Справа № 332/5569/23
Провадження № 1-в/191/113/25
У Х В А Л А

іменем України

17 лютого 2025 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX,

ВСТАНОВИВ:

До Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)» про приведення вироку стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог ЗУ «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-IX.

Від представника державної установи та засудженого надійшли заяви про розгляд клопотання без їх участі.

Прокурор вважав клопотання таким, що підлягає задоволенню.

Суд, з урахуванням думки прокурора, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, вважає необхідним клопотання задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває покарання в ДУ «СВК (№94)» за вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2023, яким він засуджений за ч.1 ст.309 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2023, із застосуванням ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з дня фактичного взяття під варту.

Вирок набрав законної сили 30.10.2023.

Відповідно до змісту зазначеного вироку ОСОБА_4 04.09.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Відповідно до протоколу затримання особи, засудженої за вчинення злочину від 21.11.2023 ОСОБА_4 21.11.2023 затримано на виконання вироку Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2023.

Вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2023 ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185, ст.75 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Вирок набрав законної сили 09.04.2023.

Відповідно до змісту зазначеного вироку ОСОБА_4 17.01.2023, 20.01.2023 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, завдавши потерпілим матеріальну шкоду в розмірі 2200,00 грн. та 2700,00 грн. відповідно.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 537 КПК України встановлено, що під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання покарань.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі Закон № 3886-IX), який набув чинності 09.08.2024, внесено зміни до ст. 51 (Дрібне викрадення чужого майна) Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) Закон № 3886-IХ, яким внесено зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважались кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені цим законом мають зворотну силу в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та п.п 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, що якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Приписами підпункту 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV Податкового кодексу України розмір податкової соціальної пільги визначений у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи станом на 01.01.2023 встановлений на рівні 2684,00 грн.

Тобто для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального неоподатковуваний мінімум у 2023 році становив 1342,00 грн. Відповідно два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2023 складали 2684,00 грн.

Вирок Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2023 за ч.1 ст.309 КК України стосовно ОСОБА_4 не підпадає під дію Закону України № 3886-IX.

При цьому, за вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2023 вартість майна, яким заволодів ОСОБА_4 за епізодом за ч.4 ст.185, скоєними 17.01.2023 становила 2200,00 грн., була меншою за розмір, з якого, відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України, настає кримінальна відповідальність, тому суд вважає необхідним звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.4 ст.185 КК України за вказаним епізодом, як таким, що не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України. При цьому, за іншим епізодом за ч.4 ст.185 КК України, сума крадіжки перевищувала розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому кримінальна караність його діянь в повному обсязі не усунена.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за зазначеним вище епізодом, при цьому призначені за вироками вид та міру покарання суд вважає необхідним залишити без змін, оскільки караність діянь ОСОБА_4 усунена не в повному обсязі.

Керуючись ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, Законом України № 3886-IX від 18.07.2024, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

На підставі ч.2 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2023 в частині його засудження за епізодом, скоєним 17.01.2023 у зв`язку із усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Заводського районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2023 за ч.1 ст.309 КК України до 3 років обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 06.04.2023, із застосуванням ч.1 ст.72 КК України, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць. Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з дня фактичного взяття під варту 21.11.2023.

Копію ухвали направити до Державної установи «Синельниківська виправна колонія (№94)».

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Синельниківський міськрайонний суду протягом семи діб з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1