Справа № 462/8387/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/24/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року про застосування щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

особи, щодо якої застосовані примусові заходи медичного характеру, ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_9 ,

законного представника ОСОБА_10 ,

лікаря-психіатра ОСОБА_11 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеною ухвалою застосовано до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з ухвалою, ОСОБА_7 02 серпня 2024 року у період часу з 23.00 год. по 00.00 год., в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , перелізши по віконних решітках на другий поверх, шляхом вільного доступу крізь відчинені двері балкону, проник в приміщення квартири, звідки таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_12 , а саме: золоту каблучку 585 проби, вагою близько 5 грам, вартість якої зі слів потерпілої становить 10 000 гривень та грошові кошти на суму 3 000 гривень, після чого виніс викрадене із приміщення квартири та надалі розпорядився ним на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на загальну суму 13 000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

Крім цього, 31 серпня 2024 року о 00 годині 06 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи біля будинку № 7А, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Яворницького, в умовах воєнного стану, діючи таємно, повторно, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу, викрав з-під балкону, який знаходиться на першому поверсі будинку № 7а на вул. Яворницького у м. Львові, майно потерпілого ОСОБА_13 , а саме алюмінієву трьохсекційну драбину сірого кольору, марки «Forte Ladders», вартістю 3 120 гривень, після чого надалі розпорядився викраденим майном на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_13 матеріальної шкоди на суму 3 120 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Також, 27 вересня 2024 року у період часу з 17 години 12 хвилин по 17 годину 13 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Управління превентивної діяльності ГУ НП у Львівській області, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Городоцька, 126, в умовах воєнного стану, діючи таємно, повторно, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, шляхом вільного доступу із кабінету викрав коробку, в якій знаходився службовий планшет марки «Huawei Media Pad Т3» IMEI: НОМЕР_1 , серійний номер НОМЕР_2 , інвентаризаційний номер 101462342, вартістю 4 900 гривень 50 копійок, після чого із викраденим майном покинув приміщення, надалі був затриманий працівниками поліції за межами службового приміщення. Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ГУ НП у Львівській області матеріальну шкоду на загальну суму 4 900,50 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 на підставі Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 із подальшими змінами та доповненнями, у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, правопорушення вважаються вчиненими в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з цією ухвалою, перший заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити. Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на наявність ознак повторності під час вчинення ОСОБА_7 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Виключити із вступної частини ухвали покликання на судимість ОСОБА_7 на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор покликається на те, що оскаржена ухвала підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, вказує, що у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності, відповідне діяння не може бути кваліфіковано за ознакою повторності. Така ж позиція висловлена верховним Судом у постанові від 17 березня 2020 року у справі №127/23789/17. З огляду на те, що ОСОБА_7 під час вчинення суспільно небезпечних діянь, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, страждав на психічне хронічне захворювання, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, а отже перебував у стані неосудності. Відтак 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року ним вчинені суспільно небезпечні діяння, а не злочини, тому такі діяння не можуть утворювати повторності відповідно до ст.. 32 КК України. Під час кримінально-правової оцінки суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року, не міг враховуватись факт вчинення ним раніше 2 серпня 2024 року суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а формулювання суспільно небезпечного діяння не може містити посилання на наявність в діянні ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції у вступній частині ухвали безпідставно зазначив, що ОСОБА_7 судимий на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року, якою до нього за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру. Таке твердження не відповідає положенням ст. 89 КК України, оскільки вчинення особою суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та застосування примусових заходів медичного характеру не обумовлюють настання наслідків у виді судимостей.

Заслухавши доповідача, позицію прокурора ОСОБА_8 , який подану апеляційну скаргу підтримав, захисника та законного представника ОСОБА_7 , які не заперечили проти задоволення апеляційних вимог, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, які містить об`єктивні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а також вид застосованих примусових заходів медичного характеру, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому не підлягають перевірці судом апеляційної інстанції.

Поряд з цим, заслуговують на увагу доводи прокурора у апеляційній скарзі на необхідність виключення із мотивувальної частини оскаржуваної ухвали покликання на наявність ознак повторності під час вчинення ОСОБА_7 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; та необхідність виключення із вступної частини ухвали покликання на судимість ОСОБА_7 , з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України, під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, зокрема, такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності;

Частина 3 ст. 503 КПК України передбачає, що кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. При цьому не враховуються попередня судимість, факт вчинення раніше кримінального правопорушення, за який особу звільнено від відповідальності або покарання, факт застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Водночас, повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу (ч. 1 ст. 32 КК України). Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину. Згідно з ч. 1 ст. 18 КК України, суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Відтак, у разі вчинення суспільно небезпечного діяння особою у стані неосудності, відповідне діяння не може бути кваліфіковано за ознакою повторності. Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 17 березня 2020 року у справі №127/23789/17.

На противагу наведеному, судом першої інстанції при формулюванні суспільно небезпечного діяння вказано, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечні діяння повторно.

З огляду на те, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи, на час учинення суспільно небезпечних діянь, ОСОБА_7 страждав на психічне захворювання параноїдну шизофренію безперервного типу перебігу з наростаючим дефектом в емоційно-вольовій сфері, яка обтяжена вживанням психоактивних речовин, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а тому 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року ним вчинено суспільно небезпечні діяння, а не злочини, відтак такі діяння не можуть утворювати повторності відповідно до ст. 32 КК України.

За цих обставин, під час кримінально-правової оцінки суспільно небезпечних діянь, вчинених ОСОБА_7 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року, судом помилково врахований факт вчинення ним раніше 02 серпня 2024 року суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки формулювання суспільно-небезпечного діяння не може містити посилання на наявність в ОСОБА_7 такої кваліфікуючої ознаки, як повторність.

Погоджується колегія суддів і з доводами прокурора про те, що суд першої інстанції у вступній частині оскаржуваної ухвали безпідставно зазначив, що ОСОБА_7 судимий на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року, якою до нього за вчинення суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, застосовано примусові заходи медичного характеру. Вказане твердження не відповідає положенням ст. 89 КК України, оскільки вчинення особою суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та застосування примусових заходів медичного характеру не обумовлюють настання наслідків у виді судимостей.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання, що із мотивувальної частини ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року слід виключити покликання на наявність ознак повторності під час вчинення ОСОБА_7 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та виключити із вступної частини ухвали покликання на судимість ОСОБА_7 , що відповідно до ст. 408 КПК України, є підставою для зміни ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 409, 419, 514 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 28 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити з мотивувальної частини ухвали покликання на наявність ознак повторності під час вчинення ОСОБА_7 31 серпня 2024 року та 27 вересня 2024 року суспільно небезпечних діянь, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Виключити із вступної частини ухвали покликання на судимість ОСОБА_7 на підставі ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 14 червня 2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру.

В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4