ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/3048/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/256/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфернеції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 його захисника - адвоката ОСОБА_9 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000291 від 22.01.2023, -

в с т а н о в и л а:

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, неодруженого, з середньою освітою, який в силу статті 89 КК України є таким що не має судимості, без місця реєстрації, мешкаючий за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

Згідно вироку, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що співмешкаючи разом із ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , протягом тривалого часу під час сумісного вживання спиртних напоїв з останньою, в ході раптових конфліктів, що виникали на фоні розпиття алкоголю, неодноразово застосовував до ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виражалось у спричиненні останній тілесних ушкоджень.

Так, в ніч з 21.01.2023 на 22.01.2023, точний час не встановлений, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю співмешканкою ОСОБА_11 , в черговий раз вживав разом із останньою алкогольні напої, під час розпиття яких у ОСОБА_8 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт із ОСОБА_11 , в ході якого у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_11

21.01.2023 близько о 23:00 годині, точний час не встановлений, з метою реалізації вказаного раптово виниклого злочинного умислу, направленого на позбавлення життя ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, та, бажаючи діяти саме таким чином, умисно, діючи при цьому швидко та продумано, припускаючи настання можливих наслідків своїх дій у вигляді настання смерті ОСОБА_11 , та, бажаючи діяти таким чином, в момент коли ОСОБА_11 знаходилась, лежачи на дивані, ОСОБА_8 наніс численні удари руками по обличчю та тулубу ОСОБА_11 , спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців та саден на обличчі, крововиливу у м`які покрови голови, крововиливу у слизову оболонку нижньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Далі, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_11 , сидячи зверху на ОСОБА_11 , почав однією рукою закривати рота останній, а іншою рукою обхопив її за шию, та, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення смерті ОСОБА_11 , почав стискати її шию рукою, перекриваючи доступ повітря до легень, тим самим, заважаючи останній дихати, та продовжував стискати шию останньої до тих пір, поки ОСОБА_11 не перестала подавати ознаки життя, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців та крововиливів у м`язах шиї, з ознаками механічної асфіксії, які за ступенем тяжкості мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно висновку судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_11 стала механічна асфіксія, внаслідок стискання органів шиї.

Довівши свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що ОСОБА_11 перестала подавати ознаки життя, та, розуміючи невідворотність покарання за скоєне, маючи на меті уникнути кримінальної відповідальності за вчинене ним умисне вбивство своєї співмешканки, не бажаючи нести відповідальність, вирішив приховати обставини вчиненого ним вбивства, шляхом імітації скоєння ОСОБА_11 самогубства шляхом повішення, після чого, вважаючи, що здійснив всі дії, спрямовані на приховання скоєного ним злочину, та, вважаючи, що таким чином матиме змогу уникнути кримінальної відповідальності, самостійно звернувся до правоохоронних органів, повідомивши про раптову смерть ОСОБА_11 внаслідок спроби вчинення нею самогубства.

Не погодившись з оскаржуваним вироком, обвинувачений ОСОБА_8 його захисник адвокат ОСОБА_9 та прокурор подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2024 змінити та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі, або звільнити його від відбування покарання на підставі статті 84 КК України, або застосувати до нього Закон України « Про амністію 2017 року».

В обґрунтування апеляційних доводів, обвинувачений посилається на те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та при ухваленні рішення не врахував стан його здоров`я, а саме наявність у нього ряду тяжких захворювань, а саме: хвороби серця, гіпертонічної хвороби, проблем з хребтом, захворювання ніг, хронічний панкреатит та вірусний гепатит «С».

Апелянт звертає увагу, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у зв`язку з наявними хворобами, він не може повноцінно приймати участь в судових засіданнях та захищати себе, та упереджено засудив його, як здорову та повноцінну людину, чим порушив його право на захист. Вважає, що для ухвалення рішення необхідно врахувати його стан здоров`я.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2024 - скасувати та направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційних доводів, захисник вказує на те, що як на досудовому розслідуванні, так і під час судового розгляду, обвинувачений ОСОБА_8 давав стабільні, послідовні показання, вину у вчиненому визнав у повному обсязі, щиро покаявся, зробив для себе необхідні висновки, став на шлях виправлення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, наполягав на проведенні із ним слідчого експерименту під час досудового розслідування.

Також захисник посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не оспорював фактичні обставини справи, у зв`язку з чим стороною захисту було заявлено два засідання поспіль клопотання щодо проведення судового розгляду відповідно до вимог частини 3 статті 349 КПК України, однак суд незаконно та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотань.

Апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції відповідно до вимог статті 66 КК України, не визнав обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, що знайшли свої підтвердження під час досудового слідства та судового розгляду, а саме: активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; щире каяття; вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин; висловлення жалю з приводу вчиненого; виклик швидкої медичної допомоги та поліції обвинуваченим, одразу після вчинення злочину; перебування обвинуваченого (не переховування від слідства) на місці вчинення злочину, та те, що ОСОБА_8 зробив для себе необхідні висновки, та став на шлях виправлення.

Крім того захисник зазначає, що судом в оскаржуваному вироку зазначено обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду.

На думку захисника, призначене ОСОБА_8 оскаржуваним вироком покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та є явно несправедливим через суворість.

Захисник вважає, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого, та є явно несправедливим через суворість, та за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначив, чому взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Прокурор в апеляційній скарзі просить: вирок Московського районного суду м. Харкова від 30.05.2024 скасувати, у зв`язку із невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за частиною 1 статті 115 КК України у виді 13 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних доводів, прокурор посилається на те, що суд при винесенні вироку не в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 та обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а саме не надав відповідної оцінки тим обставинам, що ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин відносно молодої жінки, яка не могла чинити йому опір, раніше неодноразово застосував відносно неї домашнє насильство, що підтверджується матеріалами кримінального провадження та показами допитаних в ході судового розгляду свідків, забороняв ОСОБА_11 спілкуватися з друзями, не дозволяв покидати приміщення квартири в якій вони жили, з метою приховування постійного насильства, яке він вчиняв по відношенню до неї, що характеризує обвинуваченого, як жорстоку людину.

Крім того, суд не врахував при винесенні вироку і ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 намагався уникнути покарання шляхом надання слідству та в подальшому суду показів, щодо того, що потерпіла намагалася покінчити життя самогубством через повішення, від чого у останньої і утворилися тілесні ушкодження на шиї, які призвели до удушення та настання смерті, а він в цей час спробував її врятувати, зрізав ножем петлю, на якій нібито повісилась ОСОБА_11 та намагався надати їй допомогу. Після чого, покликав сусідів, викликав швидку медичну допомогу, та повідомив про те, що ОСОБА_11 померла через те, що вчинила самогубство шляхом повішення.

На думку прокурора, судом не повною мірою враховано негативну характеристику особи обвинуваченого в частині того, що останній не працює, не навчається, не має місця проживання та реєстрації, близько 10 років проживав вдома у потерпілої за її рахунок, вів асоціальний спосіб життя, зловживав алкогольними напоями, під впливом яких і вчинив особливо тяжкий злочин проти життя людини, лікування не проходив, на облік до лікаря-нарколога, психіатра не вставав. Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, однак міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Прокурор вважає, що висновки суду про достатність призначення ОСОБА_8 покарання у виді 10 років позбавлення волі, не сприятимуть виправленню засудженого і попередженню нових злочинів та є невиправдано м`яким заходом примусу, яке хоч і не виходить за межі, встановлені, відповідною статтею кримінального закону, але за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість, у зв`язку із чим рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу обвинуваченого, просили пом`якшити призначене покарання та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 щодо призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції просили не розглядати, та лише врахувати зазначені захисником в апеляційній скарзі пом`якшуючі вину обставини, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, та заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника; дослідивши матеріали судового провадження та переглянувши судове рішення в межах апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Висновки суду відносно фактичних обставин справи та кваліфікації дій ОСОБА_8 , обвинуваченим його захисником та прокурором не заперечуються, у зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції на підставі частини 1 статті 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційних скарг, а саме в частині правильності призначення покарання за вчинений ОСОБА_8 злочин, передбачений частиною 1 статті 115 КК України.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи оскаржуваний вирок в частині правильності призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано та вмотивовано дійшов висновку про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, правильно врахував відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючих обставин.

Відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції діяв з дотриманням вимог статей 50,65 КК України, врахував особу обвинуваченого, який на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансері не перебуває, неодружений, в силу статті 89 КК України є особою яка не має судимостей, без місця реєстрації.

Також судом першої інстанції враховано висновок судово-психіатричного експерта № 72 від 13.02.2023 відповідно до якого, ОСОБА_8 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_8 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до статті 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, судом першої інстанції встановлено: вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у близьких відносинах; вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Вказані обставини чітко, логічно та мотивовано вказані у мотивувальній частині вироку при обґрунтуванні судом ухваленого рішення щодо кваліфікації вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, призначення йому певного виду та міри покарання.

Призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, не можливе без його ізоляції від суспільства та правильно призначив покарання, в межах санкцій частини 1 статті 115 КК України, призначивши ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

На думку колегії суддів, саме такий вид і міра покарання буде ефективним та дієвим для досягнення мети виправлення, достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про необхідність зміни вироку та призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, на думку суду апеляційної інстанції є безпідставними, оскільки ОСОБА_8 вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а саме вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, в стані алкогольного сп`яніння та щодо особи з якою він перебував у близьких відносинах.

Посилання обвинуваченого та захисника на неврахування судом першої інстанції стану його здоров`я, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин; висловлення жалю з приводу вчиненого; виклик швидкої медичної допомоги та поліції одразу після вчинення злочину; перебування його на місці вчинення злочину, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження було ретельно досліджено всі зазначені обставини.

Колегія суддів, враховуючи характер та спосіб вчинених ОСОБА_8 дій, які спричинили смерть потерпілої, його поведінку після вчиненого ним злочину, а саме імітування скоєння потерпілою ОСОБА_11 самогубства, погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не врахування вказаних захисником обставин, які пом`якшують вину обвинуваченого.

Також, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, за апеляційними доводами прокурора, ніж визначено судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора про недостатність призначеного ОСОБА_8 покарання у виді 10 років позбавлення волі, яке на думку прокурора не сприятиме виправленню засудженого і попередженню нових злочинів та є невиправдано м`яким заходом примусу та необхідність призначення ОСОБА_8 покарання саме у виді позбавлення волі на строк 13 років, суд апеляційної інстанції вважає їх суто суб`єктивними, які носять формальний характер, не підтверджуються жодними об`єктивними доказами та такими, що суперечать положенням статті 50 КК України.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене судом першої інстанції покарання у той спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом, розміром є справедливим та співмірним.

На думку колегії суддів, апелянтами не наведено в поданих апеляційних скаргах обставин, які не були враховані судом першої інстанції та могли б свідчити про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає правових підстав для задоволення апеляційних скарг, у зв`язку з чим вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року належить залишити без змін.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 його захисника адвоката ОСОБА_9 та прокурора залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 30 травня 2024 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка тримається під вартою, у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Головуючий:

Судді: