Справа № 446/1588/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1211/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Відповідно до положень ч.5ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст. 125 КК України на підставі п.1 ч.1ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 8 липня 2021року приблизно о 10:00 год., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_1 , під час сварки з ОСОБА_9 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідки, бажаючи їх настання, умисно вхопив та стиснув своїми руками праву верхню кінцівку ОСОБА_9 , чим спричинив останній тілесні ушкодження у виді п`яти синців на правій верхній кінцівці, що виникли по механізму удару-стискання, які згідно висновку експерта №45/2021 від 15.07.2021 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

На даний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається на неповноту судового розгляду. Вказує, що місцевий суд, за наявності суперечливих доказів, безпідставно взяв до уваги одні докази та відкинув інші, а також допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Акцентує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт нанесення обвинуваченим легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 .

Звертає увагу, що з показань обвинуваченого та свідків вбачається, що під час з`ясування обставин, які мали місце у день події потерпіла ОСОБА_9 замахнулася пару раз рукою з сумкою на ОСОБА_10 . При цьому останній перехопив її руку, не даючи можливість нанести удар, що і призвело до виникнення синців в ділянці руки. Зазначає, що показання обвинуваченого про обставини події підтверджуються висновком судово-медичної експертизи, показами експерта ОСОБА_11 та свідка ОСОБА_12 .

Наголошує, що з огляду на досліджені у судовому засіданні докази, в обвинувальному акті не зазначено обставин щодо поведінки потерпілої, яка передувала діям обвинуваченого, хоча від цих обставин залежить те, чи перебував ОСОБА_13 у стані необхідної чи уявної оборони.

Стверджує, що обвинувачений, отримавши в ході сварки удар сумкою, перебував у стані уявної оборони коли перехопив та стиснув руку потерпілої, а отже може нести відповідальність лише за заподіяння шкоди через необережність.

Водночас кримінальний закон не передбачає відповідальність за необережне легке тілесне ушкодження, а тому у діях ОСОБА_14 відсутній склад кримінального правопорушення.

На апеляційний розгляд ОСОБА_13 та захисник ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду справи, не прибули, при цьому по електронній пошті захисник ОСОБА_6 подав заяву від 20.01.2025 року про відкладення розгляду справи у зв`язку із ніби-то перебуванням ОСОБА_14 на стаціонарному лікуванні, водночас до вказаної заяви захисник не додав підтверджуючих документів про перебування обвинуваченого на лікуванні, як то медична довідка, лікарняний листок, тощо. Крім того, захисник ОСОБА_6 у вказаній заяві не повідомив, які поважні причини завадили йому прибути на апеляційний розгляд. За таких обставин колегія суддів визнає неповажною неявку обвинуваченого та захисника, що у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату та час апеляційного розгляду, також у судове засідання не прибула.

При апеляційному розгляді прокурор заперечив апеляційні доводи сторони захисту як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

Вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст. 94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме у заподіяння потерпілій ОСОБА_9 умисного легкого тілесного ушкодження.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, стверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_9 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що між нею та обвинуваченим вже давно існують неприязні відносини. У день події між ними виник конфлікт, а саме в той день вона йшла до доньки, машиною їхав Мамед, зупинився, вийшов з машини підійшов до неї, почав кричати, брав її за плече та руку, нею тріпав, а другою рукою її хотів задушити, при цьому казав, що він її задуше. Причину нападу вона пояснити не може. Зазначила, що він її хапав і стискав її руку, казав вб`є. На ці крики вийшла донька ОСОБА_15 та продавець ОСОБА_16 . Донька почала кричати, тоді він відпустив її, при цьому сказав, що він її знайде ще і без свідка задуше. Після цього вона пішла на роботу, він зайшов до неї в магазин і продовжував погрожувати їй. В руках у неї була сумка, вона виривалася, сумкою відпихала його. В той день вона звернулась до швидкої допомоги у зв`язку з тим, що в неї піднявся тиск, а на другий день вона звернулась до експерта;

- показаннями свідка ОСОБА_17 яка у судовому засіданні місцевого суду повідомила, що потерпіла є її мамою. У день події вона зустрічала маму з маршрутки, вона вийшла на вулицю, побачила маму і поряд машину і обвинувачений шарпає маму і плює на неї. Вказала, що бачила, що обвинувачений тримав маму за руку, хотів наносити удар, бачила як душив, погрожував. Мама не билась. Потім обвинувачений сів в машину і поїхав. Зазначила, що поряд з обвинуваченим свідка ОСОБА_18 не було;

- показаннями свідка ОСОБА_16 , яка у судовому засіданні місцевого суду пояснила, що потерпілу знає, обвинуваченого ні. В той день вона розмовляла з донькою, краєм ока бачила, що зупинився бус, вийшов чоловік, між потерпілою і обвинуваченим виникла сварка, після цього бачила, що вони шарпалися, потерпіла відбивалася сумкою, це було по вул. Львівська. Бачила, що обвинувачений схопив потерпілу за плече;

- даними висновку експерта № 45/2021 від 15.07.2021, згідно якого при судово-медичній експертизі потерпілої ОСОБА_9 було виявлено п`ять синців на правій верхній кінцівці, що виникли по механізму удару-стискання від дії тупого предмету, індивідуальні та конструктивні особливості контактуючої поверхні якого не відобразилися, яким, зокрема, могли бути руки та інші сторонні предмети та утворились за 3-5 діб до моменту огляду, тобто можуть відповідати вказаному часу та обставинам виникнення 08.07.2021 та відносяться до легких тілесних ушкоджень. Встановлено не менше двох точок прикладання травмуючої сили;

- показаннями експерта ОСОБА_19 , який у судовому засіданні місцевого суду пояснив, що при проведенні експертизи обвинуваченої було виявлено п`ять синців від стискання; є виписка з амбулаторії, де в діагнозі зазначено, тілесні ушкодження правого плеча, на зап`ясті не було пошкоджень, було декілька точок прикладання сили, тому виникли різні розміри та забарвлення синців, що свідчить не про удар, а про стискання;

- даними виписки із медичної карти амбулаторного хворого, згідно якого при обстеженні ОСОБА_9 08.07.2021 встановлено діагноз: забій, садна правого плеча, гіпертонічний криз.

Апеляційний суд визнає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність цих доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

На переконання колегії суддів, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно, та підтверджуються вищенаведеними доказами у своїй сукупності.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги наведені вище показання потерпілої і свідків, та обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими врахованими судом доказами.

Крім цього, слід зазначити, що як потерпіла, так і допитані у справі свідки були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

При цьому наведені вище показання потерпілої та свідків щодо обставин подій жодними доказами, окрім показань обвинуваченого, не спростовано.

Водночас, показання самого обвинуваченого ОСОБА_7 у заперечення своєї вини в умисному спричиненні потерпілій легких тілесних ушкоджень, за встановлених місцевим судом обставин, жодними доказами не підтверджено.

З аналогічних підстав не заслуговують на увагу апеляційні доводи захисника про перебування обвинуваченого під час конфлікту із потерпілою у стані необхідної чи уявної оборони, обумовленої діями самої потерпілої, оскільки такі твердження також не підтверджено жодним доказом.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що показання обвинуваченого ОСОБА_7 у заперечення його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, спрямовані на уникнення від відповідальності, а тому суд правильно не взяв такі до уваги.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції, покликавшись на безпосередньо досліджені докази, відповідно до ст.94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, належним чином обґрунтувавши свої висновки.

При цьому, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарги не містить правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 22 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: