СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/2027/25
пр. № 1-кп/759/889/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду м. Києва кримінальне провадження, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000192 від 10.01.2025 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, українця з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 05.04.1994 Московським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 140 КК України в ред. 1960 р. до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на 2 роки;

- 27.07.1995 Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 2296; ч. 2 ст. 141; ст. 43 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений 03.09.1998 на підставі ст. 4 Закону «Про амністію»;

- 27.07.1999 Ленінградським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільнений з міць позбавлення волі 01.02.2002 по відбуттю строку покарання;

- 26.02.2003 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; звільнений з міць позбавлення волі 23.12.2004 по відбуттю строку покарання;

- 16.01.2008 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; звільнений з міць позбавлення волі 22.09.2010 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 2 місяці 26 днів;

- 16.02.2011 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки; звільнений з міць позбавлення волі 27.11.2013 умовно-достроково на невідбутий строк покарання 1 рік 11 місяців 1 день;

- 07.11.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 3 місяці;

- 09.06.2015 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 3 місяці; звільнений з міць позбавлення волі 22.06.2017 по відбуттю строку покарання;

- 02.09.2020 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців;

- ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2023 року звільнений від відбування покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 02.09.2020 року, умовно-достроково на 1 (один) рік 5 місяців 6 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що 03.01.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_3 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , в умовах воєнного стану, здійснив повторне таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням до приміщення житлової квартири № 38 , завдавши потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 20283 грн. 16 коп.

Так, ОСОБА_3 03.01.2025, в невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи на території Святошинського району м. Києва, не маючи постійного місця роботи та джерела доходів, вирішив повторно вчинити крадіжку чужого майна.

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 в нічний час доби 03.01.2025 зайшов до хостелу, що розташовується за адресою: АДРЕСА_3 та користуючись тим, що ніхто з мешканців не спостерігає за його діями, направився в бік квартири потерпілого.

Продовжуючи свої протиправні дії, направленні на таємне викрадення чужого майна, шляхом проникнення до приміщення квартири, ОСОБА_3 03.01.2025 в невстановлений досудовим розслідуванням час, прийшов до квартири АДРЕСА_3 , переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно та шляхом вільного доступу проник до житлової квартири № 38 , де проживає потерпілий ОСОБА_6 .

Знаходячись в приміщенні квартири, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення, взяв майно яке належить потерпілому ОСОБА_6 а саме:

- мобільний телефон марки «ZTE Nubia Red Magic 7 Pro 16/512 GB Supernova» сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , в силіконовому чохлі, вартістю 20283 грн. 16 коп.

В подальшому ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, разом з викраденим майном, яким в подальшому розпорядився на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 20283 грн. 16 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся і надав покази, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Повідомив, що про скоєне дуже шкодує, просив суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , показання якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 усвідомлював, що посягає на чужі речі, таємно вилучив з корисливим мотивом для себе чуже майно, на яке він не має ніякого права, передбачав спричинення матеріальної шкоди потерпілій особі і бажав завдати шкоду.

Також варто зазначити, що під кваліфікуючою ознакою повторності згідно ст. 32 КК України, розуміють, вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Водночас, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_3 раніше судимий, зокрема за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185; ч. 2 ст. 185; ч. 3 ст. 185 КК України. Таким чином, при кваліфікації його дій за злочин, скоєний у даному кримінальному провадженні, судимість за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 02.09.2020, яка наразі не погашена та не знята, утворює повторність.

Окрім цього, при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 , суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, останнього разу відповідно до Указу Президента України №26/2025 від 14.01.2025 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року на 90 діб, а відтак правовий режим воєнного стану діяв на час вчинення вказаного вище діяння.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, не одружений, офіційного місця роботи не має. Також суд бере до уваги думку потерпілого ОСОБА_6 , який не наполягає на суворості покарання.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення.

Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочину.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, беручи до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства неможливе та вважає за потрібне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення як підсудним, так й іншими особами нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням відповідно до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Викладена позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільний позов не заявлений.

Питання щодо долі речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує, що на стадії досудового розслідування на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2025 (ун. № 759/1317/25) до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 17.03.2025 року включно, та беручи до уваги відомості про особу обвинуваченого, а також призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід без змін.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 16 січня 2025 року.

Запобіжний захід застосований стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «ZTE Nubia Red Magic 7 Pro 16/512 GB Supernova», сірого кольору, IMEI НОМЕР_1 , в силіконовому чохлі з сім - картою всередині, який знаходиться в камері схову речових доказів Святошинського УП ГУНП у м. Києві, - повернути власнику - потерпілому ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1