Справа № 346/556/25
Провадження № 1-кс/346/106/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Слідчий суддя ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Коломийського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області, лейтенанта поліції ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 січня 2025 року за № 0000115, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Конюшки, Рогатинського району Івано-Франківської області, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 ,громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України,

в с т а н о в и в :

клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30 січня 2025 року близько 18 год 16 хв, у квартирі АДРЕСА_3 , під час розпивання спритних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , на грунті ревнощів виник конфлікт. В ході конфлікту ОСОБА_5 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , шляхом заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, наніс їй один удар в живіт предметом, зовні схожим на медичний скальпель.

Згідно інформації КНП «Коломийська ЦРЛ» Коломийської міської ради від 30 січня 2025 року, у ОСОБА_8 діагностовано проникаюче ножове поранення черевної порожнини.

Слідчий зазначає, що 31 січня 2025 року о 09 год ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Слідчий вказує, що необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обумовлюється наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків та потерпілу у цьому кримінальному провадженні, вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність вказаних ризиків слідчий мотивує тим, що підозрюваний має слабкі соціальні зв`язки, не працює, не навчається, вчинив злочин проти життя та здоров`я особи, усвідомлюючи тяжкість покарання, обґрунтованість підозри у вчиненні злочину, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; може незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі місця їх проживання, а також, вчинити інше кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи.

Застосувавши до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить вирішення завдань кримінального провадження. Тому просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном шістдесят діб, без права визначення застави.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні клопотання підтримали із зазначених підстав та просять клопотання задовольнити.

Сторона захисту щодо клопотання заперечила, та просить обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, вказують, що стороною обвинувачення не підтверджено доказами наявність ризиків, вказують, що підозрюваний не має наміру переховуватись від органів слідства і суду, буде сприяти розкриттю злочину оскільки дає свідчення, його поведінка одразу після вчинення кримінального правопорушення, зокрема те, що він надавав медичну допомогу потерпілій, викликав швидку медичну допомогу та поліцію, свідчить про те, що він щиро розкаюється у вчиненому. Зі слів захисника, потерпіла хоче мирно залагодити конфлікт. Також зазначають, що підозрюваний має статус учасника бойових дій, працює неофіційно на будівництві та підсобних роботах, матеріально підтримує потерпілу та її матір, що вказує на його позитивну репутацію, однак, доказів на цьому етапі надати не можуть. Просять обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Згідно зі ст. 5 (п.1 пп. (с)) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення, або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Тримання під вартою відповідно до вказаних конвенційних положень має бути пропорційним заходом для досягнення зазначеної мети (Ladent проти Польщі, пункти 55-56).

«Обґрунтована підозра» у скоєнні кримінального правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин (Ilgar Mammadov проти Азербайджану, п.88; Erdagoz проти Туреччини, п. 51; Fox, Campbell і Hartley проти Сполученого Королівства, п 32).

Згідно з вимогами п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ, викладеної в рішенні Джессіус проти Литви, особа може бути позбавлена волі на підставі статті 5 § 1 (c) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод лише в рамках кримінального провадження, з тим, щоб вона постала перед компетентним судовим органом за обґрунтованою підозрою у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Як встановлено ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах, вважаються переконливими для слідчого судді в тому, що відповідне кримінальне правопорушення могло бути вчинено, а надані слідчим до клопотання відомості в достатній мірі вказують на можливість вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення. Про це, зокрема, свідчать досліджені в судовому засіданні протокол огляду місця події, протокол огляду від 31.01.2025, протокол допиту потерпілої ОСОБА_8 , Протоколи допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , медичні довідки.

При цьому необхідно відзначити, що на даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього заходу забезпечення кримінального провадження, одним із яких є запобіжний захід, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Слідчий суддя згоден із тим, що слідчий довів наявність ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування чи суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років; підозрюваний є дієздатним, а тому не може не усвідомлювати особливу тяжкість покарання, яке йому загрожує у випадку призначення судом такого покарання, і ті невідворотні наслідки, які можуть настати особисто для нього, якщо суд визнає його вину і призначить таке покарання. Також слідчий суддя відзначає те, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, зокрема, потерпіла вказує, що немає з підозрюваним ніяких стосунків, він розлучений, зі своїм неповнолітнім сином, з його слів, спілкується вкрай рідко, що також може спонукати підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування чи суду.

Слідчий суддя враховує аргументи захисника про те, що після події підозрюваний нікуди не намагався втекти, а навпаки, надавав першу медичну допомогу підозрюваній, але слід відзначити, що сам по собі такий факт не може бути однозначним доказом відсутності ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на те, що підозрюваний в момент події був стані сильного алкогольного сп`яніння (2,99 проміле), тому міг не усвідомлювати значення своїх дій та їх наслідків, а вже наступного дня зранку був затриманий працівниками поліції.

Слідчий суддя згоден також із тим, що слідчий довів наявність ризику впливу підозрюваним на свідків та потерпілу, оскільки вони добре йому знайомі, він може вплинути на зміну ними своїх показів на майбутнє.

Також слідчий суддя згоден із тим, що слідчий довів існування ризику вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень щодо потерпілої, оскільки спілкування останньої з іншими особами викликає у нього відчуття ревнощів, що він підтвердив в судовому засіданні і не виключає можливості виникнення у підозрюваного раптового повторного наміру на вчинення неправомірних дій щодо неї.

Отже слідчий суддя погоджується із тим, що слідчий довів наявність вказаних ним ризиків, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України. Однак відзначає, що за положеннями частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо слідчий чи прокурор доведе, що жоден більш м`який запобіжний захід не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Зважаючи на викладені вище норми закону, і з мотивів вказаних вище, слідчий суддя погоджується із тим, що сама суть всіх інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема: особисте зобов`язання (стаття 179 КПК України), особиста порука (стаття 180 КПК України), застава (стаття 182 КПК України), домашній арешт у певний час доби (стаття 181 КПК України, з урахуванням частини 3 статті 196 КПК України), на даний момент, не зможуть запобігти доведеним ризикам.

Домашній арешт, вочевидь не зможе запобігти ризику впливу на свідків та потерпілу та вчиненню підозрюваним інших кримінальних правопорушень, оскільки підозрюваний просив встановити домашній арешт за адресою, де проживає ключовий свідок кримінального правопорушення та потерпіла, що на думку слідчого судді є неприпустимим. Інформації про інше помешкання, в якому б підозрюваний міг би відбувати домашній арешт, стороною захисту слідчому судді не надано. Не зможе запобігти ризикам з вищеописаних причин і запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання підозрюваного.

Таким чином, з огляду на вказані положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини, беручи до уваги подані органом розслідування докази, особу підозрюваного, який ніде не працює, не має міцних соціальних зв`язків, офіційних джерел доходів, підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вищевказаним ризикам і забезпечити виконання підозрюваним процесуальних рішень.

За приписами ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, має слабкі соціальні зв`язки, суд не вбачає підстав для визначення йому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, оскільки застава не здатна запобігти ризикам вчинення підозрюваним вказаних вище дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, клопотання підлягає задоволенню.

Відповідно до даних протоколу затримання від 31 січня 2025 року підозрюваного затримано того дня о 10 год 52 хв, з цього часу слід рахувати 60-денний строк тримання під вартою.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 27, 87, 107, 176-178, 184, 193, 194, 196, 198 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, а саме по 31 березня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання підозрюваного ОСОБА_5 , тобто з 10 год 52 хв 31 січня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1