ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/5361/24 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/999/25 Суддя доповідач: ОСОБА_2
Категорія: продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

У задоволенні клопотань обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та їх захисників - адвокатів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну відносно обвинувачених запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою - відмовлено.

Продовжено відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 28 квітня 2025 року включно.

Розмір застави, визначений відносно обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 раніше постановленими ухвалами суду, що дорівнює 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 454200 грн - залишено без змін.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року скасувати та постановити нову; змінити запобіжний захід на не пов`язаний з позбавленням волі, на більш м`який. Зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткових мінімумів.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ризики, на які посилається прокурор у своєму клопотанні, лише перераховані та жодним чином не підтверджені, як і не підтверджене те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить відповідну процесуальну поведінку ОСОБА_8 .

Також обвинувачений ОСОБА_8 зазначав, що судом не враховано положення ст. 28 КПК України, оскільки він вже одинадцять місяців перебуває в слідчому ізоляторі, а його клопотання про перекваліфікацію злочину досі не розглянуті.

Крім того, просив звернути увагу на те, що він не є суспільно небезпечною особою, до затримання неофіційно працював, має сім`ю - дружину та п`ятьох неповнолітніх дітей, які знаходяться на його утриманні, хворих мати і батька, які потребують сторонньої допомоги, що у сукупності свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року та постановити нову, якою змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід, не пов`язаний з обмеженням волі.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що обвинувачення його за ч. 3 ст. 207 КК України є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами.

Крім того, ризики передбачені ст. 177 КПК України, на які посилається суд першої інстанції, є надуманими, не підкріплені жодними доказами.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обвинувачених та їх захисників, які підтримали доводи апеляційних скарг ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та просили про їх задоволення, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

При прийнятті зазначеного рішення судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, покарання за які передбачено виключно у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, ОСОБА_8 - також у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, а ОСОБА_12 , до того ж - у вчиненні нетяжкого злочину.

Отже, враховуючи покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватості, дані про особи обвинувачених, їх вік, репутацію, ненадання доказів, які б спростовували відомості про відсутність законних джерел доходу та міцних зв`язків (окрім ОСОБА_8 ), наявність у обвинувачених, в тому числі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не погашених судимостей за вчинення, в тому числі, аналогічних кримінальних правопорушень, суд першої інстанції вважав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність продовження щодо обвинувачених, в тому числі, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на переконання суду, на даний час жоден із більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання під вартою, не зможу гарантувати запобігання встановленим ризикам.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується увчиненні умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, а також у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України; раніше неодноразово судимий, ва тому числі за вчинення умисного особливо тяжкого злочину, неодружений, просу на його утриманні перебуває цивільна дружина та неповнолітні діти, батьки похилого віку, які страждають на ряд захворювань, до затримання офіційно не працевлаштований.

Що особи обвинуваченого ОСОБА_9 з наявних в матеріалах провадження відомостей вбачається, що останній обвинувачується увчиненні умисних особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна; раніше неодноразово судимий за вчинення умисних тяжких злочинів, на даний час на розгляді Червонозаводського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт за його обвинуваченням за ч. 2,3 ст. 185 КК України, не одружений, доказів перебування на його утриманні непрацездатних осіб суду не надано, до затримання офіційно не працював.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження, тане свідчать про прийняття судом першої інстанції необґрунтованого рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг обвинувачених.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: