Провадження № 1-кс/712/5622/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2024 року Слідчий суддя Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в визнані потерпілим,

В С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 звернулась до суду з скаргою на постанову слідчого про відмову в визнанні його потерпілим, посилаючись на те, що 23 вересня 2024 року ним було направлено слідчому ДБР заяву про залучення його до кримінального провадження за № 0000523 від 21 серпня 2024 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, як потерпілого.

30 вересня 2024 року слідчим ДБР ОСОБА_6 , дану заяву розглянуто та винесено постанову про відмову в залученні потерпілим.

ОСОБА_5 вважає, що дана постанова є необґрунтованою та такою, що порушує його права як потерпілого в вище зазначеному кримінальному проваджені, тому звернувсь до суду за захистом своїх прав.

До судового засідання адвокат ОСОБА_5 , подала клопотання про розгляд скарги в відсутність адвоката та особи яка подала скаргу, вимоги скарги підтримала та просила її задовольнити.

Прокурор до судового засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.

Слідчий до судового засідання не з`явився, направив до суду кримінальне провадження для огляду в судовому засіданні та просив розглянути скарги в його відсутність.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини які регулюються нормами кримінально-процесуального законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкаси) територіального управління ДБР ОСОБА_6 , перебуває кримінальне провадження у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000522 від 21 серпня 2024 року.

23 вересня 2024 року на адресу слідчого ОСОБА_5 направив заяву про залучення його до вищезазначеного кримінального провадження потерпілим.

30 вересня 2024 року слідчим дана заяву розглянуто та прийнято рішення про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_5 .

В постанові слідчого зазначено, що під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження органом досудового розслідування причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення осіб, які відповідно до ст..216 КПК України належать до підслідності слідчих ДБР не встановлено, у звязку з чим на підставі ч.2 ст.218 КПК України кримінальне провадження направлено прокурору для прийняття рішення щодо передачі його за підслідністю.

З постанови прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 01 жовтня 2024 року вбачається, що 01.10.2024 винесено постанову про перекваліфікацію складу кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України на злочин передбачений ч.5 ст.4261 КК України та визначена підслідність кримінального провадження за 4СВ ТУ ДБР у м. Києві.

11 листопада 2024 року постановою керівника ЧСВ ТУ ДБР доручено проведення досудового розслідування слідчому ОСОБА_6 .

Статтею 303 ч.1 п.5 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, а саме: рішення слідчого, прокурора про відмову у визнанні потеплілим особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим.

Статтею 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Статтею 55 ч.3 та 5 КПК України передбачено, що потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи громадянина України захищаються судом. Суть такого захисту полягає в тому, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади.

Таким чином, у постанові про відмову у визнанні особи потерпілою слідчий зобов`язаний обґрунтувати свої доводи доказами, які отримані безпосередньо під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні.

З частини 1 ст. 40 КПК України слідує, що слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій.

За змістом п.2 ч.5 ст. 110 КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Прийняття рішення про відмову у визнанні особи потерпілою у кримінальному провадженні можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності, а формальна відмова з посилкою на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про заподіяння моральної, фізичної або майнової шкоди без ретельної перевірки викладених обставин у заяві та проведення відповідних слідчих дій на їх перевірку є неприпустимим.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, які надані слідчим до судового засідання та зміст постанови слідчого від 30 вересня 2024 року слідчий суддя вважає її такою, що відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки містить посилання на норми КПК України та КК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що рішення слідчого про відмову у визнанні особи потерпілою в частині кримінального проступку по ч.1 ст.125 КК України є обґрунтованими.

Європейський суд з прав людини у рішенні «Бєлоусов проти України» зазначає: «Мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги, що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю». («Алексахін проти України» п.55).

В даному випадку в провадженні слідчого перебувають матеріали кримінального провадження з іншою правовою кваліфікацію, а саме за ч.5 ст.4261 КК України, тому скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.303-309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Адвокату ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , в задоволенні скарги на постанову слідчого про відмову у визнанні потерпілим відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_7