Справа №573/2054/24
Номер провадження 1-кп/573/32/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника : ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000176 від 10 квітня 2024 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2024 судом отримано обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 10 квітня 2024 за № 0000176 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою судді Білопільського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2024, вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання на 21 листопада 2024 року.

21 листопада 2024 у підготовчому засіданні задоволено клопотання прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 днів, до 19 січня 2025 року включно.

14 січня 2025 до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 строком на 60 днів, із якого вбачається наступне.

Так, у ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 будучи обізнаним про дію воєнного стану в Україні, у тому числі, і на території Сумського району Сумської області, вчинив умисний корисливий злочин в умовах воєнного стану за наступних обставин, Так, у період дії воєнного стану на території України, який було введено відповідно до Закону України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, яким затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні, який неодноразово продовжувався в Україні, останній раз відповідно до Закону України від 06.02.2024 за № 3564-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 05.02.2024 за № 49/2024 з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, а саме: 07 квітня 2024 року, близько 13 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , з метою розпивання спиртних напоїв прийшов в гості до своєї знайомої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 .

В ході розпивання спиртних напоїв в приміщенні будинку за адресою:

АДРЕСА_1 , потерпіла ОСОБА_7 сп`яніла та пішла відпочивати до однієї з кімнат будинку, де в подальшому заснула, залишивши на місці розпивання спиртних напоїв, а саме на столі в приміщенні будинку, свій мобільний телефон РОСО М4 Pro 6 GB RAM 128 GB ROM в корпусі синього кольору.

ОСОБА_4 , розуміючи, що власниця мобільного телефону за його діями не спостерігає, впевнившись в тому, що його дії нікому не помітні, вирішив здійснити крадіжку мобільного телефону. Саме у цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, того ж дня та у той самий час, ОСОБА_4 впевнившись, що його дії є непомітними для сторонніх осіб, тобто діючи таємно, у період воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій у вигляді завдання матеріальної шкоди власнику майна, взяв мобільний телефон РОСО М4 Pro 6 GB RAM 128 GB ROM в корпусі синього кольору, який знаходився на столі в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_1 , належний ОСОБА_7 та покинув місце вчинення крадіжки з викраденим майном, чим отримав реальну можливість розпорядитися викраденим майном на власний розсуд, заподіявши останній збитки на суму 4076,00 грн.

22.10.2024 обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 спрямовано до Білопільського районного суду.

21.11.2024 ухвалою Білопільського районного суду обвинуваченому ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 19.01.2025 включно.

Вина ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: заявою потерпілої про вчинення кримінального правопорушення, показами потерпілої, показами свідків, показами підозрюваного ОСОБА_4 який свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

З огляду на викладене є достатні підстави вважати, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок обвинуваченого ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Частинами 1-3 ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Звернення із зазначеним клопотанням викликано досягненням мети забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 , покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати і надалі.

Так, в обґрунтування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначає, що ОСОБА_4 на даний час обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення, за яке санкція

ч. 4 ст. 185 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, дає підстави вважати, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення покарання.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що з червня 2024 року по жовтень 2024 обвинувачений ОСОБА_4 переховувався від органів досудового розслідування, а тому існує ризик його повторного переховування від органів досудового розслідування та суду.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слід зазначити, що ОСОБА_4 особисто знайомий з потерпілою та свідками в даному кримінальному проваджені, є підстави вважати, що ОСОБА_4 матиме можливість незаконно впливати на учасників кримінального провадження, зокрема потерпілу ОСОБА_7 , свідка ОСОБА_8 , що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України зазначає, що обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, ніде не працює, не має сталих соціальних зв`язків, здатних забезпечити його правомірну поведінку, родичів та близьких на території Сумського району не має.

Крім того, останній не має постійного джерела доходу, тому може продовжувати вчиняти інші корисливі злочини. Вказані вище ризики та їх обґрунтування виключають можливість застосування відносно обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів. Тому перелічені ризики виправдовують подальше тримання ОСОБА_4 під вартою.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, в тому числі, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Метою застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 , є забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_4 , не зможе запобігти ризикам, наведеним у вказаному клопотанні.

Так, особисте зобов`язання та особисту поруку до обвинуваченого ОСОБА_4 , застосувати неможливо, оскільки в ході досудового розслідування не було встановлено осіб, які б заслуговували на довіру, щоб бути поручителями ОСОБА_4 , так як ніхто не має на останнього впливу, крім того ОСОБА_4 не буде ізольований від суспільства, та зможе переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від відповідальності.

Застава не може бути обрана, так як обвинувачений ОСОБА_4 , не має постійного місця роботи, постійного заробітку, проживає за рахунок коштів, що не мають підтвердження законного походження. Крім того, ОСОБА_4 саме і обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, оскільки єдиним дієвим способом отримання матеріальних благ для себе він обрав вчинення кримінальних правопорушень.

Домашній арешт до обвинуваченого ОСОБА_4 , застосувати не представляється за можливе оскільки, розуміючи, зможе за місцем свого мешкання вчинити вплив на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні та у зв`язку з відсутністю постійного джерела доходу, вчиняти інші кримінальні правопорушення проти власності.

Враховуючи викладені вище обставини, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та виконання покладених на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язків, тому до суду подане клопотанням про продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

14 січня 2025 року у судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, зазначив, що звертається до суду з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції із ДУ «Сумський слідчий ізолятор», просив застосувати домашній арешт за місцем проживання своєї тещі у Сумському районі.

Захисник ОСОБА_5 , який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримав думку обвинуваченого щодо обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Потерпіла ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилась, раніше направила до суду заяву про проведення судового засідання без її участі.

Заслухавши учасників судового провадження з приводу заявленого клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається із ухвали суду 21 листопада 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 у підготовчому засіданні було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.01.2025 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Статтею 17 ЗаконуУкраїни «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обгрунтоване та підлягає до задоволення оскільки на даний час ризики та обставини, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого не змінилися та продовжують існувати.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні на даний час не встановлено.

Враховуючи характер інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, суд приходить до висновку, що ризики та обставини відповідно до ст.ст. 177, 178 КПК України, які враховував суд при обранні відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на сьогодні не зменшилися та продовжують існувати.

Приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 не має місця роботи, сталих соціальних зв`язків, не одружений, згідно ст. 89 раніше не судимий, перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2012 з діагнозом «Шизофренія, параноїдна форма, епізодичного перебігу зі стабільним дефектом». Також, зважаючи на ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 злочину, вагомість наявних доказів, обґрунтованість підозри, тяжкість покарання, що загрожує в разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, є достатні підстави для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Із матеріалів провадження вбачається, що під час досудового розслідування до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по причині того, що останній ухилився від проведення досудового озслідування та вихав за кордон, де перебував тривалий час, у зв"язку із чим був оголошений у розшук та винесена судова ухвала про його затримання.

Зважаючи на те, розгляд справи по суті ще триває, свідки обвинувачення і сам ОСОБА_4 ще не допитані, а доказів, які б свідчили про необхідність обрання менш тяжкого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, стороною захисту не надано, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора є таким, що підлягає задоволенню на строк 30 діб.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, за винятком випадків, що містяться у ч.4 цієї статті.

При визначенні розміру застави як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відвернути у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, вважаю за необхідне визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 217, 177-178 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 (шістдесят) діб, задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , українцю, громадянину України, уродженцю с. Шевченкове Конотопського району Сумської області, офіційно не працюючому, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_2 , особі з інвалідністю ІІІ групи, в силу ст. 89 КК України раніше не судимому, обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України, дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 30 днів, тобто по 12 лютого 2025 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 грн. (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень), яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок UA0008869, банк отримувача ДКСУ м. Київ, МФО 820172, , призначення платежу запобіжний захід застава, № судового рішення та ПІБ особи, якою вноситься застава, ПІБ особи, за яку вносить застава.

Обвинувачений або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу в розмірі визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити та покласти на нього такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора чи суду за першим викликом; 2) не відлучатися з населеного пункту, в якому він буде перебувати, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію даної ухвали направити державній установі «Сумський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали, а обвинуваченим протягом п`яти днів з моменту вручення йому копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя