ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/7259/24
Провадження № 1-в/210/28/25
У Х В А Л А

іменем України

27 січня 2025 року м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ :

19 грудня 2024 року засуджений ОСОБА_4 звернувся в суд із заявою в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить привести покарання у відповідність до чинного законодавства.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання. Поза межами судового засідання від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь не заперечував лише щодо окремих епізодів, в іншій частині просив суд відмовити в задоволенні клопотання.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів особової справи та встановлено під час судового розгляду, вироком Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі №205/2301/17 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихст.185 ч.3, 186 ч.2 КК України та призначити йому покарання: за ч.3 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки та шість місяців; за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі строком на чотири роки та шість місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, призначено покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та шість місяців. На підставі ст.75, 104 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року та шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину. Відповідно до ст.76 КК України, покладено на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися на реєстрацію до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 16.06.2017 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4766 грн. 30 коп., його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, поєднане з проникненням в інше приміщення.

Вироком Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 23.11.2023 року у справі №205/8571/21 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 70 КК Українита призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. На підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, приєднати невідбуту частину покарання, призначену вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2020 та остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 27.07.2021 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1347 грн. 00 коп., 27.07.2021 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1457 грн. 00 коп., 03.10.2021 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 758 грн. 67 коп., його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно за попередньою змовою групою осіб та поєднане із проникненням у інше сховище.

Вироком Красногвардійського районний суд м. Дніпропетровська від 26.09.2024 року у справі №204/2647/22 ОСОБА_4 визнано визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Ленінського районного суду від 23 листопада 2023 року, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Красногвардійського районний суд м. Дніпропетровська від 26.09.2023 року у справі №204/2647/22.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2017 році та у 2021 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння згідно вироку Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі №205/2301/17 та вироку Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 23.11.2023 року у справі №205/8571/21, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 1600 грн. 00 коп. та 2270 грн. 00 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 160 грн. 00 коп. та 227 грн. 00 коп. відповідно, то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, у 2017 році викрадення чужого майна шляхом крадіжки, вартістю до 1600 грн. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння (16.06.2017 року), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна, вартістю понад 1600 грн. - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак - за відповідною частиною статті 185 КК України.

Разом з тим, відповідно до вироку вироком Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі №205/2301/17, 16.06.2017 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 4766 грн. 30 коп.,що перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, тому відсутні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_4 .

У 2021 році викрадення чужого майна шляхом крадіжки, вартістю до 2270 грн. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння (з 27.07.2021 року та 03.10.2021 року), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна, вартістю понад 270 грн. - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак - за відповідною частиною статті 185 КК України.

Разом з тим, відповідно до вироку Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 23.11.2023 року у справі №205/8571/21, 27.07.2021 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1347 грн. 00 коп., 27.07.2021 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1457 грн. 00 коп., 03.10.2021 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 758 грн. 67 коп., що не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, також наявні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_4 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Відповідно до вироку Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі №205/2301/17 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 186 КК України та вироком Красногвардійського районний суд м. Дніпропетровська від 26.09.2024 року у справі №204/2647/22 яким ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, проте ст. 186 КК України не підпадає під декриміналізації відповідно до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 23.11.2023 року у справі №205/8571/21, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до покарання призначеного йому за вироком Красногвардійського районний суд м. Дніпропетровська від 26.09.2024 року у справі №204/2647/22 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Ленінського районний суд м. Дніпропетровська від 30.01.2020 року у справі №205/2301/17, яким призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1