КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/6554/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

власника майна: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу особи, яка вважає себе власником майна, ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000453 від 13 червня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 21 серпня 2024 року в ході проведення обшуку в будинку, що розташований на земельній ділянці :01:003:0201 (Київська область, Фастівський район, с. Червоне, вул. Польова), в якому фактично проживає ОСОБА_9 , а саме: телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою ОСОБА_7 подала до суду апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Уважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесена без достатніх на це підстав та з суттєвими порушеннями вимог чинного законодавства.

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що мобільний телефон, на який просив накласти арешт прокурор, належить на праві власності ОСОБА_7 та придбаний нею та за її кошти, а не ОСОБА_9 , якому остання надала вказаний телефон у тимчасове користування для його налагодження, підготовки для навчання її внуків.

У зв`язку з викладеним уважає, що телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 не є і не може бути речовим доказом та неможливо на нього накласти арешт, оскільки власник мобільного телефону ОСОБА_7 не вчиняла кримінального правопорушення, злочину, не є підозрюваною, її не допитано в якості свідка та вона не має жодного відношення до даного кримінального провадження та даний мобільний телефон не є заходом забезпечення даного кримінального провадження.

Зауважує, що відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували, що власне майно - мобільний телефон ОСОБА_7 , придбаний, набутий кримінально-протиправним шляхом або отриманий, придбаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто є речовим доказом у розумінні статті 98 КПК України.

21 листопада 2024 року на електронну адресу суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , в яких остання зазначає, що в ході досудового розслідування проведений огляд зазначеного телефону та виявлено відомості, які підлягають доказуванню у вказаному провадженні. А також зауважує, що 02 жовтня 2024 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 114-1 КК України, спрямований для розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення особи, яка вважає себе власником майна, ОСОБА_7 та її адвоката ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000453 від 13 червня 2024 року за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 114-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_9 , перебуваючи у невстановленому місці, використовуючи неідентифіковані електронні пристрої (мобільний телефон, планшет чи персональний комп`ютер) створив з метою перешкоджання законній діяльності Збройним Силам України в особливий період свій профіль « ОСОБА_10 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в соціальній мережі «TikTok» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », свою сторінку « ОСОБА_11 » в соціальній мережі «Facebook» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в соціально орієнтованій мережі «Telegram» телеграм канал « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 », власну сторінку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі «Instagram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », власну сторінку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі «Threads» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Про нові публікації на вказаному каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » додатку «Telegram» та усім користувачам веб-сайту «Telegram» незалежно від реєстрації на каналі автоматично повідомлялися 89 його підписників (станом на 16 серпня 2024 року), а усі публікації були доступними для усіх зареєстрованих користувачів. Про нові публікації на вказаному каналі ««Страшные вещи»» додатку «TikTok» та усім користувачам веб-сайту «TikTok» незалежно від реєстрації в якості підписників профілю, автоматично повідомлялися 16 600 його підписників (станом на 16 серпня 2024 року), а усі публікації були доступними для усіх зареєстрованих користувачів. Про нові публікації на вказаному профілі « ОСОБА_11 » додатку «Facebook» та усім користувачам веб-сайту «Facebook» незалежно від реєстрації в якості підписників профілю, автоматично повідомлялися 1253 його підписникам (станом на 16.08.2024), а усі публікації були доступними для усіх зареєстрованих користувачів. Про нові публікації на вказаному профілі «strashnieveschi» додатку «Instagram» та усім користувачам веб-сайту «Instagram» незалежно від реєстрації в якості підписників профілю, автоматично повідомлялися 47 його підписникам (станом на 16 серпня 2024 року), а усі публікації були доступними для усіх зареєстрованих користувачів. Про нові публікації на вказаному профілі «strashnieveschi» додатку «Threads» та усім користувачам веб-сайту «Threads» незалежно від реєстрації в якості підписників профілю, автоматично повідомлялися 13 його підписникам (станом на 16 серпня 2024 року), а усі публікації були доступними для усіх зареєстрованих користувачів.

Починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_5 по ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_9 здійснював адміністрування свого профілю « ОСОБА_10 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в соціальній мережі «TikTok» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з ІНФОРМАЦІЯ_7 по ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 здійснював адміністрування Телеграм каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в мережі «Telegram», з ІНФОРМАЦІЯ_7 по ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 здійснював адміністрування сторінки « ОСОБА_12 » в соціальній мережі «Instagram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з ІНФОРМАЦІЯ_7 по ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 здійснював адміністрування сторінки сторінки « ОСОБА_11 » в соціальній мережі «Facebook» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з ІНФОРМАЦІЯ_8 по ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_9 здійснював адміністрування сторінки « ОСОБА_12 » в соціальній мережі «Threads» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та умисно, систематично вчиняв дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, шляхом поширення на них інформації щодо форм та методів здійснення мобілізаційних заходів в особливий період на території міста Біла Церква, Київської області для невизначеного кола осіб, а саме: інформації про детальні адреси м. Біла Церква, Київської області, із зазначенням назви вулиць, номери будинків та корпусів, за якими перебувають військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_9 під час виконання останніми заходів по призову громадян України (військовозобов`язаних та резервістів) під час мобілізації, фото та відео матеріали, на яких зображені військовослужбовці територіального центру комплектування та соціальної підтримки, чим надавав допомогу особам, які ухиляються від військового обліку або іншим чином порушують правила військового обліку, в уникненні отримання відповідних повісток.

Досудовим розслідуванням зафіксовано, що за допомогою профілю « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в соціальній мережі «TikTok» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », Телеграм-каналу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_4 » в соціальній мережі «Telegram», профілю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі «Instagram» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », профілю « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в соціальній мережі «Threads» за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 здійснював поширення місць проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_10 , з метою перешкоджання мобілізаційним заходам з вручення повісток жителям, шляхом сповіщення населення про час, місце та форму проведення заходів, з метою ухилення від їх отримання повісток.

21 серпня 2024 року в ході проведення обшуку в незареєстрованому домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці :01:003:0201 ( АДРЕСА_1 ), в якій фактично проживає ОСОБА_9 , виявлено та вилучено телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 .

Вказаний телефон відповідно до постанови слідчого від 21 серпня 2024 року визнано речовим доказом.

21 серпня 2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 114-1 КК України.

12 вересня 2024 року прокурор Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернулась до суду з клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно, яке вилучено 21 серпня 2024 року в ході проведення обшуку в незареєстрованому домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці :01:003:0201 ( АДРЕСА_1 ), в якій фактично проживає ОСОБА_9 , а саме: телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року клопотання прокурора Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту на майно - задоволено.

Накладено арешт на майно, яке вилучено 21 серпня 2024 року в ході проведення обшуку в будинку, що розташований на земельній ділянці :01:003:0201 ( АДРЕСА_1 ), в якому фактично проживає ОСОБА_9 , а саме: телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 .

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме: мобільний телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 , який було вилучено 21 серпня 2024 року в ході проведення обшуку в незареєстрованому домоволодінні, що розташоване на земельній ділянці :01:003:0201 ( АДРЕСА_1 ), в якій фактично проживає ОСОБА_9 , з тих підстав, що вказане майно зберегло на собі сліди злочину, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що слідчим у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказане у клопотанні майно має відношення до кримінального провадження та може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про те, що мобільний телефон, на який просив накласти арешт прокурор, належить на праві власності ОСОБА_7 та придбаний нею та за її кошти, а не ОСОБА_9 , якому остання надала вказаний телефон у тимчасове користування для його налагодження, підготовки для навчання її внуків, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вказане у клопотанні та вилучене майно може бути об`єктом кримінально протиправних дій, зберегти на собі його сліди або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже дане майно відповідає ознакам, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження.

При цьому, слідчим суддею у судовому засіданні встановлено, що хоч телефон придбавався ОСОБА_7 , але фактично користувався ним ОСОБА_9 , що відображено у протоколі огляду від 03 вересня 2024 року та слідує з пояснень ОСОБА_9 , наданих у судовому засіданні. З письмових пояснень та апеляційної скарги ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_6 також вбачається, що ОСОБА_7 надала у тимчасове користування телефон своєму сину.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Аргументи адвоката, що телефон марки iPhone 14 Pro Max, model MQC23RX/A s/n: НОМЕР_1 із сім-картою з номером НОМЕР_2 не є і не може бути речовим доказом та неможливо на нього накласти арешт, оскільки власник мобільного телефону ОСОБА_7 не вчиняла кримінального правопорушення, злочину, не є підозрюваною, її не допитано в якості свідка та вона не має жодного відношення до даного кримінального провадження та даний мобільний телефон не є заходом забезпечення даного кримінального провадження, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що відсутні об`єктивні дані, які б підтверджували, що власне майно - мобільний телефон ОСОБА_7 , придбаний, набутий кримінально-протиправним шляхом або отриманий, придбаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тобто є речовим доказом у розумінні статті 98 КПК України, є безпідставними, оскільки встановлені слідчим та прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені документи та предмети можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оскільки є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу особи, яка вважає себе власником майна, ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 20 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3