КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 31 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 31.10.2024 задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено підозрюваній ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 29.12.2024.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваній ОСОБА_6 заставу у розмірі 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000 гривень.

У разі внесення застави, зобов`язано підозрювану ОСОБА_6 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 29.12.2024 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатись із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

____________________________________________________________________________________

Справа № 757/50258/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/7377/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні, коло яких повинен визначити прокурор та довести до відома підозрюваної;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваної запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт вказував про відсутність обґрунтованої підозри, оскільки жоден із наданих стороною обвинувачення доказів не доводить причетності ОСОБА_6 до інкримінованих їй злочинів та не пов`язує підозрювану з відповідними подіями з точки зору об`єктивного спостерігача.

Підозра очевидно ґрунтується виключно на припущеннях слідчого та прокурора, а не на будь-яких об`єктивних даних, підтверджених належними і допустимими доказами.

Надані стороною обвинувачення докази за своїм змістом мають відношення виключно до підозри за ст. ст. 212, 219 КК України.

Фабула підозри за ст. 255 КК фактично зводиться до формального опису узагальнених ознак, притаманних злочинній організації, без їх належної конкретизації в контексті дій саме підозрюваної.

Підозра за ст. 209 КК України, тобто у легалізації доходів, начебто одержаних злочинним шляхом, обґрунтовується лише висновком судової економічної експертизи від 15.05.2024, яка у відповідному питанні посилається, у свою чергу на висновок судової лінгвістичної експертизи.

Крім того, підозра ґрунтується на очевидно недопустимих доказах, оскільки на обґрунтування підозри стороною обвинувачення надані, зокрема, висновки за результатами аналітичних досліджень, складені органом Державної податкової служби на виконання листів прокурора, якими нібито підтверджено порушення ТОВ "Краснолиманське" вимог податкового законодавства.

Проте, положеннями ст. ст. 36, 93 КПК України, на які прокурори послалися у своїх листах, не передбачено повноважень сторони обвинувачення призначати перевірки або доручати їх проведення відповідним контролюючим органам, зокрема, з питань дотримання вимог податкового законодавства, а норми Податкового кодексу не містять такої підстави для проведення перевірок контролюючим органом, як доручення прокурора.

Відтак, складені на виконання листів прокурора висновки ДПС за результатами аналітичних досліджень є недопустимими доказами.

Також, на думку апелянта, у даному кримінальному провадженні від початку досудове розслідування здійснювалось не уповноваженим органом, оскільки первинний епізод, з якого розпочато кримінальне провадження, відносився до підслідності НАБУ, так як ймовірний злочин, що кваліфікується за ч. 5 ст. 191 КК України, був вчинений, відповідно до фабули, службовими особами державного підприємства.

У другому та третьому епізодах також фігурують службові особи підприємств, у статутному капіталі яких частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків (ДП «ВК «Краснолиманська», ПАТ «Українська залізниця»). У подальшому, слідчим ДБР внесено до ЄРДР відомості про злочини, передбачені ст .ст. 212, 219 КК України, які підслідні БЕБ України.

Крім того, апелянт вказував про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та зазначав, що на теперішній час існують вагомі підстави для зміни підозрюваній запобіжного заходу на більш м`який, які визначаються відсутністю доказів на обґрунтування ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_6 чи продовження злочинної діяльності.

Слідчим суддею залишено поза увагою дані про особу ОСОБА_6 , а саме наявність міцних соціальних зв`язків, перебування на утриманні хворої матері, яка потребує постійного догляду, майнове становище підозрюваної, відсутність судимостей.

Доводи про наявність ризику переховування підозрюваної сторона обвинувачення обґрунтовує виключно тяжкістю інкримінованих злочинів та суворістю можливого покарання.

Посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п. п. 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, мають загальний і шаблонний характер, є голослівними, оскільки не обґрунтовані жодними конкретними обставинами справи або характерними рисами підозрюваної та не доведені будь-якими доказами.

У матеріалах клопотання та в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які докази, які б доводили неможливість застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів.

Також апелянт зазначав, що визначений судом розмір застави майже у сто разів перевищує сукупний загальний дохід ОСОБА_6 та є завідомо не помірним для неї.

Такий розмір застави штучно створює умови для безальтернативного тримання під вартою підозрюваної, що в свою чергу є грубим порушенням ч. 4 ст. 182 КПК України та практики ЄСПЛ.

02.12.2024 від захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 , надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт вказувала про необґрунтованість визначеного слідчим суддею розміру застави.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_6 , її заробітна плата за останній рік становила 3 015 804,52, при цьому будь-яких доказів, що підозрювана має якісь надзвичайні статки, матеріали справи не містять.

Слідчим суддею належним чином не враховано дані про особу підозрюваної, а саме перебування останньої на керівній посаді, наявність вищої освіти, позитивної характеристики, відомості про її міцні соціальні зв`язки та сімейний стан, а саме наявність матері похилого віку, з якою ОСОБА_6 проживає досить тривалий час та відповідно утримує її.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 ,яка приймала участь в судовому засіданнів режимі відеоконференцзв`язку із Державною установою "Київський слідчий ізолятор", та її захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000862 від 07.10.2021, у тому числі за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27, ст. 219 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 17.05.2024, цього ж дня об 11 год. 41 хв. ОСОБА_6 затримано у порядку п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

17.05.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України; у пособництві в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, незалежно від форми власності, яка зобов`язана їх сплачувати, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України; у пособництві у доведенні до банкрутства, тобто умисному, з корисливих мотивів та іншої особистої заінтересованості, вчиненні службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, що завдало великої матеріальної шкоди державі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України; у пособництві набуття, володіння, використання та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, вчинення правочину з таким майном, зміни форми (перетворення) такого майна, та вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна, володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, вчинене особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, вчиненого в особливо великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 18.05.2024 застосовано відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15.07.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.07.2024 строк досудового розслідування продовжено до дев`яти місяців, тобто до 17.02.2025.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.07.2024 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 08.09.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.09.2024 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 до 02.11.2024, із визначенням застави у межах 70 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 000, 00 грн. та покладенням на неї обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

25.10.2024 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України; у пособництві в умисному ухиленні від сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, незалежно від форми власності, яка зобов`язана їх сплачувати, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212 КК України; у пособництві у доведенні до банкрутства, тобто умисному, з корисливих мотивів та іншої особистої заінтересованості, вчиненні службовою особою суб`єкта господарської діяльності дій, що призвели до стійкої фінансової неспроможності суб`єкта господарської діяльності, що завдало великої матеріальної шкоди державі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України; у пособництві набуття, володіння, використання та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансової операції з таким майном, вчинення правочину з таким майном, зміни форми (перетворення) такого майна, та вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна, володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження, вчинене особою, яка знала, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю одержано злочинним шляхом, вчиненого в особливо великому розмірі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209 КК України.

30.10.2024 старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 , в якому просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_6 на 60 днів, із визначенням застави у межах 70 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 000, 00 грн. та покладенням на неї строком на 2 місяці, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК.

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду міста Києва від 31.10.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено підозрюваній ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 29.12.2024.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваній ОСОБА_6 заставу у розмірі 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000 гривень.

У разі внесення застави, зобов`язано підозрювану ОСОБА_6 прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також виконувати строком до 29.12.2024 наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- не відлучатись із м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками та підозрюваними у даному кримінальному провадженні, коло яких повинен визначити прокурор та довести до відома підозрюваної;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останньої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих їй злочинів.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання її винуватою у інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вона підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких завершення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваної, її вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваній запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Крім того, на переконання колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до ч. 3 ст. 183, ч. 5 ст. 182 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваної, її майновий та сімейний стан, конкретні обставини кримінальних правопорушень, дійшов висновку про можливість визначення підозрюваній застави у розмірі, значно меншому ніж розмір застави, який просив визначити слідчий у клопотанні, визначивши заставу у виді 50 000 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 000 грн. 00 коп.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваної ОСОБА_6 та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваної колегія суддів не вбачає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваною кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 212, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 209, ч. 5 ст. 27 ст. 219 КК України.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, доводи захисників в апеляційній скарзі з доповненнями щодо недостатності доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованих їй кримінальних правопорушень, неналежності та недопустимості зібраних у справі доказів, зокрема висновків аналітичних досліджень та інших доказів, у тому числі із підстав здійснення досудового розслідування, на думку захисника, неуповноваженим органом досудового розслідування, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику того, що підозрювана може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, колегія суддів враховує, що в ході досудового розслідування на даний час проведено не весь комплекс необхідних слідчих (розшукових) дій, та не встановлено усі обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що остання, перебуваючи на волі, може знищити, переховати речі та документи, що мають істотне значення для досудового розслідування.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та виклав в ухвалі детальні мотиви про існування таких ризиків з огляду на конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, на тяжкість покарання, яке загрожує останній у разі визнання її винуватою, та даних про особу підозрюваної.

При цьому, посилання захисника на відомості, які характеризують особу підозрюваної, зокрема про те, що підозрювана раніше не судима, перебувала на керівній посаді, має вищу освіту, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні хвору матір, яка має низку хвороб та потребує постійного догляду, не спростовують висновків про продовження існування ризиків у кримінальному провадженні та не є достатніми підставами для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу або зменшення йому розміру застави.

Посилання захисника на недоведеність неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Доводи апеляційної скарги про те, що визначена слідчим суддею застава є завідомо непомірною для підозрюваної ОСОБА_6 , є необгрунтованими, оскільки з урахуванням обсягу повідомленої підозри, розміру збитків в сумі 1 124 095 182,2, заподіяння яких інкриміновано ОСОБА_6 разом з іншими особами, та даних про особу підозрюваної, колегія суддів дійшла висновку, що застава у визначеному слідчим суддею розмірі є обгрунтованою, та підстав для її зменшення колегія суддів на даному етапі досудового розслідування вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 з доповненнями захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3