Провадження № 1-кп/522/1266/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальні провадження зареєстровані в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000758 від 29.04.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, з незакінченою середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 12.12.2019 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 186 КК України з призначенням покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень (покарання не виконано);

- 09.06.2022 року Малиновським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, 71, 72 КК України з призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 18.01.2023 року Суворовського районного суду м. Одеси за ч. 2 ст. 186, 70, 72 КК України з призначенням покарання у виді 4 років позбавлення волі,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2020 року, приблизно о 23.50 год., ОСОБА_3 , перебуваючи по вул. Колонтаївська, 71, в м. Одеса, діючи з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, шляхом ривку, відкрито заволодів мобільним телефоном моделі «Ноnоr 8Х модель JSN-L21» у корпусі червоного кольору, іmеi: НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_9 , спричинивши потерпілій матеріальний збиток на суму 7500 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України за ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Крім того, 03.05.2020 року, о 23:50 год., ОСОБА_3 , діючи з корисливих мотивів та переслідуючи ціль особистого збагачення, повторно, діючи за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , спільно відкрито заволоділи мобільним телефоном марки «Хіоmі» моделі «Мі 8 Вlаск» в корпусі чорного кольору, що належав ОСОБА_10 , завдавши їй матеріальної шкоди на суму 15000 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений провину в інкримінованому йому злочинах, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України, визнав повністю та у скоєному щиро покаявся.

Оскільки обвинувачений визнав свою винуватість у вчинені злочинів, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України, підтвердивши викладені обставини в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та розглянув справу відповідно з ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, докази у судовому засіданні не досліджувалися, згідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченої у скоєнні вказаного злочину повністю доведена.

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що своїми умисними діями, які виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 186 КК України, та у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, за попередньою змовою групою осіб, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, суд враховує вчинення злочину неповнолітнім, добровільне відшкодування шкоди потерпілим та щире каяття.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання, не встановлено.

З п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх» вбачається, що при призначенні покарання неповнолітнім суди повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація.

Неповнолітній вік особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг обвинувачений на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в ч. 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності проступку чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо).

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання, у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень викладених Пленумом Верховного Суду України у постанові «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Крім того згідно постанови колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду України від 20 жовтня 2020 року по справі №511/338/18, мета покарання за злочин, вчинений неповнолітнім, має істотні відмінності від наведеного вище загального правила, оскільки в кримінальних провадженнях щодо осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, на перше місце виходить їх реабілітація (виправлення) як реалізація принципу найкращих інтересів дитини.

З урахуванням особи неповнолітнього обвинуваченого, наявності вище вказаної пом`якшуючих покарання обставини, суд приходить до висновку про те, що йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення можливо лише в умовах ізоляції від суспільства на певний строк.

Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково, оскільки вина обвинуваченого у вчиненні злочину повністю доведена.

Згідно пунктів 8 та 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди. Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. ...у порушенні інших цивільних прав,...у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків».

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», - «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.».

В судовому засіданні встановлено та доведено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 ОСОБА_10 завдано емоційних та душевних страждань, що призвело до погіршення здоров`я.

Враховуючи, що ОСОБА_3 був раніше судимий вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 18.01.2023 року за ст.ст. 186 ч. 2, 70, 72 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком.

Питання речових доказів суд вирішує у порядку передбаченому ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі не заявлені.

Керуючись ст.ст. 349 ч. 3, 368-371, 373-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 186 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_3 остаточно призначити покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, частково приєднати не відбуту частину покарання, призначеного за попереднім вироком від 18.01.2023 р. Суворовського районного суду м. Одеси, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 4 (чотирьох) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбування призначеного остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_3 частково відбуте ним покарання за попереднім вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2022 р., а саме час його перебування під вартою у період часу з 14.04.2022 р. (виходячи зі змісту вироку Малиновського районного суду м. Одеси від 09.06.2022 р.) по 17.06.2022 р.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_11 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілої ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Речові докази: два ДВД диски зберігати в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон моделі «Ноnоr 8Х модель JSN-L21» у корпусі червоного кольору, іmеi: НОМЕР_1 ; 2-16537 вважати повернутим за належністю потерпілій ОСОБА_9 .

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 діб з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: