В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002533 від 17.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка, Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора: ОСОБА_4 ,

потерпілого: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 , під час дії Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2201-IХ, яким в подальшому був неодноразово продовжений воєнний стан в Україні та який діяв на день вчинення злочину, вчинив умисний корисливий злочин проти власності за наступних обставин.

17 липня 2024 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, ОСОБА_3 знаходився за адресою: м. Київ, Русанівський бульвар, 2, де на вулиці помітив велосипед «FormuIa koIt 26», обладнаний «електронабором повний комплект MXUS XF15 36B 400Вт акумулятор 8.7Ач редуктор електроколесо 24», 8,7», пристебнутий захисним елементом до паркану, який потерпілий ОСОБА_5 залишив без нагляду. В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) в умовах воєнного стану та обернення його в свою користь.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), з метою особистого протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та не може завадити вчиненню протиправних дій, в умовах воєнного часу, ОСОБА_3 , вважаючи, що він діє таємно, 17.07.2024 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, підійшов до зазначеного велосипеда, та з використанням невстановленого в ході досудового розслідування предмета пошкодив захисний елемент, яким був обладнаний велосипед, після чого сів на нього та почав рухатися у невстановленому досудовим розслідуванням напрямку, залишивши таким чином місце вчинення злочину. Таким чином, ОСОБА_3 таємно викрав майно, що належить потерпілому ОСОБА_5 , а саме велосипед «FormuIa koIt 26», обладнаний «електронабором повний комплект MXUS XF15 36B 400Вт акумулятор 8.7Ач редуктор електроколесо 24», 8,7», ринкова вартість якого з урахуванням зносу станом на 17.07.2024 року становить 19 434 гривні. Після чого, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріального збитку потерпілому на суму 19 434 гривні.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушення, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав в повному обсязі, щиро розкаявся та пояснив, що дійсно 17.07.2024 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин перебував на вулиці, проходив по Русанівському бульвару в м. Києві, де біля під`їзду побачив пристебнутий до паркану велосипед «FormuIa koIt 26», після чого взяв «кусачки», які мав при собі, відстебнув захисний елемент, який знаходився на велосипеді, після чого сів на нього та поїхав, в подальшому велосипед продав за 3 000 гривень незнайомому чоловіку.

Зокрема зазначив, що частково відшкодував шкоду потерпілому у сумі 4 000 гривень, та в подальшому буде сплачувати кошти, щоб розрахуватися з потерпілим повністю.

Таким чином, показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумпцій факту.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд у відповідності до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро кається у скоєному, жалкує, що так сталося, дані про його особу, а саме: на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працює, раніше не судимий Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому ОСОБА_5 у розмірі 4 000 гривень, що у судовому засіданні підтвердив потерпілий, та між ними досягнуто угоди щодо подальшого відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим. Зокрема, у судових дебатах потерпілий ОСОБА_5 просив призначити ОСОБА_3 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, не встановлено.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а тому суд вважає за доцільне призначити йому покарання в мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Крім того, з урахуванням обставин справи, наявності обставини, що пом`якшує покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що його перевиховання та виправлення можливе без ізоляції від суспільства та вважає за можливе застосувати положення ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням та покласти на обвинуваченого обов`язки, визначені ст. 76 КК України. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 /п`яти/ років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3/три/ роки.

Покласти на ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у справі, а саме: оптичний диск із записами камери IC «Безпечне Місто», «DVD-R» - зберігати при матеріалах кримінального провадження; антикрадійний трос-знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

Головуючий суддя: