ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2024 року про обрання запобіжного заходу,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 , за погодженням із прокурором Луцької окружної прокуратури ОСОБА_10 , звернувся суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави щодо ОСОБА_8 , який підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під №0004061.

При цьому, обґрунтованість підозри підтверджується доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Зазначає і про те, що існують ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Посилаючись на вищенаведене, слідчий просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням розміру застави. При цьому, вважає, що інші, більш м`які, запобіжні заходи не будуть достатніми для запобігання вказаним ризикам.

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.11.2024 в задоволенні такого клопотання відмолено.

Разом з тим, підозрюваному ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби строком на 2 місяці, тобто до 25.01.2025 включно.

На підозрюваного ОСОБА_8 покладено такі обов`язки: заборонено залишати місце свого проживання в період часу з 20:00 год. по 07:00 год. щодня АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора, або суду; прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою, а в разі неможливості прибути через поважні причини завчасно попередити посадову особу, яка здійснила виклик; повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну місця проживання та/або роботи; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; заборонено виїжджати за межі м.Рівне та Рівненського району Рівненської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду.

Вирішено негайно звільнити підозрюваного ОСОБА_8 з-під варти.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність і необґрунтованість, просить скасувати та обрати підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, із визначенням розміру застави. Зазначає, що слідчим суддею не обґрунтовано, яким чином застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в певний період доби зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України. ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, і за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, а тому наявні ризики, передбачені п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, показання яких є важливим джерелом доказування. Тому прокурор вважає, що запобігти таким ризикам зможе лише такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, із визначенням розміру застави, а не домашній арешт, як про це вказано в оскаржуваному судовому рішенні.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі з підстав викладених у ній, підозрюваного та його захисника, які апеляційні доводи заперечили через їх безпідставність, апеляційний суд приходить до висновку, що вона до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання таким спробам як: переховування від органів досудового розслідування або суду; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Згідно із ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що наведені вимоги законодавства при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_8 слідчим суддею дотримані в повній мірі.

Стаття 183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

За положеннями ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватись лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатись ухилятись від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами кримінального провадження, що СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області проводиться досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0004061 від 23.11.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.259 КК України.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення, обґрунтовано підозрюється ОСОБА_8 , якому після його затримання в порядку ст.208 КПК України, 24.11.2024 повідомлено про підозру у його вчиненні. При цьому, обґрунтованість підозри у вчиненні цього кримінального правопорушення, стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами, яким слідчий суддя, надав належну юридичну оцінку.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали клопотання колегія суддів апеляційного суду приходить до переконання, що стороною обвинувачення не доведено того, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби із покладення на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, не забезпечить запобіганню наявності встановлених апеляційним судом ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від органів досудового розслідування чи суду, та незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженню.

Слідчим суддею встановлено те, що з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання вищевказаним ризикам, повністю забезпечить такий запобіжний захід, як домашній арешт в певний період доби з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України і, з цим повністю погоджується апеляційний суд. Так, судом враховується обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального тяжкого злочину проти громадської безпеки, наявність зазначених ризиків, а також те, що ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, має постійне місце проживання в м.Рівне, являється інвалідом третьої групи, та інші обставини кримінального провадження.

Апеляційні твердження прокурора про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою для запобігання ризикам, вказаним у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки матеріали кримінального провадження доказів, які б давали суду підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, а також, що більш м`який запобіжний захід і зокрема домашній арешт в певний період доби з покладенням процесуальних обов`язків, не зможе дієво запобігти доведеним ризикам.

Окрім того, доводи прокурора як на підставу для скасування судового рішення та обрання щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на можливість призначення йому в майбутньому покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з чим він може переховуватись від органів досудового розслідування, та незаконно впливати на свідків задля зміни показань, є нічим іншим як недоведеними припущеннями щодо можливої процесуальної поведінки підозрюваного.

Беручи до уваги вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що слідчий суддя врахувавши усі обставини провадження у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого та цілком правильного висновку про відмову в обранні ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так як стороною обвинувачення не надано доказів і об`єктивно не доведено про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання доведеним ризикам, зазначеному у п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, висновок слідчого судді про доцільність та можливість застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, і зокрема домашнього арешту в певний період доби із покладенням процесуальних обов`язків, в даному випадку є правильним та достатньою мірою, яка на даному етапі досудового розслідування буде гарантувати виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим в розумінні ст.370 КПК України.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційна скарга прокурора підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення, - без змін.

Керуючись ст.376, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 листопада 2024 року, якою відмовлено в обранні щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді