УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2025 Справа №607/381/25 Провадження №1-кс/607/144/2025

м. Тернопіль

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000066 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України,

ВСТАНОВИВ:

03.01.2025 прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000066 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, про арешт нежитлового приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, що належить на праві приватної власності ТОВ «Європа», , для його збереження, шляхом заборони відчуження та розпорядження, а також шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, реєстраторам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного вище об`єкту нерухомого майна.

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор посилається на те, що у провадженні СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000066 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, за фактом того, що частина учасників ТОВ «Європа» (), діючи умисно, вчиняють дії, спрямовані на розтрату майна цього товариства.

Ініціатор клопотання зазначає, що відповідно до заяви про злочин, поданої потерпілою ОСОБА_4 , учасники товариства ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з метою недоотримання коштів товариством та іншими його учасниками у виді дивідендів, уклали договір про оренду нежитлового приміщення, належного ТОВ «Європа», що розташоване за адресою: вул. Сагайдачного, 4 в м. Тернополі, з однієї сторони директор ТОВ «Європа» ОСОБА_6 , з іншої його батько та учасник ТОВ «Європа» ОСОБА_5 , який діяв як окрема фізична особа. Щомісячна орендна плата орієнтовно 32 000 грн. Надалі, ОСОБА_6 уклав договір суборенди із ТОВ «БРОКАРД-УКРАЇНА» за суму значно вищу, орієнтовно 220 000 грн. Вказане, на думку потерпілої, свідчить про злочинні дії учасників ТОВ «Європа», які завдають збитків товариству.

У клопотанні також зазначено, що з допиту потерпілої встановлено, що 25.09.2024 останній на пошту надійшов лист, в якому було повідомлення про проведення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Європа» за підписом директора, яке заплановане на 27.10.2024 (надалі засідання перенесено на другу половину листопада). Як вбачається з листа, мета зборів звільнення директора та продаж єдиного майна ТОВ «Європа», а саме нежитлового приміщення, що по вул. Сагайдачного, 4. Потерпілою надіслано запит на ім`я директора ОСОБА_6 про надання інформації щодо заборгованості товариства, оціночної вартості приміщення. Із отриманої відповіді відомо про заборгованість товариства у сумі 4 611 032 грн, та про оціночну вартість приміщення розміром 3 716 083,24 грн.

18.11.2024 на адресу Тернопільської окружної прокуратури надійшло клопотання адвоката ОСОБА_7 , що діє в інтересах потерпілої ОСОБА_4 , про необхідність звернення арешту на нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, яке належить на праві приватної власності ТОВ «Європа», з посиланням на те, що інші учасники цього товариства ОСОБА_6 та ОСОБА_5 мають намір за заниженою ціною відчужити нерухомість на користь підставних осіб з метою позбавлення можливості інших учасників даного товариства повноцінно користуватися корпоративними правами.

Посилаючись на викладене, прокурор у клопотанні зазначає, що в даному випадку існують реальні підстави вважати, що нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, може бути незаконно відчужено за суттєво заниженою вартістю. На думку прокурора, нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, відповідає зазначеним у ст. 98 КПК України критеріям, оскільки постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_8 вказане приміщення визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

За наведеного, ініціатор клопотання вважає, що вказаний об`єкт нерухомого майна має істотне значення для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження та може бути використано як доказ факту злочинних дій, вчинених учасниками ТОВ «Європа», вказуючи також, що накладення арешту на таке приміщення необхідно для забезпечення проведення оціночно-будівельної експертизи у цьому кримінальному провадженні, проведення якої заплановано.

Враховуючи зазначене, на думку прокурора, існує об`єктивна необхідність у накладенні арешту на нежитлове приміщення, що розташоване за адресою: вул. Сагайдачного, 4 в м. Тернополі для його збереження, шляхом заборони відчуження та розпорядження, а також шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерсту юстиції України та його територіальним органам, реєстраторам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти будь-які діїі щодо внсеення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного вище об`єкту нерухомого майна.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд клопотання без її участі, в якій клопотання підтримала, просила задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання прокурора про арешт майна без повідомлення власника майна ТОВ «Європа».

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється, оскільки в судове засідання не прибули всі особи, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Згідно із вказаним клопотанням у провадженні СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області перебуває кримінальне провадження №0000066 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, зазначених вимог закону прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотримався.

Так, посилаючись у клопотанні на те, що нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні та наявні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України для його арешту, прокурор повинний був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку, ретельно перевірити, чи зібрані органами досудового розслідування вагомі докази дають право на втручання у право ТОВ «Європа» мирно володіти майном, з метою забезпечення кримінального провадження, в даному випадку накладення арешту на майно.

Поряд з цим, клопотання прокурора в контексті мотивування необхідності накладення арешту на майно за своїм змістом містить лише формальне посилання на норми закону без підтвердження необхідними доказами та документами.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У внесеному до суду клопотанні прокурор ставить питання про накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, посилаючись на те, що застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження необхідне з метою збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Обгрунтовуючи в клопотанні підстави для накладення арешту на нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4,прокурор зазначила, що вказане майно відповідає критеріям речових доказів, передбаченим ст. 98 КПК України.

Проте, на переконання слідчого судді, доводи прокурора про відповідність нежитлового приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4,критеріям передбаченим ст. 98 КПК України з тих підстав, що постановою слідчого таке визнано речовим доказом, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно, оскільки при накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, при цьому висновки слідчого судді не залежать лише від наявності чи відсутності у кримінальному провадженні постанови про визнання вказаного майна речовим доказом.

Крім того, хоча прокурор у клопотанні посилається на наявність постанови слідчого про визнання нежитлового приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, речовим доказом у кримінальному провадженні №0000066 від 23.05.2024, втім зазначеної постанови до матеріалів клопотання не долучено.

Більше того, слідчий суддя враховує, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються виключно у межах відкритого кримінального провадження, втім до поданого прокурором клопотання витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000066 від 23.05.2024 не додано, що унеможливлює слідчого суддю встановити усі обов`язкові обставини, які підлягають встановленню в ході розгляду клопотання про застосування заходу забезпечення кримінального проваження.

На думку слідчого судді, органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, має важливе доказове значення для кримінального провадження і його арешт є необхіднимдля подальшого забезпечення кримінального провадження та досягнення мети його розслідування.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на вказане майно, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

На переконання слідчого судді, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, тобто втручання у права власника майна в даному випадку не відповідає вимогам законності і може розцінюватися як свавільне.

За таких обставин, ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане майно не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто, обов`язок доведення необхідності арешту майна та наявності відповідних ризиків, законодавцем покладено на особу, що звернулася з клопотанням про арешт майна.

Отже, зі змісту клопотання прокурора, слідчий суддя не вбачає достатніх підстав вважати, що арешт майна в даному кримінальному провадженні є необхідним, оскільки доводи, наведені у клопотанні, не відповідають критеріям розумності та співмірності застосування арешту майна, що свідчить про недотримання прокурором вимог встановлених КПК України щодо необхідності такого арешту, передбачених ст. 170 КПК України підстав та мети накладення арешту, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови в задоволенні клопотання про арешт майна.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання прокурора слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 7, 9, 22, 98, 170 - 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000066 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України, а саме: нежитлове приміщення за адресою: м. Тернопіль, вул. Сагайдачного, 4, що належить на праві приватної власності ТОВ «Європа» (код ЄДРПОУ: 22604324)- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1