Справа № 522/1580/24
Провадження № 1-кп/522/1245/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000054 від 22.01.2024 об`єднане з кримінальним провадженням за №0000096 від 17.01.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Орланешт Республіки Молдова, громадянина Республіки Молдова, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 28.11.2023 Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 185 КК України до громадських робіт строком на 80 годин, звільнений 04.01.2024,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,-

ВСТАНОВИВ:

18.01.2024 приблизно о 08 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 № 451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-IX, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-1X, та Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08 2022 № 2500-ІX), Указом Президента України № 757 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2738-IX, Указом Президента України № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 8419-IX, указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023 затвердженим Законом України №3057-IX від 02.05.2023, Указом Президента України № 451/2023 віл 26.07.2023, затвердженим Законом України № 3275-IX від 27.07.2023, Указом Президента України № 734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України № 3429-IX від 08.11.2023, яким строк воєнного положення продовжено до 14.02.2024, та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності мародерство» № 2117-IX від 03.03.2022, перебував у маршрутному таксі №148, де на той час також перебувала потерпіла ОСОБА_8 , яка при цьому користувалась належним їй мобільним телефоном.

У подальшому, ОСОБА_9 побачив як потерпіла ОСОБА_8 поклала свій мобільний телефон до кишені своєї сумки, яка залишилась не застібнутою, та в цей момент у нього виник злочинний намір направлений на заволодіння чужим майном с корисливих мотивів, а предметом свого злочинного посягання він обрав безпосередньо вищезазначений телефон, який належить ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , впевнившись що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непомітними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, під приводом виходу з маршрутного таксі, підійшов до неї впритул, та непомітно дістав із сумки мобільний телефон «iPhone 7+» в корпусі сірого кольору, IMEI: НОМЕР_1 вартістю 8 000 гривень належний ОСОБА_8 .

В подальшому ОСОБА_7 , вийшов з маршрутного таксі з викраденим майном, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на суму 8 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_10 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-XI введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 № 3429-IX, продовжено з 16.11.2023 строком на 90 діб, а також що було посилено кримінальну відповідальність за вчинення корисливих злочинів проти власності відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-IX від 03.03.2022 року, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 06.01.2024 близько 12 години 40 хвилин ОСОБА_7 перебуваючи поряд із торгівельним контейнером № 205 на ринку «Привоз», що за адресою: м. Одеса, вул. Привозна, 14, в якому працює ОСОБА_11 , скориставшись тим, що потерпіла, на його прохання показати певний товар, залишила без нагляду на прилавку свій мобільний телефон марки «Apple» модель «iPhone 14» в корпусі білого кольору, реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, таємно із прилавка викрав мобільний телефон «Apple» модель «iPhone 14» в корпусі білого кольору, об?ємом пам?яті 128 Gb, IMEI №1: НОМЕР_2 , IMEI №2: НОМЕР_3 , вартістю 38999 грн та, поклавши викрадену річ до кишені брюк, покинув місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 майнову шкоду на суму 38999 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у скоєні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України визнав, та пояснив, що він дійсно у вказані у обвинувальному акті час та місці викрав у потерпілих мобільні телефони. У вчиненому щиро покаявся.

Потерпілі до судового засідання не з`явилися. Потерпіла ОСОБА_11 надала заяву в якій просить розглядати кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за її відсутністю. Матеріальну шкоду їй відшкодовано, будь-яких претензій до обвинуваченого вона не має.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою винуватість у скоєні кримінальних правопорушень, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.4 ст. 185 КК України за ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При призначені покарання ОСОБА_12 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 суд відносить те, що він визнав свою вину, щиро покаявся, добровільно відшкодувала завдану матеріальну шкоду шляхом повернення майна потерпілій ОСОБА_11 , яка матеріальних претензій до обвинуваченого не має, та просила призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 судом не встановлені.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Статтею 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_12 виду та міри покарання, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та встановлені обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При наявності вказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає за необхідне застосувати до нього дію ст.69 КК України призначивши більш м`яке покарання, передбачене ч.4 ст. 185 КК України.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі встановлені обставини по справі, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів не можливо без ізоляції від суспільства та вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст.69 КК України.

Суд зауважує, що призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ, викладеної у рішеннях по справах «Бакланов проти росії» від 09.06.2015 та «Фрізен проти росії» від 24.03.2015, в яких ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_13 строк попереднього його ув`язнення у період з 25.01.2024 по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_13 необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_13 у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили, залишити без змін.

Речові докази по справі: оптичний носій диск DVD-R білого кольору «МЕР660YC151332 393» з відеозаписом зберігати в матеріалах кримінального провадження; цифровий диск DVD-R з відеозаписом, який отриманий від потерпілої ОСОБА_11 зберігати в матеріалах кримінального провадження; мобільний телефон марки «Apple» модель «iPhone 14» в корпусі білого кольору, об?ємом пам?яті 128 Gb, IMEI №1: НОМЕР_2 , IMEI №2: НОМЕР_3 вважати повернутим власнику.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя: ОСОБА_1