Справа № 481/1141/23
Провадж.№ 1-кп/481/21/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2024 року м. Новий Буг

Новобузький районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої по справі судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 (по відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу та клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новобузького районного суду Миколаївської області знаходиться кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 368, ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 402, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

26.11.2024 до Новобузького районного суду Миколаївської області надійшло клопотання від захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , адвоката ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Клопотання обгрутоване тим, що ризики передбачені пунктами 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України зменшились, відпали та фактично не залишились дотепер, оскільки ОСОБА_5 досвідчений боєць ВСУ, має великий досвід прийняття участі в бойових діях, який не має наміру і можливості переховуватись від суду, розуміє покарання, яке загрожує. Здійснювати виїзди на непідконтрольні або окуповані території України наміру та можливості не має, оскільки є військовослужбовцем, сім`я і родичі постійно проживають в Одеській області. Знищити, сховати або спотворити будь - яку з речей чи документів намірів не має, оскільки під час досудового розслідування усі необхідні слідчі дії виконані та вилучені. Незаконно впливати на свідків та потерпілого у кримінальному провадженні надали свої свідчення, а ОСОБА_5 з 2023 року позбавлений можливості спілкування, намірів впливу на свідків не має. Перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином не є можливим з огляду на завершення досудового розслідування та має бажання об`єктивно розібратися у справі. Будь - якого бажання чи наміру вчинити інше кримінальне правопорушення також у ОСОБА_5 відсутнє.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 оскільки, є достатньо підстав та ризиків, що обвинувачений може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно вплавати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Саме через тяжкість покарання яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 в разі визнання його винним у вчиненні злочинів пов`язаних з вимогою передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод та законних інтересів потерпілого (вимагання), вчинене службовою особою з використанням свого службового становища, що завдало значної шкоди потерпілому, в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 189 КК України); прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища (ч. 1 ст. 368 КК України); прохання та одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення та невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду та в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчинене повторно (ч. 3 ст. 368 КК України); непокора, тобто інше умисне невиконання наказу, вчинене в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 402 КК України); застосування насильства щодо підлеглого, вчинене в умовах воєнного стану (ч. 5 ст. 426-1 КК України) неможливо запобігти застосуванню більш м`якого запобіжного заходу. Прокурор вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а в задоволенні клопотання сторони захисту просив відмовити в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні своє клопотання про заміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання підтримав та просив задовольнити. По заявленому клопотанню прокурором, просив відмовити в задоволенні.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та заперечував щодо продовження йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, однак не заперечував проти застосування до нього застави.

Потерпілий в судове засідання не з`явився.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження по заявленим клопотанням, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ухвали Новобузького районного суду Миколаївської області від 22.10.2024, відносно ОСОБА_5 було продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 20.12.2024 року однак, судове провадження по даній справі не закінчено.

Згідно вимог ч.3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двохмісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Суд не вправі на даному етапі судового розгляду оцінювати докази, які прокурором не долучалися до матеріалів кримінального провадження так і не вправі оцінювати покази свідків, які не допитані в судовому засіданні без оцінки доказів в сукупності. На даному етапі суд тільки встановлює наявність чи відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України для вирішення підставності продовження чи не продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Суд вважає, що наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строків тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу на даний час не змінилися, тому суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, а тому клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою слід задовольнити.

Згідно ч. 1, 3, 4 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Тобто, вищезазначена норма свідчить про те, що визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченою ст. 402 КК України є дискреційним повноваженням слідчого судді.

Крім того, суд враховує положення ч.6 ст. 176 КПК України, за змістом якої під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, а отже у задоволенні клопотання сторони захисту слід відмовити.

Керуючись вимогами ст. ст. 201, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 , про зміну запобіжного заходу, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою продовжити строком на 60 днів.

Строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 до 16 лютого 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 7 днів з моменту оголошення, а обвинуваченим - з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали виготовлено 20 грудня 2024.

Суддя ОСОБА_6