МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. Справа № 370/2557/23

Провадження № 1-кп/370/392/23

Макарівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участую прокурора ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

ОСОБА_12

представника потерпілого ОСОБА_13

законного представника ОСОБА_14

неповнолітнього потерпілого

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у смт Макарів Київської області кримінальне провадження №0000165 від 15.09.2023 року, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Феневичі Іванківського району Київської області, громадянин України, з неповною середньою освітою, тимчасово непрацюючий, офіційно неодружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , спосіб зв`язку: НОМЕР_1 , раніше судимий вироком Макарівського районного суду Київської області від 30.04.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України,

в с т а н о в и в :

14.09.2023, близько 19 години 40 хвилин, ОСОБА_7 з метою реалізації свого кримінально протиправного умислу, направленого на погрозу вбивством, перебуваючи в своїй кімнаті дістав з-під дивану гранату Ф- 1, яку він раніше знайшов і заховав, та тримаючи її в руці записав у месенджері «Вайбер» відеоповідомлення, фіксуючи себе і демонструючи гранату, при цьому стверджуючи, що в нього в руках справжня граната Ф-1. Надіславши дане відеоповідомлення неповнолітній дочці своєї співмешканки ОСОБА_15 - ОСОБА_12 , ОСОБА_7 одразу їй зателефонував і в телефонній розмові повідомив, що якщо ОСОБА_15 цього ж дня не повернеться до нього, то він кине предмет, який тримає в руці, маючи на увазі гранату Ф-1, вночі їм до будинку, цим самим фактично погрожуючи останній здійсненням фізичної розправи над нею та її родичами, тобто погрожуючи вбивством. Зважаючи на агресивний настрій ОСОБА_7 , демонстрацію ним гранати, а також те, що ОСОБА_15 за кілька годин до цього розповіла ОСОБА_12 , що цього дня особисто бачила гранату вдома у ОСОБА_7 , ОСОБА_12 вищевказані погрози вбивством сприйняла як реальні та побоювалася їх здійснення, у зв`язку з чим розповіла про них ОСОБА_15 , своїй бабі ОСОБА_10 та своєму діду ОСОБА_9 , які також розцінили погрозу вбивством як реальну та маючи реальні підстави побоюватись здійснення цієї погрози, ОСОБА_12 повідомила про дану подію до поліції.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_7 , вину у інкримінованих йому діяннях визнав у повному обсязі, зазначив, що розкаюється у вчиненому і дав показання, які повністю відповідають обставинам, що встановлені досудовим розслідуванням.

Так, ОСОБА_7 дав суду покази, що у встановлені досудовим розслідуванням день та час, перебував по АДРЕСА_2 , посварився з ОСОБА_15 , яка після сварки пішла до батьків. Перебував у стані алкогольного сп`яніння. Зняв на відео гранату, яку знайшов раніше, відео відправив доньці ОСОБА_15 - ОСОБА_16 , з метою спонукати співмешканку повернутися, оскільки у останньої телефон бум відключений. Не мав наміру втілювати погрози в життя. Пізніше з ОСОБА_17 помирилися. Намагався помиритися з іншими потерпілими, однак не вдалося. Просив суворо не карати. Вибачився перед потерпілими. Жалкує, що так вчинив.

У зв`язку із повним визнанням обвинуваченим своєї вини у скоєному, відсутністю заперечень учасників судового провадження, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, вони не викликають сумнівів у добровільності їх позицій. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд визнає, що винуватість ОСОБА_7 , у вчиненні інкримінованого йому діяння доведена у судовому засіданні повністю і його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 129 КК України як погроза вбивством, якщо були реальні підстави побоюватися здійснення цієї погрози.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд враховує суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

ОСОБА_7 , раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, зловживає алкогольними напоями, компрометуючих скарг не надходило.

Раніше судимий вироком Макарівського районного суду Київської області від 30.04.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, події мали місце в квітні 2022 року.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обвинувачений вказує, що щиро кається, однак суд такого каяття не вбачає.

Так, положеннями Кримінального кодексу України не визначає чітко у чому ж саме полягає таке каяття та яким чином воно має бути висловлено/ вчинено дії обвинуваченим для застосування до нього такої пом`якшуючої обставини, однак щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею кримінального правопорушення, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, виявленні жалю з приводу вчиненого, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, сформульованою у постанові від 10.02.2020 року у справі №643/13256/17.

Водночас суд не може формально відноситись до визначення щирості каяття, фактично ототожнювати його з визнанням вини, на чому наголошує Верховний Суд у постанові від 18.09.2019 року в справі №166/1065/18.

Так, суд не вбачає у висловлюваннях/ діях обвинуваченого щирого каяття, яке б поєднувало в собі співчуття або жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення і почуття провини за наслідки. Обвинувачений не в повній мірі усвідомлює вчинене, протиправність своїх дій та наслідки вчиненого, хоча і вибачився перед потерпілими.

Обтяжуючими покарання обставинами відповідно до ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Потерпіла ОСОБА_15 не наполягала на суворому покаранні.

Потерпілі, які є особами похилого віку, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , вказували, що дійсно злякалися, сприймали погрозу як реальну, наполягали на необхідності суворого покарання, такого щоб сприяло виправленню обвинуваченого. Також, зауважували про необхідність обвинуваченому проходити військову службу. Вибачень обвинуваченого не прийняли.

На підставі викладеного суд вважає, що ОСОБА_7 , слід призначити покарання у межах санкцій ч. 1 ст. 129 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік, що на переконання суду, буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із тим, враховуючи обставини та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, та те, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є особами похилого віку, обвинуваченого не пробачили, наполягали на суворому покаранні, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд не вбачає підстав для застосування до ст.75 КК України.

Згідно правової позиції Верховного Суду щодо застосування ч. 4 ст. 70 КК України, викладеної у постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

За таких умов кожен із вказаних вироків, має виконуватись самостійно.

Долю речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України. Арешт на майно не накладався. Цивільний позов у межах кримінального провадження не заявлявся. Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

Визнати винним ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 129 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Вирок Макарівського районного суду Київської області від 30.04.2024 за ч. 1 ст. 263 КК України щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - виконувати самостійно.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Макарівський районний суд Київської області, в порядку, передбаченому ст. 393 КПК України, з урахуванням особливостей, встановлених ст. 394 КПК України, у строки, встановлені ст. 395 КПК України.

Вирок набирає законної сили по закінченню строку на його апеляційне оскарження, якщо він не був оскаржений. В інакшому випадку - після його перегляду апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1