Номер провадження: 11-сс/813/49/25
Справа № 523/9474/24 1-кс/523/3046/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представників власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001069 від 18.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 та ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 366 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді задоволено частково клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 , накладено арешт, у формі заборони відчужувати, розпоряджатися та користуватися, на вилучене за результатами проведеного обшуку квартири АДРЕСА_1 , наступне майно: грошові кошти 190100 (сто дев`яносто тисяч сто) доларів США; 28000 (двадцять вісім тисяч) Євро; 10600 (десять тисяч шістсот) Євро; розписку ОСОБА_12 від 20.06.2024 р. про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 ; розписку ОСОБА_10 від 20.06.2024 р. про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 ; належний ОСОБА_10 мобільний телефон «iPhone 13 Pro Max» (IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 ). В іншій частині клопотання відмовлено в задоволенні.

Рішення слідчого судді обґрунтоване тим, що в цілях збереження слідів, засобів та одержаних внаслідок вчинення кримінального правопорушення грошей, а також належного проведення комп`ютерно-технічної та почеркознавчої експертиз слід накласти арешт.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власник майна ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.
Доводи обґрунтовує тим, що мобільний телефон, який належить ОСОБА_10 було вилучено слідчим не під час проведення обшуку приміщення, а під час проведення особистого обшуку ОСОБА_10 .
Зазначає, що ОСОБА_11 тимчасово передав грошові кошти ОСОБА_10 до моменту вирішення їх вигідного вкладання.
Вилучені речі не відповідають критеріям ст. 98 КПК України.
Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, негайно повернути майно власнику майна.

Крім того, не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власник майна ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що оскаржувана ухвала винесена з суттєвими порушеннями норм КПК України.
Доводи обґрунтовує тим, що під час обшуку було вилучено, зокрема, належне ОСОБА_11 майно, а саме: готівкові грошові кошти в сумі 190,000.00 доларів США та 38,600.00 євро, які 20.06.2024р. ОСОБА_11 передав ОСОБА_12 та ОСОБА_10 під розписки, оригінали яких теж було вилучено під час обшуку.
Зазначає, що після продажу нежитлового приміщення в м. Києві згідно договору купівлі-продажу від 25.01.2024 р. №95 ОСОБА_11 вирішив інвестувати частину коштів в комерційну нерухомість м. Одеси, відтак передав ОСОБА_12 та ОСОБА_10 кошти в загальній сумі 190,000.00 доларів США та 38,600.00 євро на зберігання згідно з розписками.
Отже, вилучення під час обшуку 10.09.2024 р. коштів та документів ОСОБА_11 є безпідставним, незаконним та такими, що порушує права ОСОБА_11 , який не є стороною даного кримінального провадження, не має в ньому будь-якого процесуального статусу та відношення до подій вчинення кримінального правопорушення.

Вказані особисті речі (грошові кошти та розписки) ОСОБА_11 не повернуті, що позбавляє ОСОБА_11 права користуватися на власний розсуд своїми грошовими коштами та становить порушення права власності заявника.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати частково в частині накладення арешту на вилучене майно та документи ОСОБА_11 , а саме: грошові кошти 190,000.00 доларів США; 38,600.00 євро; розписку ОСОБА_12 від 20.06.2024 р. про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 ; розписку ОСОБА_10 від 20.06.2024 р. про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора в цій частині.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представників власників майна, які підтримали подані апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001069 від 18.08.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 та ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 366 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 придбала в кінці січня - на початку лютого 2019 року 8 об`єктів нерухомості:

1) квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, вартість склала 3 442 009 грн;

2) квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна , продаж вчинено за 7 337 811 грн;

3) квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, продаж вчинено за 2 716 217 грн 44 коп.;

4) машиномісце №25, в провулку Каркашадзе, 9, у м. Одесі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, продаж вчинено за 159 279,11 грн;

5) 35/1000 часток житлової нерухомості (дачу) ДБК ім. К. Цеткін, по вул. Окружній, 40, у м. Одесі, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, вартість склала 739 193 грн;

6) земельну ділянку, кадастровий номер :26:005:0118, загальною площею 0,0426 га, по вул. Окружній, 40 у м. Одесі, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, вартість склала 833 080 грн;

7) 72/1000 часток житлової нерухомості (дачу) ДБК «Розквіт», по вул. Окружній, 29 у м. Одесі, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, вартість склала 1097600 грн;

8) земельну ділянку, кадастровий номер :26:005:0148, загальною площею 0,0755 га, по вул. Окружній, 29/7, у м. Одесі, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, продаж вчинено за 1476468 грн.

Надалі, невстановлені особи 11 лютого 2019 року підробили підпис ОСОБА_13 в актах прийому передачі про нібито передачу потерпілою ОСОБА_13 вказаного нерухомого майна до статутного капіталу ТОВ «ДЮТАЙВ», , та у відповідному протоколі загальних зборів ТОВ «ДЮТАЙВ». При цьому підроблені невстановленою особою підписи від імені ОСОБА_13 у вказаному акті посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського округу ОСОБА_14 .

Після чого, з метою ускладнення повернення майна законному власнику, нерухоме майно ОСОБА_13 12 лютого 2019 року передано від ТОВ «ДЮТАЙВ» у власність ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», , від якого, в свою чергу, 11 березня 2019 року передано у власність ОСОБА_15 , а згодом 25 березня 2019 року - до ТОВ «ІНВЕСТ ЛІМІТЕД КОМПАНІ», , засновником та очільником якого є ОСОБА_16 .

Реєстраційній дії щодо нерухомості ОСОБА_13 та змін ТОВ «ДЮТАЙВ» у власність ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», , здійснював державний реєстратор ОСОБА_17 .

Крім того, з метою ускладнення повернення майна законному власнику, група невстановлених осіб вчинила юридичні дії щодо поділу чотирьох із зазначених об`єктів нерухомості на дві частини кожний, з використанням підроблених документів ТОВ «Обласне БТІ».

Крім того, з метою ускладнення повернення майна законному власнику, група невстановлених осіб вчинила юридичні дії щодо штучного припинення права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі підроблених офіційних документів довідок ПП «Глав Інвест Груп».

Для належного здійснення досудового розслідування в провадженні виникла необхідність у відшуканні, вилученні з метою дослідження речей (зокрема печаток, штампів, бланків, тощо) та оригіналів документів ТОВ «ДЮТАЙВ», , ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», , ТОВ «ІНВЕСТ ЛІМІТЕД КОМПАНІ», , ТОВ «Обласне БТІ», , ПП «Глав Інвест Груп», щодо створення товариств, передачі майна ОСОБА_13 , корпоративних прав, укладених договорів, актів, протоколів, квитанцій, переписок, інформації, щодо наведених обставин, яка зберігається в мобільних телефонах, ноутбуках, комп`ютерах, інших електронних пристроях та носіях інформації, а також грошових коштів отриманих в результаті вчинення неправомірних дій з нерухомим майном ОСОБА_13 , фото, чорнових записів, в тому числі із зразками підписів та почерку ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інших осіб, які приймали участь у викладених обставинах, що мали значення у кримінальному провадженню та можуть бути використані, як докази вчинених кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі, яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Як вважали слідчий та прокурор, вищевказані речі та документи можуть знаходитись за місцем проживання співзасновника ТОВ «ФАМДЕГРУП», юридична адреса якого визначена на одному із незаконно відчужених об`єктах нерухомого майна (квартира АДРЕСА_4 ) ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_5 .

Ухвалою слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2024 року слідчим та прокурорам процесуальним керівникам в провадженні було надано дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінальних правопорушень, відшукання та вилучення речей (зокрема печаток, штампів, бланків, тощо), оригіналів та копій документів ТОВ «ДЮТАЙВ», , ТОВ «П.А.Ф. ЛТД», , ТОВ «ІНВЕСТ ЛІМІТЕД КОМПАНІ», , ТОВ «Обласне БТІ», , ПП «Глав Інвест Груп», щодо створення товариств, передачі майна ОСОБА_13 , корпоративних прав, укладених договорів, актів, протоколів, квитанцій, переписок, інформації, щодо наведених обставин, яка зберігається в мобільних телефонах, ноутбуках, комп`ютерах, інших електронних пристроях та носіях інформації, а також грошових коштів, отриманих в результаті вчинення неправомірних дій з нерухомим майном ОСОБА_13 , фото-, відеофайлів, чорнових записів, документів, в тому числі із зразками підписів та почерку ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інших осіб, які приймали участь у викладених обставинах, що мають значення у кримінальному провадженню та можуть бути використані, як докази вчинених кримінальних правопорушень (т.1 а.с.18-20).

Відповідно до протоколу обшуку в період часу з 07 години 30 хвилин до 20 години 13 хвилин 10 вересня 2024 року у вищезазначеному житлі слідчим ОСОБА_21 , за участю присутніх ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , захисника адвоката ОСОБА_22 було відшукано та вилучено: грошові кошти 190100 (сто дев`яносто тисяч сто) доларів США; 28000 (двадцять вісім тисяч) Євро; 10600 (десять тисяч шістсот) Євро; розписку ОСОБА_12 від 20 червня 2024 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 ; розписку ОСОБА_10 від 20 червня 2024 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 ; належний ОСОБА_10 мобільний телефон «iPhone 13 Pro Max» (ІМЕІ: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 ); належний ОСОБА_12 мобільний телефон «iPhone XR» (ІМЕІ: НОМЕР_3 ; ІМЕІ2: НОМЕР_4 ) (т.1 а.с.21-56).

В цей же день слідчим СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_23 винесено постанову про визнання вищезазначеного майна в якості речових доказів (т.1 а.с.57-59).

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження можливих слідів, засобів кримінальних правопорушень, а також належного проведення комп`ютерно-технічної експертизи, що відповідає вимогам пункту 1 ч. 2 ст. 167 та ч. 3 ст. 170 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що підставою для накладання арешту на майно є те, що вилучені мобільні телефони, розписки та готівкові грошові кошти містять ознаки речових доказів, а також фактично є об`єктами призначених в провадженні судових експертиз, проведення яких не завершено.

Відшукані за місцем проведення обшуку мобільні телефони можуть містити наявну та видалену інформацію про спілкування, листування чи обмін фото - відеофайлами між ОСОБА_13 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 та іншими невстановленими особами, які приймали участь у розслідуваних обставинах.

Тимчасово вилучені розписки ОСОБА_12 та ОСОБА_10 від 20 червня 2024 року про отримання грошових коштів від ОСОБА_11 , за версією органу досудового розслідування, були підкинуті до житла під час обшуку родичом ОСОБА_12 , коли той прибував до квартири для вигулу домашнього собаки, а також є підробленими, у зв`язку із чим здійснюються процесуальні дії, спрямовані на перевірку цієї версії.

Також не виключено, що вилучені в житлі ОСОБА_12 грошові кошти могли бути одержані внаслідок вчинення кримінальних правопорушень щодо нерухомого майна ОСОБА_13 .

Крім того, у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції, прокурор ОСОБА_6 долучив до матеріалів кримінального провадження протокол огляду та прослуховування аудіозаписів від 05.02.2025 негласної слідчої дії, проведеної на підставі ухвали слідчого суду від 23.07.2024, предметом огляду та прослухування були записи та файли за 10.09.2024 відповідно до яких встановлено, що 10.09.2024 о 08 год 29 хв. ОСОБА_24 зателефонував ОСОБА_25 та повідомив останньому про те, що наразі у ОСОБА_10 відбувається обшук, в сейфі у неї зберігаються грошові кошти, а тому останньому необхідно скласти розписку про надання грошових коштів ОСОБА_10 про те, що вказані грошові кошти ОСОБА_26 позичив ОСОБА_10 . Зразок та суму грошових коштів, які слід зазначити у розписці ОСОБА_24 відправив

ОСОБА_25 огляду на вищевикладене, будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги представника власника майна ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_7 та представника власника майна ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Суворовського районного суду м. Одеси від 22.11.2024 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0001069 від 18.08.2021за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 та ч. 4 ст. 358, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 366 КК України залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4