25.03.2025 Справа № 756/3929/25
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/3929/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000638 від 14.03.2025 за ч. 5 ст. 190 КК України - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000638 від 14.03.2025 за ч. 5 ст. 190 КК України - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження.

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (добросовісний власник) на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 15.07.2004 Відділом приватизації державного житлового фонду Печерського району згідно з розпорядженням (наказом) від 15.07.2004 №379, зареєстрованого в КП Київському МБТІ 21.07.2004 за реєстровим №3257, дублікат якого виданий 30.01.2025, Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією згідно з рішенням Органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 30.01.2025 №2 та 1/2 частку квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.10.2017 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим №5-1832, дублікат якого виданий 12.09.2024 державним нотаріусом Шостої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 за реєстровим №5-468.

Зі змісту клопотання вбачається, що приблизно ІНФОРМАЦІЯ_10 (точна дата смерті не встановлена так як тіло пролежало в квартирі тривалий час), ОСОБА_5 помер, після чого 08.11.2023 було складено актовий запис про смерть №19151. У зв`язку з тим, що в останнього не було родичів, вказана квартира згідно ст.1277 ЦК України та ст.338 ЦПК України мала бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

Водночас, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з адвокатом ОСОБА_7 подали позов до Іванківського районного суду Київської області, у якому просили встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з 2014 року до моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10, також просили встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор у клопотанні посилається на те, що 17.07.2024 рішенням Іванківського районного суду Київської області справа №366/1391/24 (провадження №2-о/366/63/24) встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала з спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю з 2014 року до моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_10, також встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 1264 ЦК України є спадкоємцем четвертої черги на спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.11.2024 приватний нотаріус ОСОБА_8 видала свідоцтво про право на спадщину №613 від 29.11.2024, зареєструвала частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

12.02.2025 приватний нотаріус ОСОБА_8 видала свідоцтво про право на спадщину №64 від 12.02.2025, зареєструвала частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

Однак, прокурор у клопотанні, посилаючись на показання свідків у кримінальному провадженні - жителів будинку АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживає в квартирі АДРЕСА_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що проживає в квартирі АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що проживають в квартирі АДРЕСА_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що проживає в квартирі АДРЕСА_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що проживає в квартирі АДРЕСА_7 , стверджує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніколи не проживала з померлим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, прокурор у клопотанні посилається на те, що 25.09.2023 на лінію «102» зателефонувала ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та повідомила що на зв`язок не виходить її знайомий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а сусіди тривалий час відчувають трупний запах, після чого в присутності поліцейських було вскрито двері до квартири та виявлено тіло ОСОБА_5 , що, на думку прокурора, свідчить про те, що ОСОБА_4 не просто не проживала з ОСОБА_5 , а навіть не виявляла його тіло, а коли тіло ОСОБА_5 виявили знайомі, вона не мала ключів, щоб відкрити квартиру, в результаті чого двері були зламані. Окрім цього, прокурор вказує, що ОСОБА_5 було поховано державою, що підтверджується актовим записом про його смерть, згідно якого оформлення документів на поховання займалась не ОСОБА_4 , а співробітник відділу судово-медичної експертизи трупів Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, тобто ОСОБА_4 не займалася похованням ОСОБА_5 . На думку прокурора, вказані обставини свідчать про те, що всі докази про проживання однією сім`єю ОСОБА_4 з ОСОБА_5 з 2014 року до моменту смерті останнього, які були надані суду ОСОБА_4 та її адвокатом ОСОБА_7 є сфальсифікованими з метою незаконного заволодіння майном ОСОБА_5 .

Враховуючи, що вказану квартиру органом досудового розслідування визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою недопущення її подальшого відчуження, а також з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, існують достатні підстави для накладення арешту на майно відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

З метою забезпечення арешту майна, яке не має статусу тимчасово вилученого, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання розглядається без повідомлення власника майна, оскільки наявні ризики відчуження на користь третіх осіб рухомого майна.

Разом з тим, оскільки згідно вимог ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, розгляд вказаного клопотання без виклику сторони захисту жодним чином не буде порушувати права підозрюваного чи інших осіб.

У судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , де останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000638 від 14.03.2025 за ч. 5 ст. 190 КК України КК України за фактом незаконного заволодіння квартирою за адесою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00) є ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

У ході досудового розслідування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , постановою слідчого від 17.03.2025 визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на користування, розпорядження та відчуження майна будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону з метою задоволення суспільного інтересу та з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000638 від 14.03.2025 за ч. 5 ст. 190 КК України - прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме, на речовий доказ у кримінальному провадженні №0000638 від 14.03.2025:

- квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Заборонити відчуження, розпорядження та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1