Суворовський районний суд міста Одеси Справа № 523/7099/24
Провадження №1-кп/523/721/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

14.04.2025 року Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Одесі матеріали кримінального провадження №0000214 від 22.03.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тростянець, вінницької області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

по звинуваченню в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1,2 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 на початку лютого 2024 року (більш точну дату встановити не вдалося) оселився у орендованому помешканні за адресою: АДРЕСА_3 , де почав займатись ремонтом велосипедів.

На початку березня 2024 року (більш точну дату встановити не вдалося) до ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_5 з проханням відремонтувати належний їй велосипед марки «Мах Rider», срібно-синього кольору, та після того як отримала згоду ОСОБА_4 на проведення ним ремонту вказаного велосипеду, 02 березня 2024 року близько 10:00 год. привезла зазначений велосипед ОСОБА_4 , який в цей час знаходився за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 здійснювати ремонт вказаного велосипеду не збирався, а вирішив ним незаконно заволодіти.

В подальшому, ОСОБА_4 ввівши ОСОБА_5 в оману про реальність намірів проведення ремонту належного їй велосипеду марки «Мах Rider», срібно-синього кольору, вартістю 3 400 гривень, фактично ремонт цього велосипеду не здійснив, а розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_5 на суму 3 400 гривень.

Крім того, на початку березня 2024 року (більш точну дату встановити не вдалося) до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_6 з проханням відремонтувати належний йому велосипед марки «Ardis», білого кольору з червоно-чорними вставками, та після того як отримав згоду ОСОБА_4 на проведення ним ремонту вказаного велосипеду, 05 березня 2024 року близько 13:30 год. привіз зазначений велосипед ОСОБА_4 , який в цей час знаходився за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 здійснювати ремонт вказаного велосипеду не збирався, а вирішив ним незаконно заволодіти.

В подальшому, ОСОБА_4 ввівши ОСОБА_6 в оману про реальність намірів проведення ремонту належного йому велосипеду марки «Ardis», білого кольору з червоно-чорними вставками, вартістю 10 500 гривень, фактично ремонт цього велосипеду не здійснив, а розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_6 на суму 10 500 гривень.

Крім того, на початку березня 2024 року (більш точну дату встановити не вдалося) до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_7 з проханням відремонтувати належний йому велосипед марки «Azimut Sprint», синього кольору, та після того як отримав згоду ОСОБА_4 на проведення ним ремонту вказаного велосипеду, 08 березня 2024 року близько 11:00 год. привіз зазначений велосипед ОСОБА_4 , який в цей час знаходився за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 здійснювати ремонт вказаного велосипеду не збирався, а вирішив ним незаконно заволодіти.

В подальшому, ОСОБА_4 ввівши ОСОБА_7 в оману про реальність намірів проведення ремонту належного йому велосипеду марки «Azimut Sprint», синього кольору, вартістю 8 100, фактично ремонт цього велосипеду не здійснив, а розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_7 на суму 8 100 гривень.

Крім того, на початку березня 2024 року (більш точну дату встановити не вдалося) до ОСОБА_4 звернулась ОСОБА_8 з проханням відремонтувати належний їй велосипед марки «Leon», білого кольору, та після того як отримала згоду ОСОБА_4 на проведення ним ремонту вказаного велосипеду, 08 березня 2024 року близько 12:00 год. привезла зазначений велосипед ОСОБА_4 , який в цей час знаходився за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 здійснювати ремонт вказаного велосипеду не збирався, а вирішив ним незаконно заволодіти.

В подальшому, ОСОБА_4 ввівши ОСОБА_8 в оману про реальність намірів проведення ремонту належного їй велосипеду марки «Leon», білого кольору, вартістю 7 800 гривень, фактично ремонт цього велосипеду не здійснив, а розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_8 на суму 7 800 гривень.

Крім того, на початку березня 2024 року (більш точну дату встановити не вдалося) до ОСОБА_4 звернувся ОСОБА_9 з проханням відремонтувати належний йому велосипед «BMHW», синього кольору, та після того як отримав згоду ОСОБА_4 на проведення ним ремонту вказаного велосипеду, 15 березня 2024 року близько 13:00 год. привіз зазначений велосипед ОСОБА_4 , який в цей час знаходився за місцем свого тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . Проте, перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, ОСОБА_4 здійснювати ремонт вказаного велосипеду не збирався, а вирішив ним незаконно заволодіти.

В подальшому, ОСОБА_4 ввівши ОСОБА_9 в оману про реальність намірів проведення ремонту належного йому велосипеду марки «BMHW», синього кольору, вартістю 7 950, фактично ремонт цього велосипеду не здійснив, а розпорядився ним на власний розсуд, чим завдав матеріальної шкоди ОСОБА_9 на суму 7 950 гривень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе визнав повністю, підтвердивши всі обставини зазначені в обвинувальному акті, по суті справи пояснив, що він дійсно в період часу з 02 по 15 березня 2024 року незаконно заволодів велосипедами, які йому приносили для ремонту та продав їх своєму знайомому, який займався велосипедами. При цьому на питання прокурора підтвердив всі епізоди, які були зазначені в обвинувальному акті. Також пояснив, що скоював це у зв`язку із скрутним матеріальним становищем. У скоєному кається, просить суворо не карати та надати йому останній шанс.

Від потерпілих по даному кримінальному провадженню надійшли заяви с проханням розглянути справу за їх відсутності, а також щодо відсутності матеріальних претензій до обвинуваченого у зв`язку із відшкодуванням матеріальних збитків.

Так як обвинувачений свою вину визнав повністю, підтвердив обставини скоєного ним кримінального правопорушення, погодився на спрощену форму судового розгляду, а саме просив не досліджувати докази які він не оспорює, що передбачено ст.349 ч.3 КПК України, наслідки застосування якої роз`яснені учасникам розгляду, суд з`ясувавши думку учасників, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Таким чином, згідно викладеного, суд вважає, що дії ОСОБА_4 необхідно кваліфікувати:

-По епізоду із потерпілим ОСОБА_5 від 02.03.2024 року за ч.1 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство);

-По інших епізодах за ч.2 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та винуватість обвинуваченого у скоєних кримінальних правопорушеннях доказана повністю.

При призначенні виду і міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, враховує характер і ступень тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, що відноситься згідно ст.12 КК України до категорії кримінального проступку та нетяжких злочинів, також повною мірою вивчена особа обвинуваченого, який, відповідно до положень ст.89 КК України не має судимості, не одружений, посередньо характеризується за місцем мешкання, матеріальні збитки потерпілим відшкодував, відношення обвинуваченого до вчиненого злочину, провину визнав повністю, щиро покаявся.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Згідно з п.3 вищезазначеної Постанови, визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали).

Відповідно до вимог ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а при його призначенні суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, та обставини що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання.

Обставини, згідно ст.67 КК України, що обтяжують покарання відсутні.

Обставинами, згідно ст.66 КК України, що пом`якшують покарання щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Враховуючи зазначене, та приймаючи до уваги всі вище зазначені обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного злочину, думку прокурора, який просив задовольнити цивільні позови в повному обсязі, а також вважав за необхідне обрати обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 70 ч.1, 75, 76 КК Україні, думку обвинуваченого, який просив не позбавляти його свободи, суд прийшов до висновку про можливість досягти визначеної законом мети заходу примусу та вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання не пов`язане із позбавленням волі.

Витрати на залучення експертів відсутні. Питання про долю речових доказів по провадженню, суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190 КК України та призначити йому покарання:

-По ч.1 ст.190 КК України у виді 1-го (одного) року обмеження волі;

-По ч. 2 ст.190 КК України у виді 2-х (двох) років позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворих покарань більш суровим, остаточно покарання ОСОБА_4 призначити у виді 2-х (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у вигляді 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до пунктів 1-2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Міра запобіжного заходу обвинуваченому не обиралась та скасуванню не підлягає.

Скасувати арешт з велосипед «BMHW», синього кольору, який був переданий ОСОБА_10 під розписку та вважати його переданим за належністю.

Копію вироку, негайно після оголошення, вручити учасникам процесу.

На вирок може бути подано апеляцію до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м.Одеси протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, для осіб які перебувають під вартою, тридцять діб з моменту вручення копії вироку.

Суддя: