Справа № 463/190/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/317/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, у м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 370 КК України, та ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м Львова від 30 січня 2025 року про виправлення описки,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - на 60 днів в межах строку досудового розслідування, із визначенням розміру застави 1 138 528 грн. та встановлення обов`язків перелічених у клопотанні.

Клопотання обґрунтовував тим, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва прокурорів Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000897 від 29 грудня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 370 КК України.

09 жовтня 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова постановив ухвалу про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 грудня 2024 року, визначив заставу 376 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 138 528 гривень, з покладенням відповідних обов`язків, у разі внесення застави.

В подальшому, слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова постановив ухвалу про продовження застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 1 лютого 2025 року, включно.

Наголошує, що заявлені при обранні запобіжного заходу ризики не зменшились.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року клопотання прокурора задоволено частково.

Продовжено підозрюваному ОСОБА_6 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Львівській установі виконання покарань (№19) Управління Державної пенітенціарної служби України у Львівській області на 60 днів до 30 березня 2025 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400,00 грн.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_6 покладено такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема підозрюваним ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_10 , свідком ОСОБА_11 , потерпілою ОСОБА_12 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року виправлено описку в ухвалі Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року у справі №463/190/24 (провадження №1-кс/463/1002/24), виклавши абзац 9 резолютивної частині в наступній редакції: «утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема, підозрюваним ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_10 , свідком ОСОБА_11 , потерпілою ОСОБА_12 », замість неправильної «утримуватися від спілкування зі свідками сторони обвинувачення у даному кримінальному провадженні, зокрема службовими особами Львівського управління ДВБ НП України, ГУ ДПС у Львівській області, підозрюваним ОСОБА_9 та підозрюваним ОСОБА_10 , свідком ОСОБА_11 , потерпілою ОСОБА_12 ».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді, ухвалити нову ухвалу, обрати більш м`який запобіжний захід цілодобовий домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 ., покласти на ОСОБА_13 обов`язки передбачені КПК України, або зменшити розмір застави до 30 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 грн.

Наголошує, що з ухвалу слідчого судді він не погоджується, оскільки слідчим суддею не зазначено жодних даних на підтвердження наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не обґрунтував чому до підозрюваного не можливо застосувати менш суворий запобіжний захід, ухвала базується на припущеннях.

Повідомляє, що на даний час досудове розслідування завершено, проте стороні захисту не надано всіх матеріалів кримінального провадження для ознайомлення.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 не вчиняв жодного кримінального правопорушення, а оголошена йому підозра є необґрунтованою. Ризики зазначені в клопотанні прокурора є малоймовірними та ґрунтуються виключно на припущеннях, а тяжкість покарання не є підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Наголошує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не ухилявся від слідства, є особою з інвалідністю внаслідок війни, має проблеми із здоров`я, під час перебування в СІЗО його стан здоров`я погіршився, йому необхідно стаціонарне лікування.

Звертає увагу, що визначений розмір застави є необґрунтований та непомірним для підозрюваного, оскільки в нього немає інших доходів окрім пенсії.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Згідно з матеріалами клопотання, яке на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, за процесуального керівництва прокурорів Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000897 від 29 грудня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 370 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді головного державного інспектора відділу організації заходів з питань запобігання та виявлення корупції управління з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Львівській області, ОСОБА_9 перебуваючи на посаді старшого оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, та ОСОБА_10 перебуваючи на посаді оперуповноваженого відділу оперативних розробок Львівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України у відповідності до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», є працівниками правоохоронних органів та відповідно до Примітки 1 ст. 364 КК України є службовими особами.

Проте, у порушення вимог чинного законодавства ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи працівниками правоохоронних органів, діючи умисно, протиправно, всупереч інтересам служби, за попередньою змовою групою осіб, вчинили закінчений замах на вчинення провокації підкупу .

8 жовтня 2024 року ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 370 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що з метою забезпечення виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, як підозрюваним щодо нього за клопотанням сторони обвинувачення слідчим суддею Личаківського районного суду міста Львова ухвалою від 09 жовтня 2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 7 грудня 2024 року із визначення застави в розмірі 376 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 138 528 грн. Львівським апеляційним судом зазначену ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 жовтня 2024 року у частині обрання запобіжного заходу та визначення розміру застави залишено без змін.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 4 грудня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 01 лютого 2025 року включно із визначення застави в розмірі 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 059 800 грн. Львівським апеляційним судом зазначену ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року у частині обрання запобіжного заходу та визначення розміру застави залишено без змін.

Таким чином, строк дії зазначеної ухвали закінчився 1 лютого 2025 року.

27 січня 2025 року прокурор звернувся з клопотанням до слідчого судді про продовження підозрюваному ОСОБА_6 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, із визначенням розміру застави 1 138 528 грн. та встановлення обов`язків перелічених у клопотанні.

30 січня 2025 року клопотання прокурора було задоволено частково слідчим суддею Личаківського районного суд м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 містить в собі обґрунтований виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися і тому подальше тримання під вартою останнього є виправданим та викладені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ураховуючи те, що прокурором обґрунтовано викладено припущення, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення є особливо тяжким, у разі доведеності вини може бути призначено покарання у виді позбавлення волік до 12 років, він володіє документами для виїзду за кордон, може змінити місце проживання; може знищити, сховати речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки він знає про місце перебування речей та документів за допомогою яких було реалізовано злочинний намір, може спілкуватися із невстановленими особами з приводу планів укриття злочинної діяльності, незаконно впливати на потерпілих, свідків , інших підозрюваних в цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про його негативне ставлення до обмежень, встановлених законом, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на момент розгляду клопотання не зменшилися.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, зазначених в ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також те, що слідчим доведено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав згідно з вимогами ст. 199 КПК України для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки слідчого судді про необхідність збереження обраного запобіжного заходу та продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 належним чином мотивовані та підтверджуються наданими матеріалами.

В клопотанні зазначені законні та обґрунтовані підстави, які вказують на необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а також, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Твердження апелянта, що слідчим суддею не було належним чином оцінено наявні докази, не враховано наявності міцних соціальних зв`язків, стан здоров`я підозрюваного, колегія суддів розцінює критично, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Окрім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28 - ч. 2 ст. 370 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у клопотанні про продовження запобіжного заходу та інших матеріалах справи.

Наведене в апеляційній скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Також, в контексті справи «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року ЄСПЛ зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи дані про самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

За змістом статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в цілому та її 3 пункту вбачається, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musucv.Moldova від 06 листопада 2007 року, заява №42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12 квітня 2009 року, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням розміру шкоди, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (908 400 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Доводи сторони захисту про непомірний розмір застави для підозрюваного колегія суддів вважає необґрунтованими. Чинне законодавство України не покладає можливість внесення застави виключно на підозрюваного, але вимагає забезпечення дієвості провадження, тобто співмірності застави не лише матеріальному стану особи, а й забезпеченню виконання покладених на особу процесуальних обов`язків.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не ухилявся від слідства, є особою з інвалідністю внаслідок війни, має проблеми із здоров`я, під час перебування в СІЗО його стан здоров`я погіршився, хоча і мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у продовженні щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , є законною та обґрунтованою, тому апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4