Провадження № 1-кс/947/704/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 в режимі відео конференції його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заступника начальника Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Південне, Одеської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу на посаді стрільця помічника гранатометника роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимому,

якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Київського районного суду м. Одеси з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_4 ..

Згідно вказаного клопотання вбачається, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001417 від 12.11.2024, за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Процесуальне керівництво під час проведення досудового розслідування здійснюється Одеською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 підозрюється в тому, що він, діючи умисно, спільно з ОСОБА_6 всупереч ст.ст. 19, 68 Конституції України, ст.ст. 3, 22, 24 Закону України «Про запобігання корупції», переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого незаконного збагачення, шляхом одержання неправомірної вигоди за впив на прийняття рішення осою уповноваженою на виконання функцій держави.

Так, 06.11.2024, приблизно о 17:00 год. в м. Південне, Одеської області, ОСОБА_7 познайомився з ОСОБА_4 , де в ході особистої розмови останній запропонував ОСОБА_7 , оновити для нього, шляхом впливу на посадових осіб РТЦК та СП, військово-обліковий документ, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з зазначенням продовженої відстрочки від мобілізації на військову службу ОСОБА_7 , на що останній згодився.

Разом з цим, в ході розмови, ОСОБА_4 запевнив ОСОБА_7 про те, що має серед працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 знайомого ОСОБА_6 , який допоможе із впливом на посадових осіб вказаного державного органу.

В цей час, в ході розмови з ОСОБА_7 , реалізуючи свій умисел на незаконне збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, ОСОБА_4 здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_6 , в ході якого вказані особи визначили перелік документів які ОСОБА_7 має передати для оновлення військово-облікового документу, а також суму грошових коштів, що становлять неправомірну вигоду, за вплив вказаних осіб на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після зазначеної телефонної розмови, ОСОБА_4 , діючи спільно з ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, в особистій розмові виказав ОСОБА_7 вимогу надання йому та ОСОБА_6 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 1300 доларів США, за здійснення ними впливу на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , для виготовлення оновленого військово-облікового документу, з зазначенням у ньому продовженої відстрочки від мобілізації на військову службу ОСОБА_7 , попередивши при цьому останнього, що ненадання неправомірної вигоди унеможливить оновлення вказаного документу у встановлений Законом спосіб.

В подальшому, 13.11.2024 приблизно о 10:38 год. в телефонній розмові ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 про те, що 14.11.2024 об 11:00 год. йому необхідно прибути для зустрічі з ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою передачі документів.

14.11.2024, о 11:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_2 , в ході особистої зустрічі з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з корисливих мотивів, роз`яснив останньому порядок, а також строки виготовлення оновленого військово-облікового документу, підтвердив необхідність передачі ОСОБА_7 неправомірної вигоди в сумі 1300 доларів США йому та ОСОБА_4 , при цьому наголосивши про те, що в подальшому при необхідності оновлення відміток про відстрочку від мобілізації на військову службу, ОСОБА_7 зможе надавати меншу суму неправомірної вигоди.

Після цього, 14.11.2024 о 13:33 год. в ході телефонної розмови з ОСОБА_7 , ОСОБА_4 виказав останньому вимогу в наданні йому та ОСОБА_6 неправомірної вигоди у вигляді грошових коштів в сумі 1300 доларів США, повідомивши, що вказане необхідно вчинити в ході особистої зустрічі 14.11.2024 у вечірній час.

14.11.2024, приблизно о 17:30 год., в телефонній розмові ОСОБА_4 повідомив, що зазначена вище зустріч відбудеться на території закладу харчування «Шафран», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Сахарова, 1-Д.

Цього ж дня, 14.11.2024 приблизно о 19:05 год., перебуваючи біля приміщення закладу харчування «Шафран», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Сахарова, 1-Д, виконуючи вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_7 передав йому особисто неправомірну вигоду у розмірі 1300 доларів США (що відповідно до даних НБУ станом на 14.11.2024 складало 53 742 гривень) за здійснення ним та ОСОБА_6 впливу на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою прийняття рішення про видачу ОСОБА_7 оновленого військово-облікового документу, з зазначенням у ньому продовженої відстрочки від мобілізації на військову службу.

15.11.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 від 16.11.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 06.01.2025.

Постановою виконувача обов`язків керівника Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_8 від 08.01.2025 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001417 від 12.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України продовжено до 15.02.2025.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Підозрюваний та його захисник проти задоволення клопотання заперечували, зважаючи на можливість застосування нецілодобового домашнього арешту, необхідність утримання родини, міцні соціальні зв`язки, відсутність порушень запобіжного заходу.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч. 6 ст.199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Згідно з визначеним Європейським судом прав людини поняття, обґрунтована підозра - це добровільне припущення про вчинення особою певного діяння, ґрунтується на об`єктивних відомостях, які можна перевірити у судовому розгляді та які спонукали б неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

При розгляді клопотання слідчого, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Згідно з практикою ЄСПЛ, зокрема п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п.84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст.5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви» (Butkeviciusv. Lithuania) № 48297/99, п. 43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

15.11.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 369-2 КК України, повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: -

-протоколами допиту свідка ОСОБА_7 який надав покази про обставини вимагання та одержання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 неправомірної вигоди для себе, за вплив на посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , для виготовлення оновленого військово-облікового документу, з зазначенням у ньому продовженої відстрочки від мобілізації на військову службу ОСОБА_7

-протоколами затримання за підозрою у вчиненні злочину ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , якими зафіксований факт виявлення і вилучення грошових коштів, переданих в якості неправомірної вигоди ОСОБА_7 ОСОБА_4

-протоколом ідентифікації (огляду) та вручення грошових коштів від 14.11.2024, відповідно до якого кількість, номінал, серія і номери купюр, які надавалися заявником в якості неправомірної вигоди ОСОБА_4 , співпадають з вилученими купюрами в ході затримання останнього 14.11.2024;

-Слідчий суддя приходить до висновку про наявність у ОСОБА_4 ризиків переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинення нового кримінального правопорушення, що передбачені п.п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

-Зазначені ризики обґрунтовуються тим, що ОСОБА_4 може:

-- переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та відбуття покарання, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні не тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років. ОСОБА_4 може здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території, а також в напрямку Республіки Молдова.

-- ОСОБА_4 може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані органом досудового розслідування, з метою зміни чи відмови від наданих ними показань, тобто є наявним ризик незаконного впливу підозрюваним на таких осіб.

-Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_4 в судовому засіданні на даний час не встановлено, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді застави, особистого зобов`язання та особистої поруки є недоцільним, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

На даний час, вищезазначені ризики не зменшилися.

Погіршення стану здоров`я підозрюваної суттєво не зменшує встановлених процесуальних ризиків.

Так, згідно ч.1, ч.2 ст.182 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбаченого покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

Враховуючи викладене, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено обставин, передбачених п.3 ч.1 ст.194 КПК України, вважаю, що запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_4 зможе продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з покладенням обов`язків визначених в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2024 року.

На підставі встановленого, керуючись ст.ст.176-178, 182-184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника начальника Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 14 лютого 2025 року включно за адресою: АДРЕСА_1 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Продовжити строк дії обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України покладених на підозрюваного ОСОБА_4 , до 14 лютого 2025 року включно, викладених в ухвалі слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 16.11.2024 року.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_4 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею (судом) може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу на більш суворий.

На ухвалу протягом п`яти днів з моменту її оголошення до Одеського апеляційного суду може бути подано апеляцію, подача якої не зупиняє дії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1