Справа № 152/1127/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2024 року м. Шаргород

Шаргородський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Шаргород кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 11 червня 2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, ід.№, уродженця с. Рахни-Лісові Шаргородського району Вінницької області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , але фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , працюючого водієм в ТОВ «Українська елеваторна компанія» с. Рахни-Лісові, із професійно-технічною освітою, одруженого, раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 361, частиною першою статті 190, частиною четвертою статті 185 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним.

1. Обвинувачений ОСОБА_3 , наприкінці лютого 2024 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, під приводом оформлення документів у застосунку «Дія», отримав від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , його сім картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» за № НОМЕР_1 та банківську карту останнього ( ОСОБА_7 ) банку АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_2 для створення облікового запису (акаунту) на власному мобільному телефоні на ім`я ОСОБА_7 в мобільному додатку «Райффайзен онлайн», який являється системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «Райффайзен банк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, а також, згідно Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є програмно-технічним комплексом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

В подальшому, в ОСОБА_3 , який мав доступ до мобільного додатку «Райффайзен онлайн», з обліковим записом (акаунтом) на ім`я ОСОБА_7 , виник злочинний умисел на незаконне втручання в роботу автоматизованої системи дистанційного банківського обслуговування. Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , в період часу з 20 лютого 2024 року по 17 квітня 2024 року, діючи умисно, з корисливих спонукань, шляхом відкриття вказаного додатку, несанкціоновано заходив до автоматизованої системи віддаленого доступу Моbіlе-банкінгу «Райффайзен онлайн» АТ «Райффайзен банк», та, видавши себе за ОСОБА_7 , без дозволу власника, з корисливих мотивів, не маючи права доступу, шляхом натискання кнопок, вводив пароль до додатку, який був йому достеменно відомий. Отримавши можливість дистанційно здійснювати операції та безперешкодно користуватися функціями банківського карткового рахунку АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_7 , ОСОБА_3 здійснював несанкціоноване втручання в автоматизовану систему «Райффайзен онлайн», яка належить АТ «Райффайзен банк», що призвело до витоку інформації.

2. Обвинувачений ОСОБА_8 , наприкінці лютого 2024 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, під приводом оформлення документів у застосунку «Дія», отримав від ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , його сім картку оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» за № НОМЕР_1 та банківську карту останнього банку АТ «Райффайзен банк» № НОМЕР_2 для створення облікового запису (акаунту) на власному мобільному телефоні на ім`я ОСОБА_7 в мобільному додатку «Райффайзен онлайн», який являється системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «Райффайзен банк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, а також, згідно з Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є програмно-технічним комплексом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

В подальшому, ОСОБА_3 , 20 лютого 2024 року о 9-19 год, використовуючи власний мобільний телефон «Samsung А32» ІМЕI1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , незаконно увійшов до автоматизованої системи віддаленого доступу Моbіlе-банкінгу «Райффайзен онлайн» АТ «Райффайзен банк», що дає змогу здійснити несанкціонований доступ до інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання небезпечних наслідків, ввійшов в систему контролю та керування рахунками, та, видавши себе за того, хто має право здійснювати відповідні операції, ОСОБА_3 від імені ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сформував електронну заявку на оформлення кредиту за програмою кредитування «Кредитна картка» №010-RО-82-257324132 з кредитним лімітом 50000 грн.

21 лютого 2024 року о 12-35 год ОСОБА_3 незаконно увійшовши до автоматизованої системи віддаленого доступу Моbіlе-банкінгу «Райффайзен онлайн» АТ «Райффайзен банк», здійснив переказ грошових коштів у сумі 48000 грн, із кредитного рахунку відкритого в АТ «Райффайзен Банк» на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , на картковий рахунок відкритий в АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , в свою чергу банк, сприймаючи дану операцію, як операцію проведену ОСОБА_7 , здійснив переказ коштів.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 ,. шляхом зловживання довірою потерпілого ОСОБА_7 , цього ж дня попросив у останнього його банківську картку АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 , для перерахунку та зняття з неї переказаних коштів. ОСОБА_7 , будучи впевнений в тому, що вищевказана банківська картка потрібна ОСОБА_3 для проведення операцій з його коштами, передав останньому картку. Далі ОСОБА_3 , з метою власного збагачення, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, достовірно знаючи, що діє поза волею потерпілого, за допомогою банкомату АТМ NCR5884 UGB 240/01 в смт. Тиврів Вінницького району Вінницької області, 29 лютого 2024 року зняв грошові кошти у сумі 20000 грн, та через банкомат «Приватбанк» по АДРЕСА_4 , 5 березня 2024 року, зняв грошові кошти у сумі 20000 грн. В подальшому, грошові кошти в сумі 40000 грн ОСОБА_3 витратив на власні потреби.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 40000 грн.

3. Обвинувачений ОСОБА_8 , 25 лютого 2024 року о 10-06 год, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, таємно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та наслідки, використовуючи власний мобільний телефон «Samsung А32» ІМЕІ НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , незаконно увійшов до встановленого на телефоні мобільного додатку «Райффайзен онлайн», який являється системою, призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «Райффайзен Банк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, обліковий запис (акаунт) в якому зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 , а також, згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», є програмно-технічним комплексом та, відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», є інформаційною (автоматизованою) системою. В подальшому ОСОБА_3 , будучи впевненим у своїй безкарності та маючи на меті вчинити крадіжку грошових коштів з рахунку потерпілого ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим корисливим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, увійшов в систему контролю та керування рахунками, та, видавши себе за того, хто має право здійснювати відповідні операції, з метою власного збагачення, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, достовірно знаючи, що діє поза волею потерпілого, використовуючи отриману інформацію про картковий рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , від імені потерпілого сформував електронну заявку та переказав грошові кошти в сумі 5500 грн із карткового рахунку, відкритого в АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 на ім`я потерпілого ОСОБА_7 на власну банківську картку № НОМЕР_5 , яка знаходилася у нього в фактичному користуванні. В подальшому, грошові кошти в сумі 5500 грн ОСОБА_3 витратив на власні потреби.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 5500 грн.

4. 27 лютого 2024 року о 14-58 год обвинувачений ОСОБА_3 , використовуючи власний мобільний телефон «Samsung A32» ІМЕІ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , незаконно увійшовши до автоматизованої системи віддаленого доступу Mobile-банкінгу «Райффайзен онлайн» АТ «Райффайзен банк», що дає змогу здійснити несанкціонований доступ до інформації, яка обробляється в автоматизованих системах, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання небезпечних наслідків, ввійшов в систему контролю та керування рахунками, та, видавши себе за того, хто має право здійснювати відповідні операції, ОСОБА_3 від імені потерпілого ОСОБА_7 сформував електронну заявку на оформлення кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» №014-RO-82-25 8702258 на суму 40000 грн та електронну заявку на оформлення кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» №014-RO-82-258705503 на суму 20000 грн.

В подальшому, 28 лютого 2024 року, ОСОБА_3 , будучи впевненим у своїй безкарності та маючи на меті вчинити крадіжку грошових коштів з рахунку потерпілого ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим корисливим умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи таємно, повторно, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, увійшов в систему контролю та керування рахунками, та, видавши себе за того, хто має право здійснювати відповідні операції, з метою власного збагачення, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, достовірно знаючи, що діє поза волею потерпілого, використовуючи отриману інформацію про картковий рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , від імені потерпілого сформував електронну заявку та переказав отриманні кредитні кошти в сумі 60000 грн із карткового рахунку відкритого в АТ «Райффайзен Банк» на ім`я потерпілого ОСОБА_7 на власну банківську картку № НОМЕР_5 , яка знаходилася в нього в фактичному користуванні. В подальшому, грошові кошти в сумі 60000 грн ОСОБА_3 витратив на власні потреби.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 60000 грн.

5. 12 квітня 2024 року о 12-49 год, обвинувачений ОСОБА_8 ,маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, таємно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та наслідки, використовуючи власний мобільний телефон «Samsung А32» ІМЕІ1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , незаконно увійшов до встановленого на телефоні мобільного додатку «Райффайзен онлайн», який являється системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ «Райффайзен Банк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, обліковий запис (акаунт) в якому зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 , а також згідно із Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» є програмно-технічним комплексом та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу спрямованого на заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , будучи впевненим у своїй безкарності та маючи на меті вчинити крадіжку грошових коштів з рахунку потерпілого ОСОБА_7 , діючи таємно, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи їх настання, увійшов в систему контролю та керування рахунками, та, видавши себе за того, хто має право здійснювати відповідні операції, з метою власного збагачення, передбачаючи спричинення майнової шкоди та бажаючи її настання, достовірно знаючи, що діє поза волею потерпілого, використовуючи отриману інформацію про картковий рахунок № НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 , від імені потерпілого сформував електронну заявку та переказав грошові кошти в сумі 7000 грн із карткового рахунку, відкритого в АТ «Райффайзен Банк» № НОМЕР_2 на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , на банківську картку № НОМЕР_6 , яка знаходилася в нього в фактичному користуванні. В подальшому, грошові кошти в сумі 7000 грн ОСОБА_3 витратив на власні потреби.

Своїми діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 7000 грн.

ІІ. Позиція прокурора.

6. Прокурор в судовому засіданні просив врахувати повне визнання вини обвинуваченим, щире каяття, добровільне відшкодування збитку та відсутність обставин, які б обтяжували покарання. Тому, на думку прокурора, обвинуваченому за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК України слід призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі; за частиною першою статті 190 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки та за частиною першою статті 361 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки; на підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим слід остаточно визначити обвинуваченому покарання у виді 5 років позбавлення волі, при цьому, на підставі статті 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком на 3 роки. Окрім цього, прокурор просив застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати в обвинуваченого мобільний телефон «Samsung А32».

ІІІ. Позиція обвинуваченого та його захисника.

7. Обвинувачений ОСОБА_3 винуватим себе у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, не заперечував факту вчинення кримінальних правопорушень при вищенаведених обставинах. У скоєному щиро розкаюється, добровільно відшкодував завдані збитки, просив його суворо не карати, зазначив, що більше подібного не вчинить. В липні ОСОБА_3 перерахував на рахунок потерпілого 46288 грн. Під час судових дебатів обвинувачений пояснив, що потерпілий відмовлявся від пропозиції пройти з ним до відділення банку, щоб обвинувачений зміг погасити кредити, які він оформив на потерпілого і, таким чином відшкодувати завдані злочинами збитки. Намагання обвинуваченого самостійно перерахувати кошти на рахунок потерпілого для добровільного відшкодування збитків, призвело до того, що кошти були зараховані на помилковий рахунок. Врешті, коли обвинувачений під час судового розгляду зрозумів, що потерпілий так і не отримав кошти на свій рахунок, він вкотре попросив потерпілого піти з ним до банку для проведення цих фінансових операцій. В свою чергу потерпілий повідомив, що його представник заборонив йому будь-яке спілкування з ОСОБА_3 .. Відтак, порадившись зі своїм адвокатом, обвинувачений через АТ «Укрпошта» надіслав по потерпілому 80000 грн в рахунок відшкодування шкоди, завданої вищевказаними кримінальними правопорушеннями.

8. Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 просив суд врахувати, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, загальну суму шкоди, яка вказана в обвинувальному акті добровільно відшкодував, розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, позаяк сам добровільно розповів про обставини вчинених діянь, що у свою чергу стало наслідком їхнього швидкого розкриття. З урахуванням всіх обставин справи, просив призначити обвинуваченому покарання із застосуванням статті 75 КК України.

ІV. Позиція потерпілого та його представника.

9. Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні під час його допиту та додаткового допиту не оспорював обставин вищевказаних, вчинених ОСОБА_3 , кримінальних правопорушень. Під час додаткового допиту потерпілий пояснив, що дійсно ОСОБА_3 сплатив йому на рахунок 46288 грн. У зв`язку з тим, що решта коштів обвинуваченим перерахована не була, із заробітної плати потерпілого банк стягував проценти за користування кредитом. Заборгованість за укладеними від його імені кредитними договорами існує і на час розгляду справи. В судове засідання потерпілий не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце його проведення, позаяк був присутній в судовому засіданні 19 листопада 2024 року (а.с.25).

10. Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 в судовому засіданні вважав, що судові дебати в кримінальному провадженні можливо провести у відсутність потерпілого. Адвокат підтвердив, що 26 листопада 2024 року потерпілий отримав перераховані обвинуваченим через АТ «Укрпошта» грошові кошти в сумі 80000 грн. У свою чергу кредитні договори, які обвинувачений уклав від імені потерпілого з банком, наразі не закриті, а банк досі нараховує відсотки та інші платежі за користування кредитними коштами. З огляду на зухвалість вчинених обвинуваченим злочинів, представник потерпілого дійсно застеріг свого клієнта від спілкування з ОСОБА_3 .. На думку представника потерпілого, в поведінці обвинуваченого відсутнє щире каяття, а тому він просив суд призначити останньому остаточне покарання у виді 6 років позбавлення волі, які слід відбувати реально.

V. Оцінка Суду.

11. Відповідно правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові №444/870/22 від 4 листопада 2024 року, суд у конкретному кримінальному провадженні на підставі частини третьої статті 349 КПК має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, у тому числі, у разі часткового заперечення винуватості особи у вчиненні окремого кримінального правопорушення в сукупності кримінальних правопорушень, яке має окрему кваліфікацію, або є окремим епізодом кримінального правопорушення, чи невизнання цивільного позову, та у такому випадку щодо цих оспорюваних обставин провести судовий розгляд у загальному порядку, дослідивши докази, які підтверджують або спростовують ці обставини. Такий порядок розгляду кримінального провадження не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, визначені в частині першій статті 91 КПК.

12. В даному випадку суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини третьої статті 349 КПК України Суд, вважав за недоцільне досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, оскільки про таке не заперечували всі учасники судового провадження, які пояснили, що правильно розуміють зміст цих обставин, така їх позиція є добровільною, вони розуміють, що будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Враховуючи, що представником потерпілого оспорювалось лише добровільне відшкодування обвинуваченим заподіяної кримінальними правопорушеннями шкоди, суд, з урахуванням вищевикладених положень КПК України, під час судового розгляду досліджував документи, які стосуються цієї обставини.

13. Зокрема, на підтвердження сум шкоди, які були вказані стороною обвинувачення в обвинувальному акті прокурор надав протоколи тимчасового доступу до речей і документів, описи речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді, опис електронних копій документів на оптичному носії, протокол огляду від 21 червня 2024 року, виписки по рахунку потерпілого за період з 15 лютого 2024 року по 18 червня 2024 року, заяви на отримання кредиту, які були оформлені обвинуваченим від імені потерпілого з додатками, паспорти споживчих кредитів, протокол обшуку, довідку про опрацювання номерної інформації (а.с.135-250 том 1, 1-8 том 2). Достовірність цих документів жодним чином будь-ким із учасників кримінального провадження під сумнів не ставилась.

14. Представник потерпілого надав суду виписку по рахунках потерпілого за період з 1 лютого 2024 року по 18 листопада 2024 року (а.с.9-20 том 2). Захисник надав суду квитанцію до платіжної інструкції за 23 липня 2024 року АТ «Райффайзен Банк» про перерахування ОСОБА_3 на рахунок ОСОБА_7 грошових коштів в сумі 46288 грн (а.с.21 том 2), а також квитанцію АТ «Укрпошта» про перерахування ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_7 80000 грн (а.с.22 том 2).

15. В цьому контексті суд враховує, що цивільний позов потерпілим в цьому кримінальному провадженні не заявлявся. Тому, оцінюючи надані прокурором, захисником та представником потерпілого документи, суд знаходить, що загальна сума шкоди, заподіяної потерпілому протиправними діями обвинуваченого та яка була вказана в обвинувальному акті в редакції від 26 вересня 2024 року (а.с.86-102 том 1) в сумі 112500 грн знайшла своє підтвердження під час судового розгляду. З огляду на представлені стороною захисту квитанції, суд вважає, що ця сума шкоди добровільно відшкодована обвинуваченим потерпілому до ухвалення вироку. Що стосується будь-яких інших матеріальних претензій потерпілого, то вони в даному випадку виходять за межі обвинувачення, а тому під час ухвалення цього вироку такі претензії до уваги суд брати не може.

16. Враховуючи показання обвинуваченого, потерпілого, досліджені в судовому засіданні документи, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд знаходить, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 361 КК України, як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем; частиною першою статті 190 КК України, як шахрайство, вчинене шляхом зловживання довірою; частиною четвертою статті 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

VІ. Призначення покарання.

17. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до статті 66 КК України, Суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

17.1. При цьому, Судом враховується, що щире каяття ОСОБА_3 проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись.

17.2. Добровільне відшкодування заподіяних кримінальними правопорушеннями збитків підтверджено поясненнями потерпілого в судовому засіданні та представленими стороною захисту квитанціями.

18. Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_3 , відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

19. Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , Суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до статті 65 КК України бере до уваги:

19.1. класифікацію кримінальних правопорушень, які, згідно із статтею 12 КК України, відносяться до кримінальних проступків та тяжких злочинів;

19.2. враховує наслідки та обставини вчинених кримінальних правопорушень, зокрема форму вини у виді прямого умислу, корисливий мотив, таємний спосіб; повторність; вчинення злочинів в умовах воєнного стану та наслідки у вигляді заподіяної потерпілому матеріальної шкоди;

19.3. особу винного: його вік - 30 років; матеріальний стан - офіційно працевлаштований; сімейний стан - одружений, має на утриманні малолітню дитину; стан здоров`я - задовільний, відсутні протипоказання для працевлаштування; раніше не притягувався до кримінальної відповідальності; задовільно характеризується за місцем проживання;

19.4. наявність двох обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують таке;

19.5. те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених (частина друга статті 50 КК України).

20. За таких обставин, Суд доходить висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання:

20.1. за частиною першою статті 361 КК України у виді 2 років обмеження волі;

20.2. за частиною четвертою статті 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

20.3. за частиною першою статті 190 КК України у виді 2 років обмеження волі.

21. Оскільки ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені різними статтями Особливої частини КК України, за жодне з яких його не було засуджено то йому, на підставі частини першої статті 70 КК України, слід визначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, керуючись принципом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 років.

22. В правовідносинах, що розглядаються, Суд враховує і позицію сторони обвинувачення, яка підтримує публічне обвинувачення і реалізує відповідну функцію держави в кримінальному провадженні, яка зводиться до можливості застосування статті 75 КК України.

23. Про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання свідчать такі обставини: обвинувачений вперше вчинив кримінальні правопорушення, щиро розкаявся, повністю відшкодував заподіяну кримінальними правопорушеннями шкоду.

24. Наведене в своїй сукупності є підставою для застосування до ОСОБА_3 статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим правопорушенням та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

25. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на неї обов`язки, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої статті 76 КК.

VІІ. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку.

26. Цивільний позов по справі не заявлявся.

27. Долю речових доказів по кримінальному провадженню слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

28. До мобільного телефону «Samsung А32» ІМЕI1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 , на підставі статті 96-1 КК України слід застосувати спеціальну конфіскацію.

29. Процесуальні витрати по справі відсутні.

30. Підстав для обрання запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, Суд не вбачає.

З цих підстав,

керуючись статтями 349, 368, 370, 371, 373, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд, -

У Х В А Л И В :

1. ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 190, частиною четвертою статті 185, частиною першою статті 361 Кримінального кодексу України і призначити йому покарання:

1.1. за частиною першою статті 361 КК України у виді 2 років обмеження волі;

1.2. за частиною четвертою статті 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

1.3. за частиною першою статті 190 КК України у виді 2 років обмеження волі

2. На підставі частини першої статті 70 КК України визначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

3. На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбуття призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку в 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення.

4. Відповідно до частини першої статті 76 Кримінального кодексу України зобов`язати ОСОБА_3 :

4.1. періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

4.2. повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

5. Початок іспитового строку ОСОБА_3 слід рахувати з моменту проголошення вироку.

6. Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

7. Ухвалу слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 27 червня 2024 року про накладення арешту на майно скасувати.

8. Речові докази: сім карти операторів мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_7 та ПрАТ «ВФ Україна» НОМЕР_8 , пластикову картку з надписами « Універсальна НОМЕР_12 07/28 », пластикову картку з надписами «Raiffeisen Bank НОМЕР_6», коробку жовтого кольору до мобільного телефону марки «РОСО С40» ІМЕI1 НОМЕР_10 , ІМЕІ2 НОМЕР_11 - повернути обвинуваченому ОСОБА_3 ..

9. На підставі статті 96-1 КК України конфіскувати у ОСОБА_3 мобільний телефон марки «Samsung А32» ІМЕI1 НОМЕР_3 , ІМЕІ2 НОМЕР_4 .

Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок можуть бути подані апеляції до Вінницького апеляційного суду через Шаргородський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнане судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після проголошення його резолютивної частини вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надіслати потерпілому, який не був присутній в судовому засіданні.

Головуючий суддя ОСОБА_1