Номер провадження: 11-кп/813/1090/25
Справа № 523/1156/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

06.01.2025 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника ОСОБА_7 , розглянувши в порядку підготовки до апеляційного розгляду, в режимі відеоконференції, клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 , про зміну застосованого стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 27.08.2024 у к/п №0001500 від 29.10.2023 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

установив:

Вироком Суворовського райсуду м. Одеси від 27.08.2024 ОСОБА_6 був визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України та йому було призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання та взяття під варту, тобто з 29.10.2023.

Не погодившись із вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

Згодом, 18.12.2024 на адресу Одеського апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тих підстав, що заявлені ризики не доведені, його вина не доведена належними доказами, він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, не перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали вимоги клопотання про зміну запобіжного заходу, думку прокурорів, які заперечували проти його задоволення, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 401 КПК України передбачено, що суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття апеляційного провадження за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції вирішує клопотання, в тому числі щодо обрання, зміни або скасування запобіжного заходу.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Разом із тим, п. 2) ч. 4 ст. 374 КПК України визначає, що у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначається, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

До заходів забезпечення кримінального провадження, відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, відносяться також запобіжні заходи.

Частина 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Враховуючи те, що як положення ст. 401 КПК України, так і глави 31 КПК України «Провадження в суді апеляційної інстанції» загалом не визначають порядку розгляду клопотань учасників судового провадження про обрання, зміну або скасування запобіжного заходу, суддя-доповідач вважає за необхідне в даному випадку, керуючись засадою законності та використовуючи аналогію закону, застосувати приписи ч. 2 ст. 331 КПК України.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу, згідно положень ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Суддя-доповідач бере до уваги, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово підкреслював (у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства»), що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях статей 177, 178, 183 КПК України.

ЄСПЛ в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення ЄСПЛ вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи та за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Положеннями п. 4) ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками - умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відтак, з огляду на характер інкримінованого злочину, тяжкість призначеного оскаржуваним вироком реального покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, суддя-доповідач доходить висновку про те, що такі обставини беззаперечно доводять існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, можливого переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення відбування призначеного судом покарання.

Колегія суддів також враховує обставини вчинення злочину, яка виразилася у посяганні на життя та здоров`я людини, що є найвищою соціальною цінністю, стан та поведінку обвинуваченого, його зникнення з місця вчинення злочину та перебування у стані алкогольного сп`яніння, місце вчинення злочину - медичний заклад.

Враховуючи викладене, суддя-доповідач вважає, що на теперішній час лише найбільш суворий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 а також запобігти вищевказаному встановленому апеляційним судом ризику.

З огляду на зазначені вище обставини, з урахуванням того, що злочин вчинено із застосуванням насильства, колегія суддів на підставі п.1) ч.4 ст. 183 КПК України вважає за необхідне не визначати альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Апеляційний суд приймає до уваги наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак зазначені обставини не свідчать безумовно про відсутність існування ризику переховування від суду, окрім того, не стали для обвинуваченого стримуючим фактором від вчинення кримінального правопорушення.

За викладених обставин, суддя-доповідач вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а визначений стосовно нього оскаржуваним вироком суду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишенню без змін з підстав, зазначених суддею-доповідачем вище.

Оскільки в процесі підготовки кримінального провадження до апеляційного розгляду здійснено всі підготовчі дії, кримінальне провадження може бути призначене до апеляційного розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 401 КПК України, обвинувачений ОСОБА_6 , який утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», підлягає доставці в судове засідання апеляційного суду, оскільки він звернувся до суду із відповідним клопотанням.

Керуючись 24, 176, 177, 183, 194, 201, 336, 370, 401, 405, 419, 532, 615 КПК України, суддя-доповідач

ухвалив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного - залишити без задоволення.

Підготовку кримінального провадження до апеляційного розгляду вважати закінченою.

Кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Суворовського райсуду м. Одеси від 27.08.2024 у к/п №0001500 від 29.10.2023 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України призначити до розгляду на 02 квітня 2025 року на 11 год. 3 хв. в відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського апеляційного суду за адресою: м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, 24-а, зала судових засідань №9, 6-й поверх.

Забезпечити явку в судове засідання апеляційного суду обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який утримується під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити всім учасникам судового провадження - для відома, а також до ДУ «Одеський слідчий ізолятор» - для організації виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду ОСОБА_2