Дата документу 07.04.2025Справа № 554/5882/15-к
Провадження № 1-кс/554/5024/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Полтавській області ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Донецьк, громадянки України, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, по матеріалам досудового розслідування №0000108, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.11.2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з вищезазначеним клопотанням, яке аргументував наступним.

СВ УСБУ в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000108 від 19.11.2014 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Встановлено, що з 7 квітня 2014 року на території Донецької області створена та діє до цього часу терористична організація «Донецька народна республіка» (далі - ДНР), тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності.

Основною метою створення та діяльності ДНР є зміна меж території і державного кордону України, шляхом створення незаконного державного утворення «Донецька народна республіка» на території Донецької області та його подальшого виходу зі складу України в порушення порядку, встановленого ст.ст. 2, 73 Конституції України.

На території України учасники даної терористично організації займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, захопленням адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, збройне протистояння правоохоронним органам і Збройним силам України, фізичним знищенням їх особового складу та інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призводить до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Вказана терористична організація, у відповідності до мети її створення, є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

З метою вчинення злочинів керівництвом та членами терористичної організації ДНР розроблений, доведений до відома та схвалений усіма співучасниками детальний план їх вчинення.

Після чого між учасниками терористичної організації, були розподілені функції (ролі), що базувалися на специфічних навиках та соціальному статусі кожного зі співучасників. Розподіл функцій між співучасниками був спрямований на досягнення єдиного протиправного плану вчинення злочинів терористичною організацією ДНР.

В цілому, для діяльності зазначеної злочинної організації була характерна стабільність складу, стійкі зв`язки, насильницька та корислива спрямованість дій учасників, єдність їх намірів щодо протиправних дій, тотожність способу здійснення злочинних посягань, попередня та чітка розробка єдиного плану вчинення злочинів, розподіл ролей між учасниками та ретельна їх підготовка.

Кожний із учасників злочинної організації, незалежно від відведеної йому ролі, був обізнаний щодо загальних її цілей та окремих осіб, які діяли за їх вказівкою, і проявляв бажання сприяти їх досягненню та безпосередньо брав участь у вчиненні злочинів.

На керівників блоків покладається організація, керівництво діями та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників підрозділів, що входять до їх складу.

При цьому на керівників та учасників силового блоку (не передбачених законом збройних формувань) покладається забезпечення стійкості терористичної організації шляхом вчинення збройних нападів та опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних Сил України.

У свою чергу, на представників політичного блоку покладаються організація збору та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до терористичної діяльності, чим також забезпечується існування такої терористичної організації.

ДНР має стабільний склад лідерів вказаної терористичної організації, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Так, на учасників політичного блоку, відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки:

-створення так званих органів державної влади ДНР та організація їх діяльності;

-видання так званих нормативно-правових актів від імені нелегітимних органів державної влади; організація та проведення незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «Донецька народна республіка»;

-проведення агітаційної роботи серед населення щодо діяльності терористичної організації ДНР з метою схиляння його до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

-організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

-налагодження взаємодії з терористичною організацією ЛНР та її керівниками з метою координації дій, спрямованих на повалення конституційного ладу та захоплення державної влади в Україні, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

-налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності терористичної організації ДНР, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для протидії правоохоронним органам України та Збройним Силам України;

-налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітації, висвітлення діяльності «Донецької народної республіки», дискредитації діяльності органів державної влади України та осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою закликів до повалення конституційного ладу і захоплення державної влади в Україні;

-надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку ДНР (не передбачених законом збройних формувань) для забезпечення їх протиправної діяльності;

-забезпечення учасників ДНР транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

Разом з тим, на учасників силового блоку (не передбачених законом збройних формувань), відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки:

- організація та ведення збройних нападів та здійснення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників ДНР, з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними Силами України, озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями;

- створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку ДНР (не передбачених законом збройних формувань) та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, об`єктів цивільної та військової інфраструктури; вчинення терористичних актів та диверсій на території України; захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброї, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво інженерних (фортифікаційних) укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу легітимну владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконних референдумів на території Донецької області, в тому числі щодо визнання суверенітету незаконного державного утворення «Донецька народна республіка», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- організація поставок зброї, бойових припасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації;

- організація виробництва, налагоджування ремонту зброї та бойових припасів, створення військово-промислового комплексу ДНР тощо.

Вказане свідчить про те, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» - «ДНР» є терористичною організацією, яка здійснює цілеспрямовану суспільно-небезпечну діяльність.

Тобто, для насильницького підтримання влади незаконної самопроголошеної ДНР були створені не передбачені законами України збройні формування, які мали організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною зброєю, вибухівкою, а також тяжке військове озброєння та військову техніку.

Крім того, у вказаних незаконних формуваннях був визначений механізм вступу до нього, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставились завдання щоденної діяльності, яка полягала в здійсненні методами військових операцій силової підтримки незаконно створених структур ДНР, придушення організованого опору населення на окупованій території, депортації населення Донецької області, встановлення режиму військового стану, протистояння правоохоронним органам державної виконавчої влади України, знищення їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєння інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

Зазначені збройні формування терористичної організації ДНР дислокувалося в різних населених пунктах та місцевостях Донецької області та мали загальну координацію керівництва.

Упродовж першої половини квітня 2014 року члени терористичної організації ДНР, з використанням автоматичної вогнепальної зброї, здійснили захоплення адміністративних будівель установ державної влади України у ряді міст Донецької області.

Зважаючи на наявність реальної загрози життю і безпеці громадян України, інтересам суспільства та держави, з метою припинення протиправної діяльності вказаної злочинної організації на території Донецької та Луганської областей, 14 квітня 2014 року виконуючим обов`язки Президента України Головою Верховної ради України ОСОБА_7 підписано указ № 405/2014, яким введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України", чим розпочато антитерористичну операцію (далі АТО) на сході України.

В подальшому, упродовж квітня 2014 року листопада 2016 року члени терористичної організації ДНР, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили збройне незаконне захоплення частини території Донецької області.

24 лютого 2018 року набрав чинності закон № 2268-VIII "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях", який 18 січня 2018 року прийнято ВР України, 20 лютого 2018 року підписано президентом України та 23 лютого 2018 року опубліковано його текст в газеті "Голос України". Цей закон визначає державну політику України щодо тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях.

Згідно із зазначеним законом, протидія російській агресії замість "антитерористичної операції" буде називатися "забезпеченням національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій і Луганській областях". Проведення операції Об`єднаних сил передбачене виконанням зазначеного Закону.

Також, президент України - Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України підписав Указ «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей»», яким вводиться в дію рішення Ради національної безпеки та оборони про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Крім того, глава держави підписав Наказ Верховного Головнокомандувача ЗС України «Про початок операції Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсіч та стримування збройної агресії Російської Федерації на території Донецької та Луганської областей». Згідно цього Наказу, з 14.00 год. 30 квітня 2018 року розпочалася операція Об`єднаних сил (далі ООС) із забезпечення національної безпеки і оборони. Вона здійснює оперативне керівництво об`єднаними силами на території проведення військової операції на сході України, - замість штабу АТО .

Досудовим розслідування встановлено, що на початку жовтня 2014 року

ОСОБА_6 , поділяючі погляди та мету створення ДНР, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, добровільно вступила до лав ДНР.

Упродовж жовтня 2014 року ОСОБА_6 , будучи членом зазначеної терористичної організації, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи на посаді водія легкового автомобіля танкового батальйону ДНР, виконувала завдання щодо супроводу танків до місць бойових дій.

25 жовтня 2014 року, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою сприяння терористичній організації «ДНР», вступила до окремої розвідувальної роти 5 мотострілецької бригади « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де виконувала завдання щодо організації та забезпечення житлових умов членів вищезазначеної роти.

19.11.2014 року о 15 год. 17 хв. ОСОБА_6 затримано слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Полтавській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

20.11.2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

21.11.2014 року щодо ОСОБА_6 слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

24.12.2014 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава підозрюваній ОСОБА_6 скасовано обраний запобіжний захід у зв`язку з виконанням домовленостей в межах Мінського Протоколу за підсумками консультацій Тристоронньої контактної групи щодо спільних кроків, спрямованих на імплементацію Мирного плану президента України ОСОБА_8 від 5 вересня 2014 року щодо здійснення обміну полонених військових формувань України та цивільних заручників, а також затриманих членів незаконних збройних формувань терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР».

Надалі, ОСОБА_6 вручено повістки про виклик для проведення слідчих дій на 29 грудня 2014 року та 03 січня 2015 року. Проте, підозрювана до органу досудового слідства не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки. На даний час місце знаходження ОСОБА_6 слідству не відоме.

06.01.2015 року підозрювану ОСОБА_6 оголошено у розшук.

З метою запобігання можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий просить обрати відносно неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав, вказаних у клопотанні. Зазначив, що підозрювану оголошено в розшук. Встановлено, що на теперішній час ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити.

Підозрювана у судове засідання не з`явилась, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З огляду на доведення прокурором наявності достатніх підстав вважати, що підозрювана ОСОБА_6 перебуває на тимчасово окупованій території України, слідчий суддя вважає за можливе здійснення розгляду поданого клопотання за відсутності підозрюваної на підставі ч.6 ст. 193 КПК України.

Заслухавши прокурора, захисника, вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, суд приходить до висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

При цьому, згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, так і особу підозрюваного.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті

Встановлено, що СВ УСБУ в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000108 від 19.11.2014 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.258-3 КК України.

19.11.2014 року о 15 год. 17 хв. ОСОБА_6 затримано слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Полтавській області за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

20.11.2014 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

21.11.2014 року щодо ОСОБА_6 слідчим суддею Октябрського районного суду м. Полтави застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

24.12.2014 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтава підозрюваній ОСОБА_6 скасовано обраний запобіжний захід у зв`язку з виконанням домовленостей в межах Мінського Протоколу за підсумками консультацій Тристоронньої контактної групи щодо спільних кроків, спрямованих на імплементацію Мирного плану президента України ОСОБА_8 від 5 вересня 2014 року щодо здійснення обміну полонених військових формувань України та цивільних заручників, а також затриманих членів незаконних збройних формувань терористичних організацій «ДНР» та «ЛНР».

Надалі, ОСОБА_6 вручено повістки про виклик для проведення слідчих дій на 29 грудня 2014 року та 03 січня 2015 року. Проте, підозрювана до органу досудового слідства не з`явилася та не повідомила про причини своєї неявки. На даний час місце знаходження ОСОБА_6 слідству не відоме.

06.01.2015 року підозрювану ОСОБА_6 оголошено у розшук.

В матеріалах провадження містяться достатні дані, які переконують суд у тому, що підозрювана могла вчинити інкримінований їй злочин, висунута підозра є обґрунтованою. При цьому, слідчим суддею при обранні запобіжного заходу лише перевіряється наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваної не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Так, в судовому засіданні сторонами кримінального провадження надані докази, які на думку слідчого судді свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, що підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом співробітника відділу ЗНД УСБУ в Полтавській області від 13.11.2014 щодо виявлення кримінального правопорушення; рапортом консультант-експерта (з оперативних питань) ДКР СБ України від 17.11.2014; поясненнями ОСОБА_6 ; протоколами допиту підозрюваної ОСОБА_6 від 19.11.2014, 20.11.2014 та 03.12.2014 та іншими матеріалами в їх сукупності;

- наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

- жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним ризикам.

Роблячи висновок про наявність таких ризиків, суд звертає увагу, що ризики не є фактом, а лише ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено у судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрювана може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність обґрунтовано існує, а тому без застосування відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, не перебуваючи під вартою, ОСОБА_6 зможе вжити заходів для перешкоджання досягнення дієвості цього провадження.

Суд, у відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особу підозрюваної в їх сукупності, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваною кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання її винуватою, вік та стан її здоров`я, міцність соціальних зв`язків в місці її проживання, репутацію, майновий стан.

Водночас згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 , яка перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Відповідно до ч. 4 ст. 197 КПК України, при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії цієї ухвали не зазначається.

Підсумовуючи вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_6 на підставі ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання якої і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження слід розглянути за його участі питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню та відносно підозрюваної необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176 178,183, 193,194 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Полтавській області ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовноОСОБА_6 - задовольнити.

Обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Зобов`язати старшого слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Полтавській області ОСОБА_5 у разі затримання ОСОБА_6 не пізніше, як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, доставити її до суду з метою розгляду слідчим суддею питання про застосування до неї обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміни на більш м`який запобіжний захід.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого СВ Управління Служби безпеки України в Полтавській області ОСОБА_5 .

Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1