"24" грудня 2024 р. Справа № 363/6226/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2024 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника (у режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вишгороді обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000218, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000218 від 28.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 18.12.2024 року в межах кримінального провадження призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.12.2024 року обвинувальний акт призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Під час судового розгляду захисником обвинуваченого подано клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України. Клопотання було мотивовано тим, що ОСОБА_4 добровільно звернувся до медичного закладу з приводу залежності внаслідок вживання наркотиків. За результатами проведеного обстеження, проведеного лікарською консультативною комісією, обвинуваченому ОСОБА_4 встановлено діагноз F19.2, що є тотожним поняттю «наркоманія». ОСОБА_4 проходив стаціонарне лікування у період з 08.11.2021 року по 25.11.2024 року.

Враховуючи викладене, сторона захисту просила звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України з підстав, викладених у ч. 4 ст. 309 КК України, та закрити кримінальне провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити у повному обсязі. На додаток до цього, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що суть пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, йому зрозуміла, підтвердив обставини та факти, викладені в обвинувальному акті, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що почав вживати наркотичні речовини з початком повномасштабного вторгнення російської федерації, мав залежність, однак до цього до лікаря-нарколога не звертався, на обліку не перебував. Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що після вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, добровільно звернувся до медичного закладу для проходження лікування від наркоманії, пройшов курс стаціонарного лікування з 08.11.2024 року по 25.11.2024 року.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 засвідчив, що не заперечує проти закриття кримінального провадження з підставі його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України.

Захисник ОСОБА_5 подане клопотання підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження на цій підставі.

Прокурор ОСОБА_3 висловив заперечення проти клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Прокурором було підтверджено, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно добровільно звернувся до медичного закладу та пройшов курс лікування від наркотичної залежності. Однак всі надані медичні документи свідчать про відсутність в обвинуваченого ОСОБА_4 діагнозу «наркоманія», що є обов`язковим для застосування приписів ч. 4 ст. 309 КК України. Натомість надана стороною захисту відповідь КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» не може свідчити про відсутність діагнозу «наркоманія», оскільки медичний заклад не наділений повноваженнями роз`яснення положень чинного законодавства. У зв`язку з цим прокурор наполягав на відмові у задоволенні клопотання сторони захисту.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та подане клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом: у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2, 12 ПП ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23.12.2005 року № 1 - умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті.

Суди повинні враховувати, що в ряді норм Особливої частини КК України (зокрема, ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 114, ч. 3 ст. 175, ч. 4 ст. 212, ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 258, ч. 6 ст. 260, ч. 3 ст. 263, ч. 4 ст. 289, ч. 4 ст. 307, ч. 4 ст. 309, ч. 4 ст. 311, ч. 3 ст. 369, ч. 4 ст. 401) передбачено спеціальні підстави звільнення від кримінальної відповідальності. У всіх зазначених випадках за наявності обставин, передбачених конкретною нормою закону, суд зобов`язаний звільнити відповідних осіб від кримінальної відповідальності.

Приписами ч. 1 ст. 309 КК України передбачено кримінальну відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При застосуванні приписів ч. 4 ст. 309 КК України суд керується висновками, що викладені у постанові ККС ВС від 29.11.2021 року у справі № 357/11205/19 (провадження № 51-2776 кмо 21).

З Виписки із медичної карти стаціонарного хворого 7619 (а.с. 29), яка сформована КНП «КМНКЛ «Соціотерапія», судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 з 08.11.2024 року по 25.11.2024 року на підставі самозвернення пройшов стаціонарне лікування у вказаному медичному закладі.

Відповідно до вказаної виписки рішенням комісії ЛКК від 08.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 встановлено діагноз F19.2 «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин. Синдром залежності».

З листа КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 2089 від 23.12.2024 року судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 на підставі самозвернення з 08.11.2024 року по 25.11.2024 року перебував на стаціонарному лікуванні в наркологічному відділенні вказаного медичного закладу. На момент госпіталізації обвинуваченого ОСОБА_4 лікарсько-консультативною комісією було встановлено наявність в ОСОБА_4 діагнозу F19.2 «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин. Синдром залежності». За час перебування на стаціонарному лікуванні у наркологічному відділенні обвинувачений ОСОБА_4 пройшов повний курс лікування та реабілітаційні соціально-психологічні заняття, був виписаний з відділення у задовільному стані, без ознак тяги до наркотичного засобів.

З цього ж листа вбачається, що встановлений ОСОБА_4 діагноз F19.2 повністю відповідає визначенню терміну «наркоманія», а пройдене ОСОБА_4 лікування фактично було лікуванням від «наркоманії».

Таким чином, судом встановлено факт добровільного звернення обвинуваченого ОСОБА_4 до лікувального закладу.

Вирішуючи питання наявності в обвинуваченого ОСОБА_4 діагнозу «наркоманія» та проходження ним лікування від «наркоманії», суд виходить з наступного.

Відповідно до положень Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі-Закон) чинне законодавство передбачає наступне визначення понять: добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника; наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною; зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами - умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин; особа, хвора на наркоманію - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»; медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

Відповідно до наказу МОЗ № 297 від 08 жовтня 1998 року «Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» в Україні здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я - з 01 січня 1999 року.

Згідно з чинним Класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 (далі - НК 025:2021) Міністерства охорони здоров`я України, узгодженим з МКХ-10, у системі обліку і звітності в охороні здоров`я хворобу за класифікацією «наркоманія» не зазначено.

У НК 025:2021 усі види залежності від психоактивних речовин кодуються в межах діагностичного модуля F10 - F19, що об`єднує «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин». Водночас у ОСОБА_4 встановлений діагноз: F19.2 «Психічні та поведінкові розлади внаслідок поєднаного вживання наркотиків та використання інших психоактивних речовин. Синдром залежності», що вміщений у модулі F19 «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання декількох наркотичних засобів та інших психоактивних речовин».

Факт відсутності діагнозу «наркоманія» знаходить своє підтвердження у листі КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 2089 від 23.12.2024 року, в якому також зазначається, що термін «наркоманія» є узагальненою категорією та охоплює собою залежність від всіх психоактивних речовин, що визнані наркотиками відповідно до положень чинного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за відсутності у НК 025:2021 діагнозу «наркоманія» необхідно виходити з нормативного визначення наркоманії, яке міститься у статті 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними». Відповідність встановленого обвинуваченому діагнозу нормативному визначенню «наркоманія» свідчить про наявність обов`язкової умови для застосування приписів ч. 4 ст. 309 КК України.

Вищезазначені висновки викладені щодо діагнозу «наркоманія» викладені у постанові ККС ВС від 22.11.2022 року у справі № 135/449/21 (провадження № 51-197км22), ухвалі ККС ВС від 13.11.2023 року у справі № 758/5244/22 (провадження № 51-6731ск23), ухвалі ККС ВС від 20.10.2022 року у справі № 461/1009/22 (провадження № 51-3136ск22), ухвалі ККС ВС від 20.07.2023 року у справі № 756/3741/22 (провадження № 51-4293ск23), а також у постановах ККС ВС від 22.02.2022 року у справі № 671/897/21, від 20.07.2022 року у справі № 621/3334/20 та інших постановах.

Судом встановлено, що рішенням ЛКК від 08.11.2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 встановлено діагноз F19.2, що за своїм визначенням відповідає законодавчо закріпленому визначенню «наркоманія», а саме психічний розлад, зумовлений поєднаним вживанням наркотиків та використанням інших психоактивних речовин, що зумовило синдром залежності від вживання цих речовин. Відсутність діагнозу «наркоманія» як такого з такою назвою підтверджується наданими стороною захисту документами, а іншими учасниками кримінального провадження не спростовано.

З урахуванням вищевикладеного, судом встановлено наявність підстав для застосування ч. 4 ст. 309 КК України відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який, маючи психічний розлад, зумовлений залежністю від вживання наркотичних та психоактивних речовин, добровільно звернувся до лікувального закладу та пройшов лікування від такої залежності. У зв`язку з цим клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у провадженні № 13-47кс20 (справа № 598/1781/17), постанові ККС ВС від 01.02.2024 року у справі № 930/497/23 (провадження № 51-4798км23) зроблено висновок, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона. Тобто, питання розподілу процесуальних витрат може вирішуватись не тільки у формі обвинувального вироку суду, а й ухвали.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 був згоден на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав (звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України), то процесуальні витрати в межах даного кримінального провадження, що складаються з витрат на залучення експерта, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Правову долю речових доказів, у свою чергу, слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Кримінальне провадження № 0000218, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- кристалічну речовину білого кольору та в нашаруванні кристалічної речовини білого кольору на поверхні пакету, які знаходилися в сейф пакеті № WAR 1178042, в яких виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, маса PVP в наданих речовинах відповідно становить 0,161 г, 0,015 г, 0,005 г знищити;

- кристалічну речовину білого кольору, яка знаходиться в сейф-пакеті WAR 1177992, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP, маса PVP становить 0,244 г знищити;

- речовину рослинного походження зеленого кольору, яка знаходиться в сейф-пакеті № WAR 1177993, яка є наркотичним засобом та рослиною, обіг якого обмежено канабісом, масою канабісу в перерахунку на висушену речовину 17,80 г знищити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати, пов`язані з залученням експерта висновок від 25.10.2024 року № СЕ-19/111-24/57992-НЗПРАП в сумі 3 183 (три тисячі сто вісімдесят три) гривні 60 копійок.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст судового рішення складено і проголошено 27.12.2024 року о 10 год. 00 хв.

Суддя ОСОБА_1