Справа №613/498/25 Провадження № 1-кс/613/144/25
У Х В А Л А
13 березня 2025 року м.Богодухів
Клопотання обґрунтоване тим, що впродовж 2022 2023 роки мало місце вчинення шахрайських дій, шляхом заволодіння грошовими коштами, які знаходились на банківських рахунках померлих осіб, які проживали на території Краснокутської територіальної громади Богодухівського району Харківської області .
В інший спосіб, окрім як проведення тимчасового доступу, отримати вказану інформацію не надається можливим.
Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що необхідна органу досудового розслідування інформація міститься лише у володінні АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та може бути використана під час досудового розслідування як докази факту протиправних дій, необхідно провести тимчасовий доступ до цієї інформації, в зв`язку з чим дізнавач звернувся до суду із вказаним клопотанням.
Дізнавач в судове засідання не з`явилася, надала заяву за змістом якої просять розгляд клопотання проводити без її участі. Уточнила, що клопотання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Представник викликаної особи АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.
Клопотання про фіксацію процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду питання слідчим суддею від учасників процесуальної дії не надійшло, за ініціативою суду не здійснюється, що відповідає положенням ст. 107 КПК України.
Згідно з ч.4 ст.163 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання за участю сторони кримінального провадження, яка подала клопотання, та особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Неприбуття за судовим викликом особи, у володінні якої знаходяться речі і документи, без поважних причин або неповідомлення нею про причини неприбуття не є перешкодою для розгляду клопотання.
Слідчий суддя, дослідивши витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів та додані до нього матеріали, приходить до наступного висновку.
Згідно з частиною першою статті 160 КПК України сторони кримінального провадження мають право звернутися до слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, за винятком зазначених у статті 161 КПК України. Слідчий має право звернутися із зазначеним клопотанням за погодженням з прокурором.
Тимчасовий доступ до речей і документів є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження (стаття 131 КПК України).
Тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
У главі 15 КПК України визначений та регульований спосіб вилучення речей і документів у особи, у володінні якої вони знаходяться, шляхом тимчасового доступу до них.
Тимчасовий доступ до речей і документів здійснюється на підставі ухвали слідчого судді, суду (частина друга статті 159 КПК України).
Згідно з частиною третьою статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина п`ята статті 132 КПК України).
Відповідно до п. 5 ст. 162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать відомості, які можуть становити банківську таємницю.
Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 62 вказаного Закону інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду.
При цьому, банківська таємниця розкривається банками також органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Бюро економічної безпеки України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, інформацію про унікальні ідентифікатори та/або номери емісійних платіжних інструментів, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента, інформацію про унікальні ідентифікатори та/або номери емісійних платіжних інструментів контрагента, єдиний ідентифікатор Національного банку України (код ID НБУ) надавача платіжних послуг контрагента, найменування надавача платіжних послуг контрагента (п. 3 ст. ч. 1 ст. 62 зазначеного Закону)
Відповідно до ч. 2 ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» вимоги до форми та змісту запиту на отримання інформації, що становить банківську таємницю, у тому числі до запитів органів державної влади, їх посадових і службових осіб, встановлюються Національним банком України.
Слідча зазначає, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що необхідна органу досудового розслідування інформація міститься лише у володінні Акціонерного товариства комерційний банк « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), ЄДРПОУ: НОМЕР_1 , юридична адреса: АДРЕСА_1 , та може бути використана під час досудового розслідування як докази факту протиправних дій, в зв`язку з чим, як зазначає слідча, необхідно провести тимчасовий доступ до цієї інформації.
Так, відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
У ч. 1 ст. 94 КПК України вказано, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Під доказами в кримінальному процесі необхідно розуміти належні, допустимі і достовірні відомості про обставини, що мають значення й для правильного вирішення кримінального провадження, котрі відповідають встановленій законом процесуальній формі. Наведена конструкція поняття доказів та їх джерел має значення для визначення суті показань. В ст. 95 КПК вказано, що показання це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту відповідних осіб щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, які мають значення для цього кримінального провадження та суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Під час вивчення матеріалів клопотання, було встановлено, що єдиним документом, який містить відомості про повний номер банківського рахунку, на який було здійснено перерахування коштів, є лише низької якості копія додатку до листа від 06.02.2025, з якої неможливо встановити номер банківського рахунку, на який перераховувались кошти та орган, яким видано вказаний додаток.
Проте слід зазначити, що вказаний вище додаток є недостатнім доказом для задоволення клопотання про надання тимчасового доступу до інформації, яка містить охоронювану законом таємницю.
Відповідно до положень п.18 ст.3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Відповідно до принципу диспозитивності, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень КПК України.
Таким чином, якщо ухвала слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів буде ґрунтуватись на недопустимих доказах, то це в подальшому, під час розгляду справи судом по суті, може призвести до визнання недопустимими доказів, отриманих на підставі такої ухвали.
Також слід зазначити, що додана до клопотання копія витягу з ЄРДР не містить достатнього, навіть короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, що надало б можливість доступу саме до вказаних в клопотанні відомостей.
Суд приходить до висновку, що всупереч положенням ст.ст. 2, 7 ч. 3 ст. 132; п. 5 ч. 2 ст. 160; п. 2 ч. 5, ч. 6 ст. 163 КПК України, суду не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права і свободи осіб,який зазначено в клопотанні.
Також слід зазначити, що діючими нормами кримінального процесуального законодавства не заборонено дізнавачу/прокурору, після усунення недоліків клопотання, у задоволенні якого судом було відмовлено, повторно звернутися до слідчого судді із клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів.
Керуючись ст. ст. 107, 162 - 165, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя