Справа № 299/306/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03.03.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/51/25, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду від 26 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 26 січня 2025 року, задоволено клопотання та обрано підозрюваному за ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 14 год. 15 хв. 23.01.2025, з визначенням розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок гривень).

У разі внесення застави на ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту (за межі Берегівського району Закарпатської області), де проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В ухвалі вказується на те, що 24.01.2025 року до Виноградівського районного суду надійшло клопотання, у якому сторона обвинувачення просить застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000044 від 16.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовано тим, що за даними органу досудового розслідування, 03 березня 2022 року ОСОБА_5 призвано на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , де останній проходив військову службу до 09 травня 2023 року, після чого самовільно залишив частину. На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03 березня 2022 року № 51 солдата ОСОБА_5 , призначено на посаду номера обслуги 2 обслуги 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 гірсько-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 . Так, під час проходження військової служби у відповідності до вимог ст. ст. 11, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551-XIV, ст. 68 Конституції України, солдат ОСОБА_5 , зобов`язаний захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України; свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги; віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, які визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями; повинен постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою, як військовослужбовця судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України, в цілому.

З матеріалів клопотання слідує, що ОСОБА_5 став на шлях вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин. Згідно п. 1 Додатку №1 до Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 N 2471-ХІІ, не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України Зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку №2 і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), бойова і спеціальна військова техніка, ракетно космічні комплекси. Згідно вимог п.1 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 р. №576 (надалі Положення), дозвільна система це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку і використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття та функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій з метою охорони інтересів держави та безпеки громадян. Відповідно до вимог п. 2 Положення - до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4, 5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсинами). Згідно п. 15 Положення визначено, що посадові особи та громадяни, які порушили порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, охорони, перевезення і використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття і функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. В свою чергу, п. 14 розділу І «Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України» від 29.06.2005 (далі Інструкція) визначено ряд правил поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема, щодо заборони: зберігання поза розташуванням військової частини (удома, у гуртожитку, на робочому місці) стрілецької зброї, у тому числі й спортивної та боєприпасів; мати при собі стрілецьку зброю під час перебування в санаторії, будинку відпочинку, у відпустці, на лікуванні, а також під час відвідування театрів, клубів та інших громадських місць, якщо перебування в них не пов`язане з несенням служби. Натомість, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи заборону вільного обігу боєприпасів, в порушення вищевказаних норм законів, а також Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, без мети збуту, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.01.2024, незаконно придбав, невстановленим способом одну гранату РГД 5 з маркуванням 27-75 «Т» та одну гранату Ф1 з маркуванням 10713-77 «Т» та два запали до гранат типу УЗРГМ з маркуванням 131-76 583 та 288-74 583, які відноситься до категорії боєприпасів та в подальшому незаконно без передбаченого законом дозволу переніс до місця свого проживання за адресою будинок АДРЕСА_1 , одну гранату РГД 5 з маркуванням 27-75 «Т» та одну гранату Ф1 з маркуванням 10713-77 «Т» та два запали до гранат типу УЗРГМ з маркуванням 131-76 583 та 288-74 583.

У подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 23.0.2025, солдат ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно, без мети збуту, почав зберігати в коридорному приміщенні за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: будинок АДРЕСА_1 , одну гранату РГД 5 з маркуванням 27-75 «Т» та одну гранату Ф1 з маркуванням 10713-77 «Т» та два запали до гранат типу УЗРГМ з маркуванням 131-76 583 та 288-74 583, які відноситься до категорії боєприпасів, до 08 години 30 хвилин 23 січня 2025 року, тобто до моменту їх виявлення та вилучення працівниками поліції. Тому, ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання, бойових припасів без передбаченого законом дозволу. 24 січня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Окрім цього, 31.01.2022 року відносно ОСОБА_5 , до Хустського районного суду направлено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000018 від 11.01.2022 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Також, 31.05.2024 року відносно ОСОБА_5 , направлено до суду обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України у кримінальному провадженні № 0000539 від 27.12.2022 року. А також, 15.01.2025 року відносно ОСОБА_5 , направлено до суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000393 від 01.07.2024 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України. За даними органу досудового розслідування ОСОБА_5 є раніше судимий, а саме: востаннє засуджений вироком Рахівського районного суду від 13.12.2021 року за ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки. Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, відноситься до тяжких злочинів. За цей злочин передбачено кримінальне покарання у виді позбавлення волі від трьох до семи років. Слідчий вказує на те, що мають місце ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може вчинити спробу покинути територію України поза пунктом пропуску з метою ухилення від органу досудового розслідування та суду, переховуватись на території України, усвідомлюючи реальність покарання та його суворість. Крім того, ОСОБА_5 може вчинити вплив на свідків кримінального правопорушення, підшукати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання. Може продовжити протиправну кримінально карану діяльність. ОСОБА_5 офіційно не працює, підозрюється у порушенні умов іспитового строку. Тому м`якший запобіжний захід не буде достатнім для запобігання зазначеним ризикам.

В ухвалі слідчий суддя констатує, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України. Також вказує на те, що сторона захисту, із моменту затримання підозрюваного та укладення договору про надання юридичних послуг 23.01.2025 і до розгляду клопотання 26.01.2025, мала достатньо часу для зібрання документів, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу. При обранні запобіжного заходу, слідчий суддя врахував, що у відповідності до ч. 5 ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Слідчий суддя вказує, що наведені стороною обвинувачення ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, також, слідчим суддею до уваги взято те, що ОСОБА_5 обвинувачений у інших кримінальних провадженнях у вчиненні інших злочинів: за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 332 КК України. Слідчий суддя вважає, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що за сукупності встановлених в ході судового розгляду обставин жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду адвокат ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу. Вказує, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою і підлягає скасуванню з допущенням істотного порушення вимог кримінального процесуального законодавства. Зазначає, що при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу, слідчим суддею не враховано пояснення ОСОБА_5 , щодо підкидання йому боєприпасів працівниками СКП відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, яке необхідно було перевірити шляхом перегляду відеозапису проведення обшуку будинку, що судом зроблено не було. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 та обрати відносно нього інший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просить витребувати від органу досудового розслідування відділення поліції № 1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області технічний носій відео фіксації проведення обшуку у помешканні ОСОБА_5 та переглянути його під час розгляду апеляційної скарги.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів судового провадження слідує, що вказана сторона належним чином повідомлена про час та місце розгляду апеляційної скарги, заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги не подала.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задоволити, перевіривши матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що висновок слідчого судді місцевого суду про те, що клопотання про застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_5 подано до суду в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування й відповідає приписам ст. ст. 177, 183, 184 КПК України, ґрунтується на вимогах закону та змісті викладених у ньому доводів.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання слідує, що у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу брали участь підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_8 , слідчий ОСОБА_9 , що свідчить про дотримання слідчим суддею і вимог передбачених ст. 193 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні: перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Матеріалами судового провадження встановлено, що 23.01.2025 року ОСОБА_5 затримано на підставі ст. 208 КПК України. 23.01.2025 року, підозрюваному призначено захисника-адвоката ОСОБА_10 , проте в той же день, підозрюваний уклав договір про надання юридичних послуг із адвокатом ОСОБА_6 .. Після чого, 24.01.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Копію підозри вручено адвокату ОСОБА_6 , а підозрюваний ОСОБА_5 відмовився від отримання копії повідомлення про підозру.

Доводи апеляційної скарги про витребування технічного носія відео фіксації проведення обшуку у ОСОБА_5 , апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, оскільки на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Отже, апеляційний суд вважає, що висновки слідчого судді про обґрунтованість підозри є обґрунтованими.

Обґрунтованим, на думку колегії суддів, є й висновок слідчого судді про існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків, зокрема те, що ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду; матиме змогу впливати на свідків, понятих, перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином; може вчинити інші протиправні кримінально карані діяння. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення та фактичних обставин їх вчинення, у своїй сукупності з його тяжкістю (кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, відноситься до тяжких злочинів) та даними про особу підозрюваного (вже притягувався до кримінальної відповідальності, та підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. 185, ч. 5 ст. 407, ч. 2 ст. 332 КК України), наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, повністю підтверджують наявність вищевказаних ризиків та висновок слідчого судді й у цій частині.

Вищенаведені обставини свідчать про обґрунтованість висновку слідчого судді про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи ніж тримання під вартою, можуть бути недостатніми для запобігання вищенаведеним ризикам.

При цьому, колегія суддів враховує і те, що навіть якщо підозрюваний і не має на меті ухилятися від органу досудового розслідування або суду, те, незаконно вливати на свідків та понятих чи вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, однак, обставини, за яких ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення береться до уваги і те, що стороною захисту не вказується на наявність у ОСОБА_5 таких захворювань, які перешкоджають триманню його під вартою; що підозрюваний із урахуванням захворювань не може триматися під вартою; що тримання ОСОБА_5 під вартою може негативно відобразитись на стані його здоров`я. Будь-яких доказів, зокрема висновків лікарів тощо, у підтвердження таких фактів стороною захисту не надано.

Разом із тим, прийнявши обґрунтоване рішення про необхідність застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя залишив поза увагою вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, якою встановлено, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Визначаючи заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі не взяв до уваги положення ч. 5 ст. 182 КПК України та фактично не навів наявність даних про встановлення застави саме у такому розмірі.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що визначений підозрюваному ОСОБА_5 розмір застави, є завідомо непомірним для нього, ухвала слідчого судді, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, підлягає скасуванню з постановленням нової.

При постановленні нової ухвали, колегія суддів враховує наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України кримінального правопорушення в умовах воєнного стану, обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , а також те, що існують передбачені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків та понятих у кримінальному провадженні, перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином чи вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного і будуть недостатньо ефективними для запобігання вищенаведеним ризикам, і вважає за необхідне застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Також апеляційний суд бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду чи здійснення інших дій, які кримінальним процесуальним законом визначені як ризики, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу бажання порушувати покладені на неї процесуальні обов`язки, та вважає, що в даному випадку відсутній випадок застосування максимального розміру застави, передбаченого п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

При цьому, на переконання апеляційного суду, розмір застави підозрюваному у вчиненні тяжкого злочину ОСОБА_5 у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_5 , а також не порушуватиме права підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки відсутні підстави вважати його завідомо непомірним для нього.

З огляду на вищенаведене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової, якою погоджене прокурором клопотання слідчого підлягає задоволенню, із застосуванням щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави - 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, та покладенням на нього передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю; не відлучатися із населеного пункту (за межі Берегівського району Закарпатської області), де проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими у кримінальному провадженні; здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали та передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки на підозрюваного ОСОБА_5 покладаються у межах строку досудового розслідування, а саме до 23.03.2025.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_5 , задоволити частково.

Ухвалу слідчого судді Виноградівського районного суду від 26 січня 2025 року, якою обрано підозрюваному ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 14 год. 15 хв. 23.01.2025, з визначенням розміру застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240, скасувати.

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатської області ОСОБА_11 - задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000044 від 16.01.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, обрати та застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Липча Хустського району Закарпатської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , із середньою освітою, раніше судимого,

- запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів до 23.03.2025 включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 рахувати з моменту його затримання - із 14 години 15 хвилин 23.01.2025.

Визначити підозрюваному ОСОБА_5 заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 грн. (сто двадцять одна тисяча сто двадцять гривень).

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок ОСОБА_5 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту (за межі Берегівського району Закарпатської області), де проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування з свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання слідчому у кримінальному провадженні свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У випадку не внесення застави строк тримання під вартою закінчується 24.03.2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: