ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/807/429/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисників - адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційними скаргами з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 січня 2025 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, українця, громадянина України, маючого середню спеціальну освіту, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Санкт-Петербург російської федерації, українця, громадянина України, одруженого, маючого малолітнього сина, 2019 року народження, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 березня 2025 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 січня 2025 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 березня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо обвинуваченого ОСОБА_6 та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_7 , а також неможливістю застосувати до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій він просить її скасувати та винести нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням електронних засобів контролю та покладенням обов`язків.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом першої інстанції не проаналізовано наявність доказів обґрунтованості підозри та ризиків, не досліджено можливість обрання альтернативного запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу із доповненням, в якій вважає ухвалу незаконною, прийнятою із істотними порушеннями кримінального процесуального закону, а висновки суду, викладені в ухвалі такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування скарги вказує, що ризик переховування не доведений, оскільки залишення території, яка є підконтрольною органам державної влади України шляхом перетину лінії бойового зіткнення, на що посилається прокурор, є неможливим та небезпечним для життя.

Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обвинувачений ОСОБА_6 має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, двох неповнолітніх дітей, мати похилого віку, є інвалідом ІІ групи, раніше не судимий.

Крім того, вказує, що судом першої інстанції залишено поза увагою те, що клопотання не містить посилань на конкретні факти, докази або обставини, які можуть свідчити про наявність ризику незаконного впливу.

Вважає необґрунтованим твердження ініціатора клопотання щодо того, що ОСОБА_6 може продовжувати виконувати завдання, отриманні від представника іноземної держави - агресора рф, оскільки само по собі перебування під слідством нівелює ризик продовження вчинення кримінального правопорушення, тим більше матеріали клопотання не містять безумовних доказів спілкування обвинуваченого саме з представниками держави-агресора.

Звертає увагу на те, що доданими до апеляційної скарги доказами підтверджується відмова уповноважених осіб Філії ДУ «Центр охорона здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в забезпеченні обвинуваченому кваліфікованої медичної допомоги.

Вказує, що у клопотанні про продовження строку тримання під вартою прокурором не наведено підстав, за якими неможливо обрати обвинуваченому ОСОБА_6 інший запобіжний захід, зокрема заставу.

Звертає увагу на те, що визначення застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111 КК України є правом суду, а не безумовною забороною застосування цього альтернативного запобіжного заходу.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

У судовому засіданні апеляційного суду захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримала свою апеляційну скаргу та зазначила про відсутність ризиків у даному кримінальному провадженні, а також вказала про невиконання ухвали суду відповідно до ст. 206 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу свого захисника та вказав, що слідчий ізолятор ігнорує скарги щодо стану його здоров`я, йому не надають належну медичну допомогу та він потребує оперативного втручання.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав подані апеляційні скарги та вказав, що місце злочину не встановлено.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 підтримала апеляційні скарги та вказала, що суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про доведеність ризиків.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційних скарг не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинувачених, їх захисників, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційних скаргах і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою щодо обвинувачених, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно останніх.

Перевіряючи доводи клопотань прокурора на предмет продовження ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд правильно встановив, що доводи прокурора в цій частині є обґрунтованими, з чим погоджується і апеляційний суд.

Так, ураховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, суворість можливого покарання за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 111, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі до 15 років або довічного позбавлення волі, що загрожує обвинуваченим в разі визнання їх винними, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Також, з огляду на фактичні обставини, інкримінованих кримінальних правопорушень, обвинувачені ймовірно мають зв`язки з представниками іноземної держави - держави агресора рф, якими можуть скористатися для переховування в тому числі на тимчасово окупованих територіях.

На переконання колегії суддів, ризик незаконного впливу для обвинуваченого ОСОБА_6 також не зменшився та обумовлюється тим, що єдиним потерпілим у даному кримінальному провадженні є ОСОБА_10 щодо якого вчинено незакінчений замах на умисне вбивство, а отже його покази мають істотне значення для даного кримінального провадження, у зв`язку із чим, будучі достовірно обізнаним про місце проживання потерпілого, ОСОБА_6 може здійснити на потерпілого певний вплив з метою зміни ним показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, з урахуванням, фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, обвинувачені діяли по заздалегідь розробленому плану та тривалої підготовки, яка передувала вчиненню злочинів, надавши представнику іноземної держави - держави агресора рф добровільну згоду на виконання завдань, направлених на проведення підривної діяльності проти України, що дає підстави вважати про високий рівень схильності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до вчинення інших аналогічних злочинів.

Поміж іншого, слід зазначити, що інкриміновані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 злочини, вчинялись для виконання завдання отриманого від представника іноземної держави - держави агресора рф, використовуючи в тому числі мобільний сервіс обміну в мережі Інтернет месенджер «Telegram», а тому існує ризик продовження злочинної діяльності під час перебування обвинувачених на волі, оскільки будь-який інший запобіжний захід, окрім тримання під вартою, не виключає можливості обвинуваченим користуватись електронними пристроями із доступом до соціальних мереж та месенджерів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи сторони захисту щодо відсутності таких ризиків спростовується вищенаведеним.

Посилання як в апеляційній скарзі, так у судовому засіданні про те, що ОСОБА_6 потребує лікування, оперативного втручання та надання належної медичної допомоги, яку не отримує у повному обсязі в умовах слідчого ізолятора, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали та обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, оскільки апеляційному суду не надано доказів про неможливість утримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах установи попереднього ув`язнення, як не надано і відомостей про те, що наявні та діагностовані у ОСОБА_6 захворювання відносяться до переліку хвороб, які несумісні із триманням під вартою.

Доводи про наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 стійких соціальних зв`язків, постійного місця проживання, матері, яка є особою похилого віку, двох неповнолітніх дітей, та те, що він є інвалідом, раніше не судимий, не можуть свідчити про можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо не визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні, що кореспондується із ч. 4 ст. 183 КПК України та обумовлюється фактичними обставинами справи, зокрема, вчинення інкримінованих злочинів, які мають суспільний інтерес, оскільки скоєні проти основ національної безпеки України.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Всі інші доводи апеляційних скарг були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданих апеляційних скарг не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_6 що унеможливлює утримання його в умовах слідчого ізолятору, відреагувати на повідомлення щодо незадовільного стану його здоров`я та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити уповноваженим особам Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 і за потреби забезпечити належне лікування.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 8 січня 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 15, п.п. 5, 6, 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 8 березня 2025 року, залишити без змін.

Доручити уповноваженим особам Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та за потреби забезпечити належне лікування.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4