Справа № 638/2948/25
Провадження № 1-кп/638/1379/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику учасників судового провадження кримінальне провадження №0000010 від 24.01.2025 року стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюма Харківської області, українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не є особою з інвалідністю, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого:

04.06.2010 року Ізюмським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

13.10.2011 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 30.05.2018 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч.1, 2 ст. 185, 70 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки;

31.01.2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 20.07.2023 року на підставі ухвали Харківського районного суду м. Харкова, звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 30 днів;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 395 КК України, -

встановив:

Судовим розглядом встановлено, що ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 року, стосовно ОСОБА_3 встановлено адміністративний нагляд строком на 12 місяців із наступними обмеженнями: 1) заборонити виїжджати за межі м. Ізюм без дозволу керівництва Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області; 2) заборонити відвідування барів, ресторанів, та інших місць, де реалізуються спиртні напої, пиво та інші алкогольні напої на розлив; 3) зобов`язати з`являтися у перший вівторок кожного місяця з 9:00 до 11:00 на реєстрацію до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області; 4) знаходитись за місцем проживання: АДРЕСА_3 з 23:00 год. до 5:00 год., окрім необхідності прослідувати в укриття під час оголошення повітряної тривоги у м. Ізюм.

За заявою ОСОБА_3 від 10.09.2024 року, керівництвом Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, останньому дозволено проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Однак, ОСОБА_3 , будучи 10.09.2024 року ознайомленим з вищевказаною ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, про встановлення адміністративного нагляду від 05.09.2024 року та про наявність покладених на нього обмежень, не бажаючи стати на шлях виправлення, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, без поважних на те причин і повідомлення працівникам поліції, самовільно, залишив місце свого фактичного проживання та був відсутній за адресою: АДРЕСА_2 : 04.10.2024 рокуо 01:00 годині, 05.10.2024 року о 00:30 годині, 08.10.2024 року о 01:30 годині, 15.10.2024 року о 23:30 годині, 22.10.2024 року о 03:30 годині, 29.10.2024 року о 01:00 годині, 05.11.2024 року о 02:00 годині, 12.11.2024 року о 03:00 годині, 19.11.2024 року о 02:15 годині, 26.11.2024 року о 00:15 годині, 03.12.2024 року о 01:00 годині, 10.12.2024 року о 00:30 годині, 17.12.2024 року о 03:00 годині, 24.12.2024 року о 02:00 годині, 31.12.2024 року о 23:30 годині, 07.01.2025 року о 23:30 годині, 14.01.2025 року о 00:15 годині,17.01.2025 року о 23:30 годині, 19.01.2025 року о 00:50 годині, а також не з`явився на реєстрацію до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області: 01.10.2024 року, 05.11.2024 року, 03.12.2024 року, 07.01.2025 року, чим порушив обмеження, встановлені ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова, про встановлення адміністративного нагляду від 05.09.2024 року.

Судом встановлено, що відповідно до положень ч.2 ст.302 КПК України обвинуваченому ОСОБА_3 роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_4 подав заяву про роз`яснення йому вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_3 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч.3 ст.382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч.2 ст.382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали досудового розслідування, у тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_3 своєї винуватості, приходить до висновку, що він вчинив кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ст. 395 КК України, тобто порушення правил адміністративного нагляду, тобто самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь важкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченою, дані про ї особу.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 із середньою спеціальною освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз 31.01.2020 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; 20.07.2023 року на підставі ухвали Харківського районного суду м. Харкова, звільнений від відбування покарання умовно-достроково на невідбутий строк 8 місяців 30 днів,

Обставиною, яка у відповідності до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставиною, яка у відповідності до ст.67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , є рецидив злочину.

Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченому, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: її вік, стан здоров`я, соціальне становище, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових проступків буде призначення остаточного покарання у виді штрафу.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд також керується положенням п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 23.10.2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відстуні.

Долю речовихдоказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 395 КК України та призначити йому покарання за цією статтею у вигляді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирати.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений. Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м.Харкова протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, однак відповідно до ч.1 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно направити учасникам судового провадження.

Суддя: