УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу тримання під вартою

14 березня 2025 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , погодженогопрокурором другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000279 від 21.11.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коханівка Яворівського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого

підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

встановила:

старший слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , за погодженням прокурора, звернувся з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушеньня передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні № 0000279 від 21.11.2024.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника Головного управління Національної поліції у Львівській області № 544 о/с від 30.11.2021 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_5 призначено на посаду інспектора відділу реагування патрульної поліції Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області).

Згідно з вимогами ст. ст. 19, 68 Конституції України ОСОБА_5 зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також неухильно їх додержуватись.

Стаття 1 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно з абз. 1 ст. 2 Розділу І Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронними органами є зокрема органи Національної поліції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань зокрема: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Таким чином, ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді інспектора ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області постійно здійснює функції представника влади, а відтак є службовою особою правоохоронного органу.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається, що поліцейські повинні неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію» на працівників поліції (поліцейських та державних службовців) поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції».

Відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема поліцейські.

Згідно з ст. 22 вказаного Закону, особам, зазначеним ч. 1 ст. 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Проте, у порушення указаних вище вимог чинного законодавства ОСОБА_5 , будучи інспектором ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області,тобто працівником правоохоронного органу та службовою особою, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, за попередньою змовою групою осіб, вимагав та одержав неправомірну вигоду для себе та третьої особи за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого йому службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, а у подальшому вказані дії вчинив повторно, за наступних обставин.

11.07.2024, близько 23.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи під час виконання своїх службових обов`язків по забезпеченню публічної безпеки та порядку, спільно із поліцейським ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_8 у складі автопатруля з позивним «Тезис 551» на території с. Бірки Івано-Франківської селищної громади Яворівського району Львівської області (більш точного місця на даний час досудовим розслідуванням не встановлено), побачили, що по дорозі рухається скутер марки «Yamaha».

Побачивши вказаний скутер, у ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник спільний умисел на одержання неправомірної вигоди від водія вказаного скутера за нескладення стосовно останнього документів (протоколів, постанов) про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Реалізовуючи свій спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , використавши проблискові маячки червоного та синього кольорів службового автомобіля, здійснили зупинку скутера марки «Yamaha», водієм якого була ОСОБА_9 .

Після зупинки вказаного скутера, ОСОБА_5 підійшов до водія ОСОБА_9 та, у ході спілкування з останньою, ствердив, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення відповідного протоколу та притягнення її до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, після чого до них підійшов ОСОБА_8 .

Під час подальшої розмови, за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , ОСОБА_5 створював перед ОСОБА_9 , видимість законності дій працівників поліції, а ОСОБА_8 продовжив стверджувати, що ОСОБА_9 перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення протоколу та притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, та у подальшому висунув ОСОБА_9 вимогу надання йому та ОСОБА_5 неправомірної вигоди у сумі 10000 грн. за невчинення цих дій, що входили до службових повноважень ОСОБА_5 та ОСОБА_8 як поліцейських.

Розуміючи, що у випадку відмови від надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 та ОСОБА_8 будуть порушені її законні права та інтереси, а саме останніми буде складено стосовно неї незаконний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що у подальшому може негативно позначитися на її звичній життєдіяльності та потягне за собою наслідки у вигляді необхідності оплати юридичної допомоги, а також відвідувань судів та інших державних органів, ОСОБА_9 була змушена погодитись на вказану вимогу, висунуту ОСОБА_8 , однак повідомила ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , що грошових коштів у вказаній сумі вона не має, а всі її грошові кошти знаходяться на банківській карті.

Надалі ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_9 сісти у службовий автомобіль поліції, де вказав відкрити на своєму мобільному телефоні мобільний застосунок «Приват 24», після чого взяв у ОСОБА_9 її мобільний телефон та розпочав процедуру переказу грошових коштів, наявних на банківській карті ОСОБА_9 у сумі 6000 грн. Однак, на прохання ОСОБА_9 , ОСОБА_8 зменшив вказану суму до 4000 грн., після чого о 23.10 год. через мобільний застосунок «Приват 24» переказав на банківську картку « НОМЕР_1 », яка оформлена на ОСОБА_10 , котра є тіткою (рідною сестрою матері) ОСОБА_8 та використовувалась ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , грошові кошти у сумі 4000 грн., які ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримали в якості неправомірної вигоди, яку попередньо вимагали, за нескладення протоколу про вчинення ОСОБА_9 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, 09.11.2024, близько 02.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи під час виконання своїх службових обов`язків по забезпеченню публічної безпеки та порядку, спільно із поліцейським ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 у складі автопатруля з позивним «Тезис 101» на території с. Вовча Гора Яворівської міської громади Яворівського району Львівської області (більш точного місця на даний час досудовим розслідуванням не встановлено), побачили, що по дорозі рухається автомобіль марки «Пежо 3008», реєстраційний номер « НОМЕР_2 ».

Побачивши вказаний автомобіль, у ОСОБА_5 та ОСОБА_11 повторно виник спільний умисел на одержання неправомірної вигоди від водія вказаного автомобіля за нескладення стосовно останнього документів (протоколів, постанов) про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Реалізовуючи свій спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , використавши проблискові маячки червоного та синього кольорів службового автомобіля, здійснили зупинку автомобіля марки «Пежо 3008», реєстраційний номер « НОМЕР_2 », водієм якого був ОСОБА_12 .

Після зупинки вказаного автомобіля, до водія ОСОБА_12 підійшов спочатку ОСОБА_11 , а у подальшому ОСОБА_5 , котрі у ході спілкування з ОСОБА_12 , ствердили, що той перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення відповідного протоколу та притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, після чого висунули ОСОБА_12 вимогу надання їм неправомірної вигоди у сумі 10000 грн. за невчинення цих дій, що входили до службових повноважень ОСОБА_5 та ОСОБА_11 як поліцейських.

Розуміючи, що у випадку відмови від надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 та ОСОБА_11 будуть порушені його законні права та інтереси, а саме останніми буде складено стосовно нього незаконний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що у подальшому може негативно позначитися на його звичній життєдіяльності та потягне за собою наслідки у вигляді необхідності оплати юридичної допомоги, а також відвідувань судів та інших державних органів, а також спричинить незручності при проходженні військової служби, ОСОБА_13 був змушений погодитись на вказану вимогу, висунуту ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , однак повідомив, що має при собі лише 5000 грн готівкових коштів, а 5000 грн. має на банківській картці.

Надалі, ОСОБА_11 продиктував ОСОБА_12 номер банківської картки « НОМЕР_3 », яка оформлена на ОСОБА_14 , та використовувалась ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , а ОСОБА_12 о 02.03 год. через мобільний застосунок «Приват 24» переказав на вказану картку грошові кошти у сумі 5000 грн., після чого передав ОСОБА_11 готівкові кошти у сумі 5000 грн., тобто в загальному надав працівникам поліції грошові кошти в сумі 10000 грн., які ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримали в якості неправомірної вигоди, яку попередньо вимагали, за нескладення протоколу про вчинення ОСОБА_12 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Окрім цього, 27.12.2024, близько 03.00 год., ОСОБА_5 , перебуваючи під час виконання своїх службових обов`язків по забезпеченню публічної безпеки та порядку, спільно із поліцейським ВРПП Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 у складі автопатруля з позивним «Тезис 101» на автодорозі поблизу селища Немирів Яворівської міської громади Яворівського району Львівської області (більш точного місця на даний час досудовим розслідуванням не встановлено), побачили, що по дорозі рухається автомобіль марки «Volvo V50» реєстраційний номер « НОМЕР_4 ».

Побачивши вказаний автомобіль, у ОСОБА_5 та ОСОБА_11 повторно виник спільний умисел на одержання неправомірної вигоди від водія вказаного автомобіля за нескладення стосовно останнього документів (протоколів, постанов) про притягнення його до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.

Реалізовуючи свій спільний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, всупереч інтересам служби, з метою особистого збагачення, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , використавши проблискові маячки червоного та синього кольорів службового автомобіля, здійснили зупинку автомобіля марки «Volvo V50» реєстраційний номер « НОМЕР_4 », водієм якого був ОСОБА_15 .

Після зупинки вказаного автомобіля, до водія ОСОБА_12 підійшов спочатку ОСОБА_11 , а у подальшому ОСОБА_5 , котрі у ході спілкування з ОСОБА_15 , ствердили, що той перебуває у стані алкогольного сп`яніння, що тягне за собою складення відповідного протоколу та притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 130 КУпАП, після чого висунули ОСОБА_12 вимогу надання їм неправомірної вигоди у сумі 8500 грн. за невчинення цих дій, що входили до службових повноважень ОСОБА_5 та ОСОБА_11 як поліцейських.

Розуміючи, що у випадку відмови від надання неправомірної вигоди ОСОБА_5 та ОСОБА_11 будуть порушені його законні права та інтереси, а саме останніми буде складено стосовно нього незаконний протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, що у подальшому може негативно позначитися на його звичній життєдіяльності та потягне за собою наслідки у вигляді необхідності оплати юридичної допомоги, а також відвідувань судів та інших державних органів, а також спричинить незручності при проходженні військової служби, ОСОБА_13 був змушений погодитись на вказану вимогу, висунуту ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , однак повідомив, що має лише 4000 грн. банківській картці.

У подальшій розмові, ОСОБА_5 та ОСОБА_11 погодилися зменшити суму неправомірної вигоди, яку вони вимагали у ОСОБА_15 з 8500 грн. до 4000 грн.

Надалі, ОСОБА_11 продиктував ОСОБА_15 номер банківської картки « НОМЕР_3 », яка оформлена на ОСОБА_14 , та використовувалась ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , а ОСОБА_15 о 03.23 год. через мобільний застосунок «Приват 24» переказав на вказану картку грошові кошти у сумі 4000 грн., які ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою групою осіб, умисно, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, отримали в якості неправомірної вигоди, яку попередньо вимагали, за нескладення протоколу про вчинення ОСОБА_15 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.

Про підозру у вчиненні вказаного злочину ОСОБА_5 повідомлено 14.03.2025.

Ураховуючи характер вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є підстави вважати, що останній може полишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також може незаконними засобами, зокрема шляхом підкупу впливати на свідків та заявника, у кримінальному провадженні, які володіють інформацією, обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжуватиме вчиняти злочину сфері службової діяльності, та може вчиняти інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та дозволить виконати завдання і досягти мети кримінального провадження, для забезпечення виконання з ним процесуальних рішень. Разом з тим, при виконанні судом вимог ч.4 ст. 183 КПК України, щодо визначення застави, враховуючи передбаченні ч. 4, 5 ст.182 КПК України обставини, є необхідним визначити останньому заставу у сумі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, навівши мотиви, зазначені у ньому, просив його задовольнити та зазначив, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, наявними є ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та обставини передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, необхідні для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, є недоцільним.

Захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив, просив застосувати зпобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби.

ОСОБА_5 у судовому засіданні з приводу запобіжного заходу підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку прокурора, який вважає за необхідне обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, думку підозрюваного, його захисника, вивчивши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. п. 1-5 ч. 1 та ч. 3 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першої цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу».

Слідчою суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000279 від 21.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України /а.с. 14-19/.

Останнє розпочато за фактом: одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданого їй службового становища, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

Також встановлено, що 14.03.2025 ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 36, 40, 42, 276, 277, 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні ч. 3 ст. 368 КК України, та роз`яснено процесуальні права та обов`язки підозрюваного /а.с. 148-159/.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідча суддя дійшла висновку, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри, висунутої ОСОБА_5 /сукупність наявних на даний час доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України /, про що свідчать, зокрема: рапортом Львівського управління ДВБ НП України від 17.12.2024 № 34 про вчинення кримінального правопорушення /а.с. 21/; заявою ОСОБА_9 від 16.12.2024 про вчинення кримінального правопорушення /а.с. 22/; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 17.12.2024 /а.с. 23-27/; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з ОСОБА_9 від 08.01.2025/а.с. 28-30, 31-33/; рапортом Львівського управління ДВБ НП України від 14.02.2025 № 5 про вчинення кримінального правопорушення /а.с. 49/; заявою ОСОБА_12 від 14.02.2025 про вчинення кримінального правопорушення /а.с. 50/; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 17.02.2025 /а.с. 50-51/; рапортом Львівського управління ДВБ НП України від 26.02.2025 № 7 про вчинення кримінального правопорушення /а.с. 56-59/; заявою ОСОБА_15 від 25.02.2025 про вчинення кримінального правопорушення /а.с. 90/; протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 27.02.2025 /а.с. 91-94/; протоколом пред`явлення особи для впізнання з ОСОБА_15 від 03.03.2025 /а.с. 120-122, 123-125/; іншими матеріалами кримінального провадження № 0000279.

Ризиками, які дають підстави слідчому судді обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слід вважати те, що: 1) підозрюваний може переховуватись від досудового слідства і суду, оскільки останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десятироків з конфіскацією майна. При цьому, слідча суддя погоджується з доводами клопотання про те, що підозрюваний має можливості для переховування від органу досудового розслідування, у тому числі з використанням можливості для перетину державного кордону за зазначених у клопотанні обставин, до чого його може спонукати, зокрема, встановлена кримінальним законом відповідальність за вчинення інкримінованого йому тяжкого злочину. Такий висновок слідчого судді узгоджується з вимогами ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду»; 2) знищити, сховати документи, речі які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що обгрунтовується тим, що на даний час у рамках кримінального провадження не встановлено усі обставини, що мають значення для досудового розслідування (не встановлені всі причетні особи); 3) слідча суддя також дійшла висновку і про існування ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у цьому кримінальному провадженні, оскільки, відповідно до норм кримінального процесуального права, суд може обґрунтовувати свої висновки лише тими свідченнями, які він сприйняв безпосередньо під час судового засідання або які отримані у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, та не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому та/або прокурору, а також і посилатися на такі показання, а тому ризик впливу на свідків існує не лише на стадії досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків; 4) перешкоджати іншим чином, зокрема шляхом узгодження показань; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності та особистого збагачення.

Окрім того, відповідно до ст. 178 КПК України слідча суддя враховує, що ОСОБА_5 працездатний, непохилого віку, захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає, має на утриманні малолітню доньку.

Тому слідча суддя доходить висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не можуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 та виконання ним обов`язків, передбачених ст. 177 КПК України.

Слідча суддя вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим у судовому засіданні, в порядку ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» № 12369/86 від 26 червня 1991 року вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, що виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Така ж позиція відображена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/97 від 26 липня 2001 року. Тобто, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

А тому, слідча суддя не відхиляє доводів на користь підозрюваного, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання підозрюваним процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальним ризикам.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідча суддя виходить з вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, відповідно до якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор, покликаючись на абз.2 ч. 5 ст. 182 КПК України, клопотав про визначення застави в розмірі не менше 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень. Зазначений розмір мотивував значним суспільним резонансом кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа та можливості його сплати останнім оскільки наявне у власності рухоме майно та готівкові кошти, дозволяють це зробити.

Так, слідча суддя, вважає за необхідне зазначити, що застава це не менш суворий запобіжний захід, а альтернатива триманню під вартою. За тяжкістю вони рівні за КПК. Застава для особи не має бути надмірним тягарем і призвести до скрутного матеріального становища її та її родини це не покарання. Застава лише має забезпечити виконання особою (підозрюваним, обвинуваченим) процесуальних обов`язків на час досудового розслідування чи судового розгляду. При цьому, тягар застави не може покладатися на родичів

Тобто, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відтак, враховуючи обставини кримінального правопорушення, тяжкість правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_5 , його майновий стан, який не працює, вважаю за необхідне визначити заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (верхня межа для тяжких злочинів), що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Застосовуючи до підозрюваного поряд із запобіжним заходом у виді тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відтак, зважаючи на необхідність виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інші кримінальні правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

постановила:

Клопотання старшого слідчого в ОВС Першого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 , погодженогопрокурором другого відділу процесуального керівництва Управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань, Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, задовольнити.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначити термін дії ухвали шістдесят днів - до 12 травня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з 14 березня 2025 року 14 год. 40 хв.

Одночасно для забезпечення виконання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, визначених КПК України, визначити заставу - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у вигляді застави (частки майна, попередньо визначеної суми судових витрат тощо).

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , 06.04.1989 такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, а також усіма працівниками Яворівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 12 травня 2025 року.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 09 год 15 хв. 17.03.2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1