Справа № 461/9979/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/53/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Галицького районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Галицького районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.347-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку виконання вироку.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді застави залишено до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 у відшкодування матеріальної шкоди суму 81518 грн. 40 коп. та у відшкодування моральної шкоди суму 18481 грн. 60 коп.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду, у першій половині січня 2020 року (більш точний час та місце досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_6 , достовірно знаючи про факт користування журналісткою «Радіо свобода» ОСОБА_13 легковим автомобілем марки «Мітсубіші», який належить її чоловіку ОСОБА_10 , а також місце його паркування на вул.Кубійовича у м.Львові, підшукав особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, для доручення їй за грошову винагороду організувати підпал вищезазначеного транспортного засобу.

Отримавши згоду, ОСОБА_6 для забезпечення виконання вказаного замовлення повідомив особі, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, приблизне місце стоянки даного транспортного засобу, а саме поблизу будинку 41 на вул.Кубійовича у м.Львові, марку транспортного засобу та його реєстраційний номер. Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на виконання замовлення ОСОБА_6 підшукала виконавця злочину ОСОБА_14 , який перебував у скрутному матеріальному становищі.

Так, 23 січня 2020 року, приблизно о 13.00 год., у приміщенні кафе «Галка», що у буд. 59 на вул. Генерала Чупринки у м. Львові, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, запропонувала ОСОБА_14 за наперед не визначену суму грошової винагороди вчинити підпал легкового автомобіля у м.Львові, на яку останній погодився. При цьому, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, не повідомила ОСОБА_14 про те, що вказаний транспортний засіб належить журналісту і про мотиви вчинення підпалу. Після цього, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, надала ОСОБА_14 аркуш паперу, на який переписала із свого мобільного телефону отриману від замовника ОСОБА_6 інформацію про марку, місце розташування та державний номерний знак легкового автомобіля, а саме «Мітсубіші», вул. Кубійовича, буд. 41.

На виконання вказівок особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, ОСОБА_14 двічі, 23 і 24 січня 2020 року, здійснював пошук замовленого легкового автомобіля із наданими особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, номерними знаками на вул. Кубійовича, під час чого пересвідчився у відсутності такого, про що повідомив останньому.

24 січня 2020 року особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, зустрілась з ОСОБА_14 у кафе «Галка», що розташоване за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 59, підтвердила помилку у наданому нею державному номерному знаку і записала із свого мобільного телефону інформацію, передану йому ОСОБА_6 , на аркуш паперу інший державний номерний знак легкового автомобіля - « НОМЕР_1 ».

26 січня 2020 року ОСОБА_14 через засоби мобільного зв`язку повідомив про бажання отримати наступного дня грошову винагороду і відповідно дав знати особі, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, про планування вчинити в ніч з 26 на 27 січня 2020 року підпал вищевказаного автомобіля. Про це особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, повідомила замовника вчинення підпалу ОСОБА_6 .

В той же час, ОСОБА_6 , контролюючи виконання переданого ним через особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, замовлення ОСОБА_14 на підпал автомобіля журналістки через її професійну журналістську діяльність, та отримавши інформацію від своїх знайомих із правоохоронних органів про факт їх обізнаності про планування проведення 26-27 січня 2020 року підпалу у м. Львові, передав особі, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, вказівку про необхідність припинення виконання їх спільного злочинного плану. Того ж дня, 26 січня 2020 року, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження,на виконання вказівки ОСОБА_6 зателефонувала ОСОБА_14 про припинення виконання підпалу автомобіля.

Наступного дня, 27 січня 2020 року, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, зустрілась із ОСОБА_14 поблизу вищевказаного закладу «Галка» на вул. Генерала Чупринки у м. Львові та повідомила, що їй передав інформацію замовник підпалу на ім`я ОСОБА_15 про факт обізнаності співробітників правоохоронного органу про готування підпалу легкового автомобіля у вказаний час, у зв`язку з чим слід перенести знищення автомобіля на один-два тижні.

Зранку, 28 січня 2020 року, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, знаючи, що правоохоронці володіли інформацію про інший випадок підпалу автомобіля, знову зустрілась із ОСОБА_16 та повідомила, що уже можна провести підпал через вищевказане.

Наступного дня, 29 січня 2020 року, ОСОБА_14 за допомогою мобільного зв`язку повідомив особі, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, щоб остання підготувала для нього 30 січня 2020 року грошову винагороду, і таким чином повідомив, що підпал відбудеться в ніч з 29 на 30 січня 2020 року. У свою чергу, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, попередила ОСОБА_6 про готування вчинити в ніч з 29 на 30 січня 2020 року підпал замовленого ним автомобіля.

Ввечері 29 січня 2020 року ОСОБА_14 , підготувавши запальну суміш, попрямував до закладу «Гребуче ябко» на вул. Староєврейській, де перебував до пізнього вечора, маючи у рюкзаку вказану суміш.

Після цього, ОСОБА_14 на виконання спільного злочинного умислу із особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, вийшов із закладу «Гребуче ябко» та попрямував до місця вчинення злочину, по дорозі переливши із ємності запальну суміш у декілька поліетиленових пакетів, та з метою приховання своєї зовнішності переодягнувся в інший одяг та балаклаву.

30 січня 2020 року, приблизно о 00 год. 15 хв., прийшовши на вул. Кубійовича, де поблизу будинку № 39 ОСОБА_14 , не будучи обізнаним про мотиви замовлення злочину та місце роботи власників автомобіля, під керівництвом особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, та на виконання замовлення ОСОБА_6 умисно пошкодив шляхом підпалу, поклавши на капот автомобіля та підпаливши пакет із запальною сумішшю, автомобіль марки «MitsubishiColt», д.н.з. НОМЕР_2 , сірого кольору, що належить ОСОБА_10 чоловікові журналістки «Радіо свобода» ОСОБА_13 , у зв`язку з її професійною журналістською діяльністю.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_17 , вчинених під керівництвом особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, та на замовлення ОСОБА_6 , пошкоджено салон на площі приблизно 2 м2, капот, переднє вітрове скло та передні колеса автомобіля.

30 січня 2020 року, у проміжку часу між 09.00-10.00 год., особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, зустрілась із ОСОБА_14 поблизу кафе «Арома кафе», що знаходиться неподалік будинку № 61 на вул. Генерала Чупринки у м. Львові, похвалила останнього за зроблену роботу, повідомила, що замовник залишився задоволений і надала за вчинення підпалу даного автомобіля грошову винагороду у розмірі п`ять тисяч гривень п`ятьма купюрами номіналом одна тисяча гривень. Під час вказаної розмови ОСОБА_14 повідомив, що йому із засобів масової інформації стало відомо, що він вчинив підпал автомобіля журналістки на прізвище ОСОБА_18 . При цьому, особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, підтвердила свою обізнаність по даному факту, а також з метою уникнення викриття їх протиправної діяльності дала вказівку ОСОБА_14 викинути мобільні телефони та одяг, в якому він був одягнений під час вчинення підпалу. Цього ж дня, останній виконав вказівку особи, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження.

На даний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 , захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий вирок, яким його виправдати, а справу щодо нього закрити за недоведеністю.

На підтримку своїх вимог покликається, що вирок є незаконним та необґрунтованим, побудованим виключно на припущеннях. Допущено неповноту судового розгляду, а висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що надані прокурором докази жодним чином не підтверджують його причетність до даного злочину, і такі в загальному фіксують лише саму подію злочину.

Основний свідок сторони обвинувачення ОСОБА_14 , який був засуджений за вчинення даного злочину, під час проведення із ним процесуальних дій про його ( ОСОБА_6 ) роль або взагалі не згадує, або повідомляє відомості, які йому сталі відомі з чужих слів. При цьому, під час судового розгляду ОСОБА_19 визнав, що на досудовому розслідуванні давав неправдиві показання про те, що він ( ОСОБА_6 ) замовив йому здійснити підпал автомобіля за гроші.

Акцентує, що ОСОБА_14 у суді визнав те, що вчинив підпал автомобіля потерпілих на замовлення, в групі та за вказівкою ОСОБА_20 , отримавши за це матеріальну нагороду. В обвинуваченні ОСОБА_14 відсутнє твердження про те, що він вчинив цей злочин спільно з ОСОБА_6 .. Отже показання ОСОБА_14 у межах даної справи суперечать тому, у чому він обвинувачувався. Органом досудового розслідування не перевірялась показання ОСОБА_14 про те, що під час його зустрічі з ОСОБА_20 він у телефонній розмові останнього почув голос ОСОБА_6 . Взагалі відсутні дані про те, що така телефонна розмова була, і що ОСОБА_14 може впізнати голос ОСОБА_6 . Суд помилково вказує на узгодженість показань ОСОБА_14 із даними слідчого експерименту, адже в ході цієї слідчої дії останній взагалі не згадував ОСОБА_6 .

Наголошує, що всупереч вимогам КПК з обвинувального акта не зрозуміло хто виступає організатором даного злочину і яка кількість його співучасників.

Звертає увагу, що хоча матеріали провадження щодо ОСОБА_21 і виділені в окреме провадження, однак в частині його обвинувачення по епізоду підпалу автомобіля потерпілих, вчинення даного злочину організував саме ОСОБА_21 , у цій частині обвинувального акта не згадується ОСОБА_6 як співучасник.

Зазначає, що наведене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення за ч.3 ст.27 КК України не є конкретним, оскільки викладено прокурором на власний розсуд.

Вказує, що в обвинувальному акті не описано ознаки суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. Ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду не було встановлено які у нього були мотиви для вчинення цього злочину. У вироку суду таких мотивів не наведено.

Звертає увагу, що у судовому засіданні потерпілі повідомили про те, що вони взагалі не знають ОСОБА_6 , і жодних стосунків та конфліктів ніколи з ним не мали. Також вказали про відсутність будь яких погроз на їх адресу.

Крім цього, суд не надав належної оцінка та не перевірив показання потерпілих, зокрема щодо приналежності та користування ними автомобілем, те, що вони працюють журналістами, здійснення ними журналістської діяльності. Вказує на відсутність жодних доказів, які б підтверджували показання потерпілих, зокрема і на підтвердження домислу потерпілої про перешкоджання журналістській діяльності. Судом не встановлено, які саме статті потерпілої могли бути мотивом помсти.

Покликається, що постанова прокурора від 17.02.2020 про визначення підслідності та доручення здійснення вказаного кримінального провадження СВ УСБУ у Львівській області є незаконною та необґрунтованою, оскільки не було встановлено неефективності розслідування справи слідчими ТУ ДБР.

Також покликається на грубе порушення вимог КПК при пред`явленні особи для впізнання за фотознімками, а тому протокол цієї слідчої дії за участі ОСОБА_14 є недопустимим доказом.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

На підтримку своїх вимог захисник покликається на істотні порушення вимог КПК України. Стверджує, що обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні надійшов до суду після закінчення строку досудового розслідування.

Так, 10.02.2020 ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.347-1 КК України. Строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, було продовжено Галицьким районним судом м. Львова до 05 вересня 2020 року. На протязі досудового розслідування слідчим двічі зупинявся та поновлювався строк слідства: 02.07.2020 до 17.08.2020 (47 днів); з 18.09.2020 до 28.09.2020 ( 11 днів). Отже, з урахування строків зупинення слідства строк досудового розслідування, який закінчувався 05.08.2020, продовжився на 58 днів тобто до 01.10.2020.

28 вересня 2020 року ОСОБА_6 та захиснику повідомлено про завершення досудового розслідування та надано стороні захисту доступ до матеріалів справи. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова було встановлено строк на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження до 24.11.2020. Отже вимоги ст.290 КК України, на підставі ухвали суду, були закінчені 24.11.2020.

25.11.2020 ОСОБА_6 був вручений обвинувальний акт. Вказує, що обвинувальний акт було скеровано до місцевого суду тільки 01 грудня 2020 року, хоча строк подачі такого сплив 28 листопада 2020 року.

Ці обставини, як покликається захисник, свідчать і про те, що ОСОБА_6 не набув статусу обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_22 просить скасувати оскаржуваний вирок та постановити новий, яким ОСОБА_6 виправдати, а справу щодо нього закрити за недоведеністю.

На підтримку своїх вимог захисник покликається на те, що жодним письмовим доказом не доведено причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину. Надані суду докази лише фіксують саму подію злочину.

В апеляційній скарзі захисник наводить доводи щодо показань свідка ОСОБА_14 , які є аналогічними наведеним в апеляційній скарзі обвинуваченого. Крім цього, як і обвинувачений ОСОБА_6 , захисник покликається на незаконність постанови прокурора від 17.02.2020 про зміну підслідності даного кримінального провадження.

Також захисник ОСОБА_22 , як і захисник ОСОБА_7 , в апеляційній скарзі покликається на те, що обвинувальний акт у справі надійшов до суду поза межами досудового розслідування. Крім цього, захисник вказує, що в органу досудового розслідування не було підстав для зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_22 також наводить доводи, які є аналогічними апеляційним доводам обвинуваченого ОСОБА_6 , щодо формулювання обвинувачення, не наведення і не встановлення мотивів вчинення обвинуваченим інкримінованого йому злочину, щодо різниці в обвинуваченні ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_23 , щодо показань потерпілих, наданих у судовому засіданні, щодо недопустимості протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_23 .

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого, у який просить таку залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок без змін. Вказує, що оскаржуваний вирок відповідає вимогам чинного законодавства та є справедливим. Покликається, що суд першої інстанції ретельно перевірив усі доводи сторони захисту. Наведені у вироку мотиви суду відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

На подані апеляційній скарги сторони захисту прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 подав заперечення, у яких просить залишити оскаржуваний вирок без змін, а подані апеляційні скарги без задоволення. Вказує на відсутність підстав для закриття кримінального провадження на підставі п.10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Також покликається, що показання ОСОБА_14 щодо участі ОСОБА_6 є послідовними та не свідчать про неправильність чи обмову останнього. Звертає на увагу на особу обвинуваченого, який будучи раніше судимий, а відтак і обізнаний з методами роботи правоохоронних органів, перешкоджав органу досудового розслідування. Вказує, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується на показаннях виконавця злочину ОСОБА_14 , непрямих доказах участі ОСОБА_6 та ОСОБА_20 та доказах, які підтверджують правдивість і достовірність показань ОСОБА_14 . Заперечує доводи сторони захисту про те, що обвинувачення є нечітким, необґрунтованим, суперечливим і нелогічним. Стверджує, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а досудове розслідування проводилось уповноваженим органом. Вказує, що злочин було вчинено з мотивів помсти за здійснення потерпілою журналістської діяльності. Також покликається на відсутність підстав стверджувати, що впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_14 було проведено з порушенням вимог КПК.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисники підтримали апеляційні скарги сторони захисту з наведених у них мотивів та просили такі задоволити.

Прокурор, потерпілі та її представник заперечили апеляційні доводи сторони захисту як безпідставні, покликавшись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що місцевим судом при ухваленні вироку відносно ОСОБА_6 наведені вимоги закону не дотримано.

Варто зазначити, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Відповідно до ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; тощо.

Згідно п.2 ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 347-1 КК України, тобто в організації умисного пошкодження шляхом підпалу майна, що належить члену сім`ї журналіста, у зв`язку із здійсненням цим журналістом законної професійної діяльності.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 347-1 КК України характеризується прямим умислом та мотивом здійснення журналістом законної професійної діяльності.

Відповідно примітки ст. 345-1 КК України під професійною діяльністю журналіста у цій статті та статтях 171, 347-1, 348-1 цього Кодексу слід розуміти систематичну діяльність особи, пов`язану із збиранням, одержанням, створенням, поширенням, зберіганням або іншим використанням інформації з метою її поширення на невизначене коло осіб через друковані засоби масової інформації, телерадіоорганізації, інформаційні агентства, мережу Інтернет.

З наведеного у вироку формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи про факт користування журналісткою «Радіо свобода» ОСОБА_13 легковим автомобілем марки «Мітсубіші», який належить її чоловіку ОСОБА_10 , а також місце його паркування на вул. Кубійовича у м. Львові, підшукав особу, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, для доручення їй за грошову винагороду організувати підпал вищезазначеного транспортного засобу.

Отримавши згоду, ОСОБА_6 для забезпечення виконання вказаного замовлення повідомив особі, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, приблизне місце стоянки даного транспортного засобу, а саме поблизу будинку 41 на вул. Кубійовича у м. Львові, марку транспортного засобу та його реєстраційний номер. Особа, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, на виконання замовлення ОСОБА_6 підшукала виконавця злочину ОСОБА_14 , який перебував у скрутному матеріальному становищі.

Далі, згідно формулювання обвинувачення, яке наведене у вироку, суд описує обставини, пов`язані із підготовкою вчинення підпалу автомобіля, обставини, які фактично описують взаємодію між особою, матеріали стосовно якої виділені в окреме кримінальне провадження, і яку згідно обвинувачення підшукав ОСОБА_6 для організації вчинення даного злочину, та ОСОБА_23 , який і здійснив підпал вказаного автомобіля, а також обставини, за яких відбувся підпал автомобіля потерпілого ОСОБА_23 ..

Отже, як вбачається з оскаржуваного вироку, висновок суду про мотив вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення не знайшов свого відображення при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Суд першої інстанції у своєму рішенні не зазначив конкретного мотиву кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 91 КПК України підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що з вироку суду не зрозуміло, який зв`язок існує чи існував між ОСОБА_6 та потерпілими ОСОБА_13 і ОСОБА_10 , тобто яка саме їх професійна журналістська діяльність спонукала ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому дій.

Отже, чому ОСОБА_6 організував умисне пошкодження шляхом підпалу автомобіля члена сім`ї конкретного журналіста з вироку суду взагалі не вбачається.

При цьому, згідно показань потерпілої ОСОБА_13 , остання у судовому засіданні місцевого суду повідомила, що працює журналісткою «Радіо Свобода». 29.01.2020 року близько 22 год. 00 хв. вона приїхала додому на автомобілі «MistubishiColt» на вул. Кубійовича, 37 у м. Львові та припаркувала автомобіль, який використовувала для професійної діяльності. Її зустрів чоловік ОСОБА_10 і вони разом пішли додому. Після опівночі, близько 00 год. 15 хв. вона почула звук сигналізації та виглянула у вікно, де побачила пожежу і тому викликала поліцію та пожежників. Вказала, що з обвинуваченим ОСОБА_6 раніше не була знайома. Додатково зазначила, що з сусідами конфліктів у її родини не було. Також повідомила, що автомобіль належить їй разом із чоловіком на праві спільної сумісної власності, при цьому, зареєстрований на нього. Вказане авто вона використовувала саме у своїй професійній діяльності, а тому на, її думку, знищення автомобіля є фактичним перешкоджанням здійсненню такої діяльності. Крім того, вважає, що підпал автомобіля пов`язаний з її активною позицією журналіста, публікаціями у засобах масової інформації щодо діяльності поліції, обігу наркотиків та неправомірної дотичності до такого обігу працівників поліції. Також були публікації щодо політики, церкви, українсько-польських відносин та інше. З якоюсь однією конкретною темою пов`язати підпал не може. Погроз перед підпалом автомобіля вона не отримувала. Їй відомо, що ОСОБА_19 визнав себе винним та притягнутий до кримінальної відповідальності в установленому законом порядку за підпал її автомобіля.

Вказані покази потерпіла підтримала під час апеляційного перегляду.

Також у судовому засіданні місцевого суду потерпілий ОСОБА_10 повідомив, що 29.01.2020 року помітив як горить його автомобіль. Вказав, що сусід вибіг та відігнав своє авто. Також вказав, що пакет із сумішшю для горіння лежав на передньому лобовому склі, ближче до переднього пасажирського місця. Авто було припарковано навпроти вікон їхньої квартири. Внаслідок пожежі згорів увесь автомобіль, окрім двигуна. Пожежні приїхали через 10 хвилин після виклику. Також зазначив, що чув як сусід кричав «Сарахману» - «що ти робиш? Спалиш усі машини !». Останній йому відповів, що спалить тільки цю. Також вказав, що автомобіль зареєстрований на нього, однак користується ним здебільшого його дружина ОСОБА_13 у своїй журналістській діяльності. При цьому, він сам також є журналістом та працює як редактор на інтернет-сайтах. Вказав, що має понад 30 років журналістського стажу, однак останніми роками журналістськими розслідуваннями не займається, а редагує новини для компанії «ЗІК». Зауважив, що їх родина не мала жодного конфлікту із сусідами у будинку.

Згідно наведеного у вироку аналізу досліджених судом доказів, жоден із них не містить інформацію, яка б вказувала на мотив вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину, а тому колегія суддів вважає, що обґрунтовуючи свої висновки про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.2 ст.347-1 КК України, суд першої інстанції, навівши у вироку ряд досліджених ним доказів, не дав таким належну правову оцінку в контексті пред`явленого обвинувачення саме ОСОБА_6 ..

Наведене у сукупності свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки під час такого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення (ч.1 ст. 410 КПК України).

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення.

Повнота судового розгляду є обов`язковою передумовою доведеності обвинувачення, а її недотримання, згідно ст. 410 КПК України, може полягати у залишенні недослідженими обставин та/або доказів, що можуть мати істотне значення, зокрема, у разі якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Ураховуючи встановлене під час апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що під час судового провадження щодо ОСОБА_6 вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції виконано не у повній мірі.

Таким чином, у даному провадженні судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які не можуть бути усунуті при апеляційному розгляді, а тому вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_6 слід скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, з використанням наданих процесуальних можливостей дослідити доводи, наведені в апеляційних скаргах, які не були предметом дослідження при апеляційному розгляді даної справи, та в залежності від установленого прийняте законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 415, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 12 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд даного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 у суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: