Справа № 461/1036/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/173/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2025 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

за участі прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 задоволено частково.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Львівська установа виконання покарань № 19», строком на 60 діб, тобто до 07 квітня 2025 року включно.

На підставі ч. 3 ст. 183 КПК України визначено заставу, достатню для забезпечення виконання обов`язків ОСОБА_6 , у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

В іншій частині клопотання прокурора відмовлено.

Строк дії ухвали становить до 07 квітня 2025 року включно.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 звернулись з апеляційними скаргами.

У своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2025 року скасувати, змінити йому міру запобіжного заходу на нічний домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт вказує на те, що за обвинуваченням за ч. 2 ст. 186 КК України він перебував під вартою з 6 серпня 2016 року до 26 лютого 2017 року. З 26 лютого 2017 року два місяці перебував під домашнім арештом, який більше не продовжувався, оскільки обвинувальний акт неодноразово повертався прокурору. Ця кримінальна справа по суті не розглядалась і не розглядається до сьогодні, окрім запобіжного заходу для утримання його під вартою за злочин, який він не скоював. Прокурор ОСОБА_8 не надав суду жодних письмових, речових та відео доказів - від 6 серпня 2016 року і до сьогодні. У цьому кримінальному провадженні він знаходиться під вартою вдруге з 13 квітня 2024 року, при цьому вказане кримінальне провадження у розумні строки не розглядається. Зазначає, що визначений йому розмір застави його рідня внести не в змозі.

У своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2025 року скасувати та звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду. Постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту за адресою його реєстрації: АДРЕСА_1

Подану апеляційну скаргу мотивує тим, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм КПК України, що знайшло свій вияв у необ`єктивності та упередженості судді, а тому така підлягає безумовному скасуванню.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 подані апеляційні скарги підтримав та просив такі задовольнити.

Його захисник ОСОБА_7 26 лютого 2025 року звернувся до суду з клопотанням про розгляд апеляційних скарг у його відсутності, подану ним апеляційну скаргу, а також апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Галицького районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження №0003546 від 06 серпня 2016 року про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

У межах цього кримінального провадження ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, термін якого неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 06 лютого 2025 року до 07 квітня 2025 року включно.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років. Крім цього, ОСОБА_6 , будучи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, 10 листопада 2021 року покинув територію України, виїхавши через пункт пропуску «Устилуг». Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 05 червня 2023 року ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук та обрано йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. 21 серпня 2024 року останній був затриманий правоохоронними органами Республіки Польща та виданий правоохоронним органам України; може незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному правопорушенні; продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_6 раніше судимий Бабушкінським районним судом міста Москви від 11 вересня 2009 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 4 років 10 місяців позбавлення волі. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано особу ОСОБА_6 , який не має постійного або тимчасового місця проживання у місті Львові та офіційного джерела доходу. При цьому вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування щодо нього запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням волі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як про це просить сторона захисту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_6 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Аргументи сторони захисту про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів винуватості ОСОБА_6 є неспроможними, оскільки оцінка доказів здійснюється судом, який здійснює розгляд кримінального провадження по суті, під час прийняття кінцевого рішення у справі, а не на стадії апеляційного перегляду ухвали про продовження застосування запобіжного заходу.

Покликання на тривалий розгляд кримінального провадження не є підставою для зміни запобіжного заходу, оскільки ця обставина відповідно до вимог ст. 178 КПК України не враховується при обранні запобіжного заходу чи продовженні строку його дії. Крім цього, ОСОБА_6 , будучи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, самовільно виїхав з території України та тривалий час перебував у міжнародному розшуку.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником та обвинуваченим у поданих до суду апеляційних скаргах, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_6 , його репутацію, а також суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, що складає 242 240 гривень, є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відтак, зазначені в апеляційних скаргах доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскарженого рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 6 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4