Справа №705/1195/25
1-в/705/143/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання про приведення вироку у відповідність, подане засудженим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем села Деремизна Обухівського району Київської області, громадянином України, не одруженим, не працюючим, зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючим до засудження за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимим: 23.06.2005 Обухівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 185 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки; 11.07.2008 Обухівським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців; 25.09.2013 Обухівським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до обмеження волі на строк 3 роки 6 місяців, який відбуває покарання за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022, яким засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 1 рік, ухвалою Звенигородвського районного суду Черкаської області від 30.05.2023 звільнення від відбування покарання скасовано та засуджений направлений для відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність у зв`язку із декриміналізацією вчинених діянь та просив зменшити покарання призначене за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022, за яким він відбуває покарання за яким засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав подане ним клопотання та просив суд привести вирок у відповідність до змін у законодавстві, шляхом зменшення строку призначеного йому покарання, оскільки сума збитків по двом епізодам злочинів, за якими його було засуджено, менша розміру збитків, необхідного для кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого в частині зменшення строку покарання та вважав, що приведення вироку, за яким відбуває покарання засуджений ОСОБА_5 , у відповідність можливе лише в частині виключення з нього епізодів, що підпадають під дію Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», оскільки завдана таким кримінальним правопорушенням шкода не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на час їх вчинення. Разом з тим, оскільки підстав для зміни кваліфікації іншого епізоду немає, і караність за його вчинення вищевказаним Законом не усунена, підстав для зміни покарання за вироком, не вбачає.

Представник установи в судовому засіданні у вирішенні клопотання покладався на розсуд суду.

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, не заперечує проти задоволення клопотання.

Вислухавши думку засудженого, врахувавши позицію прокурора та представника установи, дослідивши матеріали подання та особової справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та має ряд незнятих та непогашених судимостей, але вчинив нові кримінальні правопорушення та був засуджений 01.12.2022 за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України засуджений ОСОБА_6 був звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 30.05.2023 звільнення від відбування покарання скасовано та ОСОБА_5 направлений для реального відбування покарання у виді 3 років позбавлення волі і на час розгляду клопотання відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія № 92» за цим вироком.

Вказаний вирок від 01.12.2022 набрав законної сили: 02.01.2023, ухвала суду від 30.05.2023 набрала законної сили: 09.06.2023.

Строк відбування покарання визначено відраховувати з моменту взяття його під варту, а саме з 30.05.2023.

Згідно з вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022 засуджений ОСОБА_5 на початку травня 2020 року викрав майно на загальну суму 1150,00 грн., що станом на день крадіжки складає суму, менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (більше 2102 грн.), 15 травня 2020 року викрав майно на загальну суму 3453,33 грн., тобто більше двох неоподатковуваних мінімуми та 16.05.2020 на загальну суму 1565,00 грн., а саме менше двох неоподаткованих мінімуми доходів громадян.

Його дії по вищевказаним трьом епізодам судом були кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

На час вчинення ОСОБА_6 цих трьох кримінальних правопорушень положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального Кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VІ від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Згідно ч. 3 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону України №1449-VI від 04.06.2009) викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Станом на 01.01.2020 воно дорівнювало 210,20 грн.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Разом з цим нормами КК України не встановлений мінімальний розмір вартості майна, що є предметом крадіжки та за наявності якого можливе настання кримінальної відповідальності.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у п. 25 Постанови «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 06.11.2009 №10, розмір майна, яким заволоділа винна особа в результаті вчинення відповідного злочину, визначається лише вартістю цього майна, яка виражається у грошовій оцінці. Вартість викраденого майна визначається за роздрібними (закупівельними) цінами, що існували на момент вчинення злочину, а розмір відшкодування завданих злочином збитків за відповідними цінами на час вирішення справи в суді. За відсутності зазначених цін на майно його вартість може бути визначено шляхом проведення відповідної експертизи. Злочинне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення, розтрати або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем (статті 185, 190 та 191 КК) слід відрізняти від такого адміністративного правопорушення, як дрібне викрадення чужого майна (стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Таким чином, на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022, кримінальна відповідальність наставала в разі, якщо вартість викраденого майна перевищувала 210,20 грн.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 (далі - Закон № 3886-IX від 18.07.2024).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції та згідно з ч. 1 ст. 51 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП (в редакції Закону № 3886-IX від 18.07.2024) встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому Законом на 01 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2020 році складала 1051,00 грн. (2102?50%).

Частиною 2 статті 4 КК України передбачено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно приписів ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким Законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, є підстави для декриміналізації діянь, що полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення такого діяння, що у даному випадку на 01.01.2020 становить 2102,00 грн. (1051,00?2), а тому суд приходить до висновку, що вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022 ОСОБА_6 засуджено по трьом епізодам злочинної діяльності, які кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, караність двох із яких, що мали місце на початку травня 2020 року та 16.05.2020, усунуто законом, оскільки вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_6 підлягає звільненню судом від покарання в частині цього епізоду злочинної діяльності, а тому є можливим приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.

Разом із цим, засуджений ОСОБА_5 в своєму клопотанні наполягає саме на необхідності зменшення покарання, призначеного йому за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022.

Згідно приписів ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Отже суд, вирішуючи подане засудженим клопотання в межах заявлених вимог щодо зменшення покарання, зазначає, що декриміналізація епізодів вчинених в 2020 році крадіжок не змінює загальну кваліфікацію злочинних дій ОСОБА_5 за вироком Звенигородського районного суду Черкаської області від 01.12.2022, а тому не створює самостійних підстав для зміни призначеного за даним вироком покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, в зв`язку з чим таке покарання слід залишити без змін, а клопотання засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 371, 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про приведення вироку у відповідність та зменшення призначеного покарання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1