справа №176/3667/24
провадження №1-кп/176/72/25
В И Р О К

Іменем України

28 лютого 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар с/з ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Жовті Води кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Соколовка, Північно-Казахстанської області, Казахстан, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації в/ч НОМЕР_1 , який обіймав посаду кулеметника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні солдат, офіційно не працює, освіта середньо-спеціальна, неодруженого, неповнолітніх на утриманні не має, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.11.2024 року за №0000585, -

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 01.11.2024 в період часу з 15 години по 20 годину, більш точний час не встановлено перебував в будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_1 , у ході сварки та на ґрунті неприязних тривалих відносин, виник умисел, направлений на заподіяння потерпілій ОСОБА_5 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи раптово виниклий умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, ОСОБА_3 в цей же день, тобто 01.11.2024 приблизно в період часу з 15 години по 20 годин, більш точного часу не встановлено, сидячі на ліжку в кімнаті, де в той час перебувала ОСОБА_5 , використовуючи фізичну силу рук, схопив її воріт одягу та повалив на правий бік та наніс 1 (один) удар тупим твердим предметом не виключено кулаком правої руки в ліву половину грудей, після чого почав засовувати свої пальці ОСОБА_5 у рота та пальцями давити на праве око і шию.

Вчинивши всі дії, які вважав необхідними, ОСОБА_3 відійшов від потерпілої ОСОБА_5 та покинув будинок АДРЕСА_1 .

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта у вигляді: закрита тупа травма грудної клітки, закритий перелом Х-го ребра зліва, підшкірна емфізема по задній та передній поверхні та в підпахвинній ділянці лівої половини грудної клітки, травматичний пневхмоторакс та коллапс лівої легені, «гематома в X ребрі зліва по задній поверхні» (за даними наданих медичних документів).

Виявлені тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_5 , не підлягають розподіленню, потягли за собою явища, загрозливі для життя, а саме - пневмоторакс, розповсюджену підшкірну емфізему та коллапс лівої легені, і згідно п.2.1.2., п.2.1.3. «л», та п.2.1.3 «о» та «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17:01.1995 р., відносяться до категорії Тяжких, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчиться смертю.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у скоєному злочині визнав частково, пояснив, що 01.11.2024 за місцем свого мешкання в період приблизно після обіду, більш точний час він не пам`ятає, мама забрала у нього документи, а він їх відібрав і вдарив її правою рукою по тулубу. Пальці в рот не всовував, вдарив тільки один раз в бік і вона сіла на ліжко. Не пам`ятає, що б він її душив. В той день вживав алкогольні напої, десь пів пляшки горілки. Розкаюється у нанесенні тілесних ушкоджень матері.

Потерпіла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 дала суду покази про те, що її син ОСОБА_3 захотів женитися, привів дівчину і сказав буде у нас жити. Я сказала ні, оскільки у нас тісно. Тоді, приблизно 01.11.2024 року, точну дату і час вона не пам`ятає, перебуваючи вдома, він узяв її за комір і вдарив кулаком 1 раз, вона ненабагато втрачала свідомість від удару. Коли сунув пальці їй в рота точно не пам`ятає. Після цих подій ОСОБА_3 пішов з хати.

Не дивлячись на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, вона знайшла своє підтвердження під час судового розгляду та ґрунтується на зібраних по справі доказах, а саме:

висновком експерта №121 «Е» від 21.11.2024 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до якого у громадянки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 при огляді та за даними медичних документів виявлені тілесні ушкодження: - закрита тупа травма грудної клітки: закритий перелом Х-го ребра зліва, підшкірна емфізема по задній та передній поверхні та в підпахвинній ділянці лівої половини грудної клітки, травматичний пневмоторакс та коллапс лівої легені, «гематома в X ребрі зліва по задній поверхні» (за даними наданих медичних документів). Ці тілесні ушкодження могли бути спричинені при одній дії (ударі або співударянні) твердого тупого предмету, ґрунтовно визначити характерні риси якого не виявляється можливим в зв`язку з тим, що в наданих медичних документах не наведені дані, які стосуються точного розташування «гематоми в X ребрі зліва по задній поверхні», її форми, точних розмірів, кольору та стану країв. Не можна виключити, що ці ушкодження могли бут спричинені за тим механізмом, на який вказує потерпіла, тобто при ударі кулаком. Давність спричинення цих тілесних ушкоджень в даному випадку може бути визначена виключно за даними наданих медичних документів, згідно з якими вона відповідає даті, на яку вказує потерпіла т.т. 01.11.2024 року. Тілесні ушкодження, виявлені у гр. ОСОБА_5 , не підлягають розподіленню, потягли за собою явища, загрозливі для життя, а саме - пневмоторакс, розповсюджену підшкірну емфізему та коллапс лівої легені, і згідно п.2.1.2., п.2.1.3. «л», та п.2.1.3 «о» та «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України №6 від 17:01.1995 р., відносяться до категорії Тяжких, небезпечних для життя, що в момент заподіяння (завдання) чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчиться смертю;

протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.11.2024 р. разом з фототаблицею, яка є додатком до протоколу, з якого вбачається, що потерпіла вказує за участі статиста на взаєморозташування її та її сина ОСОБА_3 перед нанесенням удару, розміщення його руки до нанесення удару, як саме та куди наносив їй удар ОСОБА_3 , куди натискав та засовував їй пальці, куди натискав пальцями ОСОБА_3

висновком експерта №124 «Е» від 28.11.2024 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до якого у громадянки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені вказані вище тілесні ушкодження. Не можна виключити, що ці ушкодження могли бути спричинені за тим механізмом, на який вказує потерпіла, тобто при ударі кулаком, як це зафіксовано на фото №3 та №4 фототаблиці до слідчого експерименту від 26.11.2024 року за її участю;

протоколом проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_3 від 30.11.2024 р. разом з фототаблицею, яка є додатком до протоколу, з якого вбачається, що ОСОБА_3 вказує за участі статиста на взаєморозташування його та потерпілої перед початком сварки, як потерпіла стояла перед нанесенням удару, вказав, куди саме наніс удар та якою рукою;

висновком експерта №128 «Е» від 09.12.2024 року КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР», відповідно до якого у громадянки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 виявлені вказані вище тілесні ушкодження. Не можна виключити, що ці ушкодження могли бути спричинені за тим механізмом, на який вказує обвинувачений ОСОБА_3 під час проведення слідчого експерименту від 30.11.2024 за його участю, тобто при одному ударі кулаком по передньо-боковій поверхні лівої половині грудної клітки потерпілої, як це зафіксовано на фото №4 та №5 фототаблиці до слідчого експерименту;

довідкою № б/н від 08.11.2024 року лікаря хірурга ОСОБА_6 , з якої вбачається, що ОСОБА_5 1938 року народження, перебуває на стаціонарному лікуванні з 06.11.2024 року по теперішній час (тобто 08.11.2024 року) з діагнозом перелом Х ребра зліва, підшкірна емфізема зліва, травматичний пневмоторакс зліва, закрита травма грудної клітини.

Заслухавши пояснення обвинуваченого, потерпілої, дослідивши, оцінивши та проаналізувавши наведені вище письмові докази як кожен окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

Дії ОСОБА_3 слід кваліфікувати за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Посилання обвинуваченого на те, що він пальці в рот не всовував спростовуються протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілою, де вона показала куди натискав та засовував їй пальці ОСОБА_3 та куди натискав пальцями.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зокрема, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину, зокрема, каяття лише в частині нанесення тілесних ушкоджень від одного удару, дані про його особу, який є кулеметником 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти у військовому званні солдат в/ч НОМЕР_1 . Відповідно із витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 11.07.2024 №194 ОСОБА_3 вважається таким, що вибув з 11.07.2024 року самовільно залишив розташування військової частини без поважних причин. Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Відповідно до досудової доповіді на обвинуваченого, складеної провідним інспектором Кам`янського районного відділу №2 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 05.02.2025 року обвинувачений має негативну характеристику, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, веде аморальний спосіб життя, погрожує сусідам розправою, систематично знущається над своєю матір`ю, б`є її, штовхає. Ризик вчинення ОСОБА_3 повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий. Ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб оцінюється як високий. Зроблено висновок, що виконання покарання можливе за умови здійснення цілодобового нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку ОСОБА_3 з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень в умовах ізоляції від суспільства.

Обставини, що відповідно до ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченому, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховуючи всі обставини справи в їх сукупності, характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого ОСОБА_3 до вчиненого, що не є щирим каяттям, в розумінні ст..66 КК України, притягнення до кримінальної відповідальності вперше, негативну характеристику обвинуваченого, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання в мінімальних межах санкції частини та статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі.

Обґрунтованих підстав для застосування ст.ст. 69, 75, 76 КК України судом не встановлено.

Речові докази у кримінальному провадженні та судові витрати відсутні.

Інші рішення, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Згідно із п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження», у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

Суд враховує, що різниця між пунктами а) та с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що ці пункти визначають різний правовий характер, різні підстави, різні вимоги до рішення про тримання під вартою.

Пункт а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання. Пункт с) вимагає розумної підозри, наявності ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи. Крім того, для затримання за пунктом с) передбачаються спеціальні гарантії частини 3 статті 5 Конвенції. Також гарантії частини 4 статті 5 Конвенції мають дуже обмежене застосування до пункту а).

За правом багатьох країн затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 §1 а), в якій не зазначається про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні (правова позиція, викладена у рішенні «Monnel and Morris v. the United Kingdom», заяви №9562/81 та9818/82, від 02 березня1987року).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява №5425/11, від 04 червня2015року).

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява2122/64, від 27 червня1968року).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а): законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки вже є висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст. 197 КПК України передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законним, у тому числі з погляду статті 5 Конвенції.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, отже, з метою виконання вироку та запобіганню спробам засудженого ухилитися від відбуття покарання, ризик чого значно підвищується в умовах введеного в Україні воєнного стану, до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 слід взяти під вартою в залі суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 373-376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців.

До набрання вироком законної сили з метою його виконання ОСОБА_3 взяти під варту в залі суду негайно та з цього часу обчислювати початок строку відбуття покарання, а саме з 28.02.2025 року.

Витрати на проведення судової експертизи та речові докази відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам провадження.

Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_7