Центральний районний суд м. Миколаєва
н/п 1-кс/490/14/2025
У Х В А Л А

16.01.2025р. слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В:

02.01.2025р. адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся зі скаргою на бездіяльність слідчого щодо не повернення тимчасово вилученого майна у вигляді банківської картки, вилученої в межах кримінального провадження №0000497, вказавши, що постановою слідчого від 04.12.2024р. вказане кримінальне провадження закрито.

В судове засідання адвокат ОСОБА_3 , слідчий та прокурор не з`явилися, скаржник подав заяву про розгляд без його участі, скаргу підтримує, прокурор також надав заяву про розгляд без його участі.

Між тим в судовому засіданні з розгляду аналогічної скарги у вказаному кримінальному провадженні адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримав, послався на ст. 132 КПК України, зазначив, що в КПК України міститься колізія норм, яку просив вирішити на свою користь та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.

Слідчий ОСОБА_5 підтвердив, що дійсно кримінальне провадження закрите, підтвердив, що скаржник звертався до нього за вилученим майном, однак він відмовив через приписи ст. 100 ч.9 КПК України.

Прокурор ОСОБА_6 пояснив, що згоден з рішенням слідчого щодо закриття кримінального провадження, а також згоден з рішенням слідчого щодо відмови повертати майно, через приписи ст. 100 КПК України, що не узгоджуються з приписами ст. 132 КПК України.

Вивчивши клопотання та додані матеріали приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 132 ч.4 КПК України заходи забезпечення, та в тому числі накладений арешт, припиняє свою дію після винесення постанови про закриття кримінального провадження. Вбачається що арешт майна був накладений в межах кримінального провадження №0000497, яке постановою від 04.12.2024р. закрито. Таким чином вбачається, що арештованого майна не існує, є майно, що вважається тимчасово вилученим.

Відповідно до ст. 173 ч.3 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 173 ч.6 КПК України ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Відповідно до ст. 100 ч.9 КПК України у разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171-174 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 ч.3 КПК України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Аналіз ст. 173 ч.3, 173 ч.6 КПК України дає підстави стверджувати, що законодавцем виписаний порядок, спрямований на захист права власності, за яким не арештоване майно має бути негайно повернуто власнику.

Аналіз ст. 100 ч.9 та 174 ч.3 КПК України дає підстави стверджувати, що законодавцем виписаний особливий порядок щодо повернення майна, яке підлягає спеціальній конфіскації.

Також аналіз вказаних норм свідчить про певну колізію норм. Відповідно до сталої практики, встановленої рішеннями ЄСПЛ, будь-яка колізія норм права має вирішуватися на користь особи.

За такого, а також з урахуванням того, що вилучені у ОСОБА_4 речі не підлягають спеціальній конфіскації, щодо майна не має спору щодо права власності, вважаю необхідним скаргу задовольнити та зобов`язати слідчого повернути вилучене майно.

Керуючись ст. 303, 309 КПК України

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити, зобов`язати слідчого СУ ГУ НП України в Миколаївській області ОСОБА_5 повернути ОСОБА_4 майно, що було вилучене під час проведення обшуку в автомобілі марки "Тойота" номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1