Справа № 748/2031/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/151/25
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0000825 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, військовослужбовця, має неповнолітню доньку, 2006 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє: 09.06.2011 року Фастівським районним судом Київської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 389, 69, 70, 71 КК України до позбавлення волі на строк 5 років 25 днів з конфіскацією майна, 04 березня 2016 року звільнений у зв`язку з відбуттям покарання;

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до вступу вироку у законну силу залишено тримання під вартою, строк покарання визначено рахувати з дня його затримання 10 березня 2024 року.

Питання щодо речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 10 березня 2024 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в наметі № 4.11 військової частини НОМЕР_1 в лісовому масиві на території військового полігону на відстані приблизно 5 км у південно-західному напрямку від смт. Гончарівське Чернігівського району Чернігівської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, реагуючи на грубу поведінку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 16 від 16 січня 2024 року зараховано до списків особового складу військової частини на всі види забезпечення та на посаду курсанта, що виражалася в грубому поводженні та нецензурній лайці, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю, та бажаючи їх настання, наніс один удар ножем в ділянку лівого плечового суглоба та один удар ножем в ділянку лівого плеча ОСОБА_9 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в ділянці лівого плечового суглоба на верхній поверхні та різаної рани на задній поверхні в верхній третині лівого плеча, які відповідно до висновку експерта № 278 від 25 квітня 2024 року відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як на три тижні (21 день), а також наніс один удар ножем в ділянку передньої бічної поверхні грудної клітки зліва ОСОБА_9 , чим спричинив останньому тілесне ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення передньої бічної поверхні грудної клітки зліва в проекції 2-го-3-го міжребір`я з подальшим розвитком ускладнень у вигляді підшкірної емфіземи лівої половини грудної клітки, підшкірної емфіземи шиї з обох сторін, лівобічного пневмотораксу, пульмоніту верхньої частки лівої легені, яке відповідно до вищезазначеного висновку експерта відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та пом`якшити покарання, застосувавши ст. 69 КК України та звільнити від покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням.

Вказує, що місцевий суд формально врахував тяжкість злочину та дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, дані, що характеризують особу обвинуваченого та помилково вказав, що потерпілий просив суд призначити покарання в межах санкції статті, тоді як в судовому засіданні був досліджений відеозапис його допиту, згідно якого останній вибачив обвинуваченого та просив його відпустити щоб той продовжував боронити країну. Зазначає, що хоча згідно практики ВС, думка потерпілого не є вирішальною, однак суд має враховувати її при призначенні покарання.

Вважає, що суд належним чином не мотивував чому саме покарання у виді 5 років позбавлення волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого та безпідставно не розглянув можливість застосувати ст. 69 та 75 КК України, при тому, що обвинувачений протягом усього розгляду справи просив змінити міру запобіжного заходу щоб мати можливість повернутися до частини, продовжувати службу, він пройшов курс навчання в Англії та має відповідний сертифікат щоб у подальшому розміновувати українські землі.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених підстав, думку прокурора, котрий просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 , які виразились в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 , небезпечного для життя в момент заподіяння, судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, то воно визначене судом з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та оцінки обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочини, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для їх виправлення та попередження нових злочинів.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із класифікації злочинів, критерії якої передбачені ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.

Призначення покарання нижчого від найнижчої межі, передбаченого санкцією статті КК України, на підставі ст. 69 КК України, можливе лише за умови наявності кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, при наявності позитивних даних про особу обвинуваченого.

Призначаючи обвинуваченому міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, мотив, спосіб та характер вчиненого діяння, особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, дані, що характеризують його особу, який за місцем проходження військової служби характеризується незадовільно, обставини, які пом`якшують його покарання, якими визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та обставину, що його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Враховано судом, що ОСОБА_8 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, має неповнолітню доньку, та думку потерпілого, на підставі чого суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 69 КК України, а враховуючи відсутність сталого джерела доходу у обвинуваченого, вчинення ним кримінального правопорушення маючи непогашені судимості та за наявності обтяжуючої покарання обставини, дійшов обґрунтованого висновку про те, що останній на шлях виправлення не став та про необхідність призначення покарання в межах санкції статті саме у виді позбавлення волі і що таке покарання стане необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони обґрунтовані та належним чином мотивовані, підстав для застосування положень ст. 69 КК України та звільнення від покарання на підставі ст. 75 КК України не вбачається, висновки суду в цій частині відповідають встановленим обставинам кримінального провадження, а всі обставини, на які посилається апелянт, зокрема, і думка потерпілого, яка не може стати вирішальною при обранні міри покарання, судом враховані.

З огляду на викладене, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Призначене судом І інстанції покарання відповідає загальним засадам призначення покарання та особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Порушень під час розгляду справи місцевим судом вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для безумовного скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 07 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який перебуває під вартою, у той самий строк з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4