Справа №127/6460/25
Провадження №1-кс/127/2904/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2025 ОСОБА_5 звернувся до суду зі скаргою на постанову слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023.

Скарга мотивована тим, що 14.01.2025 ОСОБА_5 направив на адресу відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023. Проте, 24.02.2025 засобами поштового зв`язку ОСОБА_5 отримав постанову слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30.01.2025 про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023. Заявник вважає таке рішення слідчого незаконним та необґрунтованим, оскільки слідчий при винесені оскаржуваної постанови посилається на докази, які були визнані слідчим суддею суперечливими та недостатніми, зокрема покази свідків та висновок автотехнічної експертизи. Крім того постанова слідчого належним чином не вмотивована і не відповідає вимогам ст. 110 КПК України. Тому ОСОБА_5 просив скаргу задовольнити, скасувати слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 та зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні.

Адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, що у ній наведено.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що скарга є необґрунтованою, оскільки в ході досудового розслідування було встановлено, що порушення правил дорожнього руху допущених ОСОБА_5 знаходяться у причино наслідковому зв`язку зі скоєнням ДТП, а тому він не може бути потерпілим у кримінальному провадженні. Просив відмовити у задоволені скарги. На запитання суду які слідчі дії проведено з часу скасування постанови про закриття провадження у справі слідчим суддею останній повідомив, що слідчий експеримент, який вимагалось провести згідно ухвали суду не проводився, оскільки для цього необхідні певні погодні умови, які на даний час місця не мають.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000657 від 12.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

14.01.2025 ОСОБА_5 направив на адресу відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023.

Постановою слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30.01.2025 відмовлено у задоволені клопотання ОСОБА_5 від 14.01.2025 про визнання потерпілими у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023.

Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані. Органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, як підставу для своїх рішень.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході досудового розслідування була проведена судово-медична експертиза №35/64/65 від 14.02.2024 за результатами якої встановлено, що травми отримані ОСОБА_5 в наслідок ДТП належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Таким чином, в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_5 було завдано фізичної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Крім того, в судовому засіданні було встановлено, що постановою слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30.11.2024 було закрито кримінальне провадження №0000657 від 12.12.2023 в зв`язку з відсутністю в діях учасників ДТП складу кримінального правопорушення.

Однак ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2024 у справі №127/41255/24 скасовано постанову слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30.11.2024 про закриття кримінального провадження №0000657 від 12.12.2023. Суд мотивував рішення тим, що слідчим за період досудового розслідування не було проведено усіх необхідних дій для встановлення дійсних обставин справи, розгляд справи проведено поверхнево, зокрема не вирішено питання щодо визнання ОСОБА_5 потерпілим, тоді як відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 35/64/65 від 14.02.2024 ОСОБА_5 внаслідок ДТП отримав тілесні пошкодження середньої тяжкості.

Також суд зазначив, що покази свідка ОСОБА_6 спростовуються показами інших учасників ДТП, які зазначають, що будь-яких знаків аварійної зупини або жилетів не було, що і стало причиною подвійного ДТП.

Крім того, в ході досудового розслідування ОСОБА_5 звертався до слідчого з заявами про вжиття заходів безпеки, які слідчим не взято до уваги, не проведено будь-яких слідчих дій на підтвердження або спростування викладених у заяві ОСОБА_5 фактів. Також поза увагою слідчого залишились зауваження ОСОБА_5 щодо проведення слідчого експерименту. Досудове розслідування та проведені експертизи проведено виходячи з показів ОСОБА_6 , однак не враховано пояснень та зауважень інших учасників ДТП.

Тому в ході розгляду справи №127/41255/24 суд прийшов до переконання, що до вирішення питання щодо визнання ОСОБА_5 потерпілим відповідно до вимог КПК України, необхідно провести додаткові слідчі та процесуальні дії з врахування усіх зауважень учасників ДТП, усунення розбіжностей між показами учасників ДТП, проведення повторної судової автотехнічної експертизи, а тому суд констатував, що закриття кримінального провадження є передчасним.

В силу ч. 2 ст. 534 КПК України судове рішення, яке набрало законної сили підлягає безумовному виконанню.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що при винесенні оскаржуваної постанови, слідчим в порушення вимог ч.2 ст. 9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної правової оцінки обставинам кримінального правопорушення, не досліджені усі обставини справи та не враховано висновки рішення суду у справі №127/41255/24, тому слідчий прийняв необгрунтоване та передчасне (до проведення всіх необхідних процесуальних та слідчих дій, про які наведено в ухвалі по справі №127/41255/24) рішення про відмову у визнанні ОСОБА_5 потерпілим, таке рішення не ґрунтується на достатніх, належних та допустимих доказах.

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Поряд з цим, як вбачається з оскаржуваної постанови від 30.01.2025, остання не містить викладу обставин або вмотивованих обґрунтувань, оскільки обмежується лише формальними обставинами, з посиланням на докази, що судом були охарактеризовані як недостатні та суперечливі.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно ч. 1 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляє ухвалу згідно з правилами цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Водночас, з норм статті 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Щодо прохання ОСОБА_5 про зобов`язання слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023 слід зазначити, що дані вимоги не ґрунтуються на приписах закону, оскільки вирішення даних питань відноситься до дискреційних повноважень слідчого та прокурора, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 22 КПК України).

Отже, в даному випадку вимоги щодо зобов`язати слідчого визнати ОСОБА_5 потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 виходять за межі повноважень слідчого судді.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 від 30.01.2025 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні №0000657 від 12.12.2023 скасувати.

Зобов`язати слідчого СВ відділу поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 повторно розглянути заявуОСОБА_5 від 14.01.2025, в порядку та строки визначені ст. 220 КПК України, з урахуванням висновків зазначених слідчим суддею у мотивувальній частині ухвали.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя