ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 646/ 9090 /23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-кп /818/809/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: п.4 ч.2 ст.115 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме - потерпілого ОСОБА_9 , належним чином повідомленого про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Харкові справу за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Куп`янська, Харківської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, працюючого ХБМ, в силу ст. 89 КК України такого, що судимості не має, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 вирішено залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 08.09.2023 року.

Також вирішено питання щодо судових витрат, арешту майна та речових доказів.

Згідно вказаного вироку ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 07.09.2023, близько 21:30 год., більш точний час встановити не виявилось можливим, він знаходився за місцем свого постійного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , коли до нього в гості прийшла його співмешканка ОСОБА_10 , з якою вони почали вживати спиртні напої в гаражі на території вищевказаного домоволодіння. Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник конфлікт на ґрунті ревнощів, у ході якого ОСОБА_7 , реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на позбавлення життя ОСОБА_10 , з особливою жорстокістю, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо допускаючи їх настання, діючи умисно та цілеспрямовано, взяв до рук полімерну пляшку з підлоги гаражу, в якій знаходився бензин, та виплеснув його на тулуб і голову ОСОБА_10 , після чого за допомогою запальнички підпалив одяг останньої, в наслідок чого одежа та волосся на тілі ОСОБА_10 зайнялися та почали горіти. Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 згідно висновку експерта тілесні ушкодження у вигляді опіків полум`ям ІІІА-Б - IV ступеню голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла із опіками дихальних шляхів, що за ступенем тяжкості відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечне для життя та які стали безпосередньою причиною смерті останньої 12.09.2023 о 04 годині 20 хвилин.

Вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковано судом за п.4 ч.2 ст.115 КК України, як умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор та обвинувачений подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді 13 років позбавлення волі.

В обґрунтування своїх вимог прокурор посилається неврахування судом особи засудженого, який вчинив, відповідно до ст. 12 КК України, особливо тяжкий злочин проти життя особи, також встановлено, що він раніше вчиняв кримінальні правопорушення, на даний час, в силу ст.89 КК України, не судимий. Під час судового розгляду своєї провини у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, не визнавав. При цьому, як стверджує прокурор, суд визнав обтяжуючими покарання обставинами, скоєння ним злочину в стані алкогольного сп`яніння та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою обвинувачений перебуває в близьких відносинах та вважав, що його активна захисна позиція свідчить про відсутність у нього каяття у скоєному злочині та зневажливе ставлення до здоров`я та життя інших людей .

А тому, за вказаних обставин, прокурор вважає, що обране обвинуваченому покарання, є явно несправедливим та таким, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та не є достатнім і необхідним для його виправлення і попередження вчинення нових злочинів.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просив вирок скасувати та перекваліфікувати його дії з п.4 ч.2 ст.115 КК України на ч.1 ст.119 КК України, спираючись на докази, які перераховані в його скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на відсутність умислу на вбивство ОСОБА_10 . Зазначає, що ОСОБА_10 , з якою вони співмешкали, прийшла близько 21-30 год до нього, він був в гаражі та займався своїми справами. Вона була в стані алкогольного сп`яніння та почала сваритися та провокувати його своїми діями, на що він їй сказав збирати речі, на що вона не відреагувала, а навпаки, продовжувала вести себе неадекватно. Давши ляпаса, вона почала ображати його та кидати те, що було під рукою. Він схопив полімерну пляшку з рідиною, що лежала на підлозі та виплеснув на неї, щоб вона заспокоїлась. За запахом він зрозумів, що то був бензин, хотів її налякати, щоб вона заспокоїлась і пішла. Внаслідок необережних дій з його боку, одяг потерпілої спалахнув, він злякався та відразу кинувся гасити полум`я водою, що тривало близько 10 секунд. Після того, як він загасив полум`я, обтрусив одяг, який залишився на тілі, він відвів потерпілу в хату та викликав швидку. Потерпіла була жива та в свідомості, та була проти того, щоб він викликав швидку. Віг накинув на неї ковдру, він пішов зустрічати швидку, по дорозі зайшов до сусіда ОСОБА_9 , який є представником потерпілої та звернувся за допомогою, він сказав, щоб розбирались самі. Обвинувачений зустрів швидку допомогу, яка забрала потерплу до лікарні, яка була жива та при свідомості, та залишився вдома чекати поліцію. Вказує, що його вину є беззаперечно, але часткова, яку він визнавав, обставини, які підтверджують, що умислу на спричинення смерті іншій людині не було, а навпаки, в свою чергу, він намагався зробити все, для того, щоб зберегти здоров`я та життя людині. Ці обставини, яка зазначає обвинувачений, були виключені та не взяті до уваги судом першої інстанції. А тому, з наявності цих обставин, він не згоден з обвинувальним актом та з інкримінованими йому діяннями за п.4 ч.2 ст.115 КК України.

Вважає, що судом не були взяті до уваги пом`якшуючи обставини, а саме те, що він загасив полум`я на потерплій та надав першу допомогу та викликав швидку, покликав сусіда на допомогу та залишився з потерпілою чекати швидку. Коли швидка приїхала, потерпіла була жива та при свідомості, її забрали до лікарні, де вона, на превеликий жаль, ІНФОРМАЦІЯ_2 . Саме ці обставини, на думку обвинуваченого, свідчать про те, що у нього не було умислу на позбавлення життя потерпілої, а його дії свідчать про те, що він намагався врятувати її життя та здоров`я, а не причинити смерть, а тому вважає, що його дії необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України. Також зазначає, що він не тягнув по підлозі потерпілу за волосся, як зазначено судом, а свідчив про те, що взявши за волосся потерпілу, він підняв її з підлоги та вона продовжували кидати речи та вести себе неадекватно. Тоді, він схопив пляшку та виплеснув на неї та звернувся до сусіда за допомогою до того, як приїхала карета швидкої допомоги.

Його дії, а саме те, що він одразу кинувся гасити полум`я на потерплій, яка спалахнула внаслідок необережних дій, та надав їй першу допомогу і викликав швидку медичну допомогу, щоб зберегти життя потерплій, свідчать про те, що його дії не були спрямовані, як стверджує сторона обвинувачення, на спричинення смерті людині.

Позиції учасників апеляційного провадження.

У судовому засіданні прокурор підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі і заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений та його захисник, підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого, просили її задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційних скарг прокурора у повному обсязі.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи сторін на підтримку своїх апеляційних скарг та їх заперечення, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення апеляційних вимог прокурора, а апеляційну скаргу обвинуваченого, вважає такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з вимогами ч.3 ст.62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

При цьому слід врахувати, що згідно зі ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Як вказано в ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На думку колегії суддів, при постановленні обвинувального вироку, суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст.94 КПК України оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку. Всі докази, які були здобуто по справі, були отримані у встановленому законом порядку, а тому є належними та допустимими і у своїй сукупності доводять вину ОСОБА_7 у скоєнні ним інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, поза розумним сумнівом.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав частково, пояснив, що умислу на вбивство ОСОБА_10 він не мав, його співмешканка ОСОБА_10 була відсутня за місцем їх сумісного проживання за адресою АДРЕСА_1 біля трьох діб, повернулась увечері 07.09.2023 р. в стані алкогольного сп`яніння. Він запропонував їй зібрати речі та піти від нього. ОСОБА_10 пішла, але повернулась через 30 хвилин. Після цього під час перебування в гаражі на території будинку за вищезазначеною адресою вони разом вжили спиртні напої, між ними відбулась сварка. ОСОБА_10 кричала, кидала в його бік речі, що траплялися під руку. Він дав останній ляпас, від чого та упала на підлогу, він за волосся потягнув її по підлозі. Згодом взяв пляшку об`ємом 2 літри з бензином та хлюпнув на ОСОБА_10 . В цей час він усвідомлював, що в пляшці був бензин, але вважав, що ОСОБА_10 злякається, він не усвідомлював на той час, що людина може померти. У нього в руках була запальничка, оскільки він палив. Він підпалив на ОСОБА_10 одяг, після чого спалахнув вогонь, який він відразу загасив водою з лейки. Волосся у ОСОБА_10 ще горіло, тому він вивів останню з гаражу, де було багато диму, та повів до будинку. Після спалаху приблизно через 15 хвилин він викликав швидку допомогу. ОСОБА_10 забрали до лікарні. Він після скоєного звертався за допомогою до чоловіка ОСОБА_10 ОСОБА_11 , але останній сказав розбиратись у всьому самім.

Проте, незважаючи на те, що фактично обвинувачений не визнав своєї вини у інкримінованому йому злочині, передбаченому п.4 ч.2 ст.115 КК України та вказував як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду щодо наявності в його діях ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.119 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність в діях обвинуваченого саме складу кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України.

На переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому злочину, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.

Так, ОСОБА_7 засуджено за п.4 ч.2 ст. 115 КК України, тобто за умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство) вчинене з особливою жорстокістю.

При вирішенні питання щодо наявності в діях винної особи складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК, слід враховувати, що така кваліфікація може мати місце лише в тому випадку, коли буде доведено, що спосіб позбавлення потерпілого життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалась умислом винного. Визнавши засудженого винним у вбивстві, вчиненому з особливою жорстокістю, суд має навести у вироку підстави та мотиви, згідно з якими він дійшов такого висновку.

До особливо жорстоких можуть бути віднесені випадки, коли винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань. При цьому особливою жорстокістю слід вважати умисну дію (або бездіяльність), що супроводжує або наступає за насильницьким злочином, є необов`язковою для його вчинення і настання звичайних для злочину наслідків, що полягає в заподіянні потерпілому або його близьким додаткового, як правило, тяжкого фізичного або психічного страждання, тобто винний усвідомлює, що він вчиняє діяння, які є надмірними для досягнення злочинного наслідку та обирає спосіб вчинення злочину, який охоплює діяння зайві (надмірні) для позбавлення життя потерпілого.

У даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі досліджених судом доказів, встановлено обставини, за яких засуджений позбавив життя потерпілу. Кваліфікуючи дії засудженого, як вчинення злочину з особливою жорстокістю, суд вказав, що внаслідок дій обвинуваченого ОСОБА_7 ,. ОСОБА_10 зазнала особливих фізичних страждань, що свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_7 не лише діяв з умислом на позбавлення потерпілої ОСОБА_10 життя, а й застосував при цьому особливу жорстокість.

Те, що обвинувачений після того, як облив потерпілу пляшкою з бензином, підпалив її, вказують на те, що він діяв саме з умислом на позбавлення життя потерпілої, оскільки як зазначав обвинувачений під час судового розгляду в суді першої інстанції, він усвідомлював, що в пляшці був бензин, а тому не міг не усвідомлювати, що його дії, направлені на підпалення запальничкою потерпілої, не приведуть до спалаху потерпілої, що в подальшому призвело до її загибелі у лікарні від отриманих нею опіків полум`ям ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла з опіками дихальних шляхів і мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя.

Вказане підтверджується висновком експерта № 12-17/305-А/23, 12-23/18/305-А/23 від 24.10.2019 р., 08.11.2023 р., згідно яких причиною смерті ОСОБА_10 явилися опіки полум`ям ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла із опіками дихальних шляхів, що у течії ускладнилися двобічною пневмонією та опіковим шоком. Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 04.20 годині. Опіки ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% ні тіла та опіки дихальних шляхів утворилися від дії високої температури (полум`ю). При цьому їх вигляд та характер не виключають можливості отримання їх в строк 07.09.2023 року, при обставинах, що вказані у постанові слідчого та медичній документації: « ОСОБА_7 облив бензином ОСОБА_10 та підпалив». Опіки полум`ям ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла із опіками дихальних шляхів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Наявний причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями, що мають місце у ОСОБА_10 , які призвели до настання смерті, та обставинами, що мали місце 07.09.2023 р. Механізм утворення тілесних ушкоджень (опіки тіла полум`ям та закритий перелом кісток носу4), в цілому не суперечить об`єктивним судово-медичним даним відповідно строку та способу їх утворення, на який вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту (а.с.150-153, 209-210 т.1).

Вказані обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, підтверджуються даними протоколу проведення слідчого експерименту від 08.09.2024 р. та відеозаписом до нього, відповідно до якого ОСОБА_7 показав, яким чином 07 вересня 2023 р. за адресою АДРЕСА_1 він підпалив ОСОБА_10 .

Крім цього, дані показання обвинуваченого ОСОБА_7 не заперечувались і самим обвинуваченим під час розгляду справи в суді першої інстанції та узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом в їх сукупності, зокрема, висновком експерта № 12-23/18/305-А/23 від 08.11.2023 р., згідно якого причиною смерті ОСОБА_10 явилися опіки полум`ям ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла із опіками дихальних шляхів, а також наявність причинного зв`язку між отриманими ушкодженнями, що мали місце у ОСОБА_10 , які призвели до настання смерті, та обставинами, що мали місце 07.09.2023 р. Механізм утворення тілесних ушкоджень (опіки тіла полум`ям та закритий перелом кісток носу), в цілому не суперечить об`єктивним судово-медичним даним відповідно строку та способу їх утворення, на який вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту.

Характер дій обвинуваченого ОСОБА_7 при нанесенні потерплій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, а також механізм їх спричинення та локалізація ушкоджень життєво важливих органів і, як наслідок, загибель потерпілої від цих ушкоджень, вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілої, і доводять те, що обвинувачений бажав настання наслідків у вигляді смерті потерпілої і виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. Беручи до уваги, що обвинувачений облив потерпілу легкозаймистою рідиною, він повинен був і міг розуміти, що у разі підпалу запальничкою потерпілої, настануть наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Діючи в такий спосіб, обвинувачений ОСОБА_7 усвідомлював, що завдає своїми діями особливих фізичних страждань потерпілій. Характер його дій, а також локалізація та механізм їх спричинення у життєво важливі органи, які зафіксовані під час проведення судово-медичної експертизи, свідчать про те, що ОСОБА_7 бажав діяти саме в такий спосіб, тобто, діяв з особливою жорстокістю.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу. При цьому, визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. З пояснень обвинуваченого, які він надавав під час судового розгляду вбачається, що він, усвідомлював, що в пляшці був бензин і що підпалюючи одяг потерпілої, при виникненні полум`я, він завдає їй особливих фізичних страждань, беручи до уваги , що опіки займають 50 % поверхні тіла.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 230 від 23.10.2023 р. ОСОБА_7 на теперішній час хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки на виявляє. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_7 перебував у стані гострої неускладненої алкогольної інтоксикації, поза хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки та міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. (а.с.225-227 т.1).

Вказане свідчить про те, що відповідно до свого психічного стану, обвинувачений на час скоєння злочину міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, що свідчить про наявність умислу у обвинуваченого саме на вбивство, з особливою жорстокістю, виходячи з сукупності всіх обставин вчиненого ним злочину, зокрема способу вбивства потерпілої, характеру та локалізації ушкоджень, а саме опіків, які уразили 50 відсотків її тіла, внаслідок яких настала смерть потерпілої, що дає підстави стверджувати, що ОСОБА_7 усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав небезпечні наслідки у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 і бажав їх настання.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї провини, його провина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за викладених вище обставин підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених у судовому засіданні доказів, зокрема, показаннями представника потерпілого ОСОБА_9 , який показав, що біля 23 год. на початку вересня 2023 р. він перебував за місцем проживання за адресою АДРЕСА_2 , коли до нього прийшов ОСОБА_7 та повідомив, що ОСОБА_10 палила цигарку, коли зайнялось відро з фарбою, від чого потерпіла спалахнула «як спічка», одежа запеклась на тілі, і її більше немає, а він вже викликав швидку допомогу та працівників поліції, а також дослідженими під час судового розгляду матеріалами кримінального провадження, а саме:

- протоколом огляду місця події від 08.09.2023 р. за адресою АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено волосся чорного кольору, запальничку синього кольору з п`єзо елементом, запальничку чорно-жовтого кольору з п`єзо елементом, запальничку рожевого кольору з п`єзо елементом, пластикову пляшку з прозорою рідиною жовтуватого кольору, пластикову пляшку з рідиною прозорого кольору з написом «Керосин», пожежне сміття, тканину зі слідами термічного впливу, змив з підлоги невідомої речовини, змив РБК з підлоги (а.с.123-136 т.1),

- постановою про визнання та долучення до матеріалів кримінального провадження речових доказів від 08.09.2023 р., які вилучені під час огляду 08.09.2023 р. за адресою АДРЕСА_1 (а.с.139-140 т.1),

- висновками експерта № 12-17/305-А/23, 12-23/18/305-А/23 від 24.10.2019 р., 08.11.2023 р., згідно яких причиною смерті ОСОБА_10 явилися опіки полум`ям ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла із опіками дихальних шляхів, що у течії ускладнилися двобічною пневмонією та опіковим шоком. Смерть ОСОБА_10 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 о 04.20 годині. Опіки ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% ні тіла та опіки дихальних шляхів утворилися від дії високої температури (полум`ю). При цьому їх вигляд та характер не виключають можливості отримання їх в строк 07.09.2023 року, при обставинах, що вказані у постанові слідчого та медичній документації: « ОСОБА_7 облив бензином ОСОБА_10 та підпалив». Опіки полум`ям ІІІА-Б - IV ступнею голови, шиї, тулубу, верхніх та нижніх кінцівок, які займають 50% поверхні тіла із опіками дихальних шляхів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя. Наявний причинний зв`язок між отриманими ушкодженнями, що мають місце у ОСОБА_10 , які призвели до настання смерті, та обставинами, що мали місце 07.09.2023 р. Механізм утворення тілесних ушкоджень (опіки тіла полум`ям та закритий перелом кісток носу4), в цілому не суперечить об`єктивним судово-медичним даним відповідно строку та способу їх утворення, на який вказує ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту (а.с.150-153, 209-210 т.1),

- висновками експерта № 23855 від 26.10.2023 р., № 24025 від 21.11.2023 р., відповідно до яких на поверхні пожежного сміття, полімерній пляшці, вилучених за адресою АДРЕСА_1 є сліди зміненого світлого нафтопродукту (бензину, гасу або дизельного палива) (а.с.159-162, 167-170 т.1),

- висновком експерта № 24024 від 24.11.2023 р., згідно якого рідина, вилучена під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до нафтопродукту, являє собою суміш вуглеводнів нафтового походження з перевагою неароматичних вуглеводнів. За показником густини та фракційним складом, речовину можна віднести до органічних розчинників (а.с.163-166 т.1),

- висновком експерта № СЕ-19/121-23/23356-БД від 31.10.2023 р., згідно якого генетичні ознаки клітин з ядрами, виявлених на запальничці з написом: «Torch ККК» та на запальничці з написом: «Turbo Fox», є змішаними, містять генетичні ознаки більш, ніж однієї особи та можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем. Генетичні ознаки особи, яка домінує серед змішаних генетичних ознак клітин з ядрами, виявлених на запальничці з написом: «Torch ККК» та на запальничці з написом «Turbo Fox», збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 (а.с.172-194 т.1),

- висновками експерта № 14/2263-Дм/23 від 27.10.2023 р., № 14/2264-ДМ/23 від 09.11.2023 р., № 14/2265-Дм/23 від 10.11.2023 р., № 14/2266-Дм/23 від 06.11.2023 р., згідно яких в змиві з підлоги, вилученому в ході огляду місця події 08.09.2023 р. за адресою Харківська область, м. Куп`янськ, пров. Спартаківській, буд. 18, на гумових капцях, футболці, на спортивних брюках, вилучених у ОСОБА_7 , виявлена кров людини групи А з ізогемаглютиніном анти-В, походження якої від ОСОБА_10 не виключається (а.с.195-204 т.1),

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.09.2023 р. та відеозаписом до нього, в ході якого обвинувачений ОСОБА_7 показав, яким чином 07 вересня 2023 р. за адресою АДРЕСА_1 він підпалив ОСОБА_10 (а.с.211-223 т.1),

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 08.09.2023 р., відповідно до якого ОСОБА_7 перебуває у стані алкогольного сп`яніння 0,49 ‰ (а.с.137 т.1).

Зазначені обставини та показання, зважаючи на рівень їх аргументованості, колегія суддів вважає переконливими та послідовними, вони узгоджуються зі всією сукупністю фактичних обставин справи та доказів, досліджених при судовому розгляді в суді першої інстанції.

А тому, посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на відсутність в його діях умислу на вбивство потерпілої та наявності ознак необережності в його діях, є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін, в тому числі ОСОБА_7 та його захисника, та надав їм належну оцінку у вироку і спростовуються наявними у справі доказами.

Така процесуальна позиція обвинуваченого об`єктивно вказує на те, що ОСОБА_7 , підпалюючи одяг потерпілої після того, як облив її легкозаймистою рідиною, завдаючи їй особливих страждань, внаслідок великої кількості опіків життєво важливих частин тіла людини, а саме голові потерпілої та тіла, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав цього, або свідомо допускав.

Твердження обвинуваченого про те, що він одразу ж намагався загасити полум`я, не спростовують його винуватості саме у вчиненні умисного вбивства, беручи до уваги, що саме внаслідок його дій, направлених на обливання потерпілої легкозаймистою рідиною та її підпалу, потерпіла зайнялась полум`ям, внаслідок чого отримала несумісні з життям тілесні ушкодження, які призвели до її загибелі. Він достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та бажав цього, або свідомо допускав та діяв з особливою жорстокістю по відношенню до потерпілої, яка зазнала особливо тяжких фізичних страждань внаслідок опіків.

При цьому, колегія суддів бере до уваги роз`яснення, що містяться в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 р. № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», де зазначено, що умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю (п.4 ч.2 ст.115 КК України), якщо винний, позбавляючи потерпілого життя, усвідомлював, що завдає йому особливих фізичних (шляхом заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, тортур, мордування, мучення, в тому числі з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю, тощо), психічних чи моральних (шляхом зганьблення честі, приниження гідності, заподіяння тяжких душевних переживань, глумління тощо) страждань, а також якщо воно було поєднане із глумлінням над трупом або вчинювалося в присутності близьких потерпілому осіб і винний усвідомлював, що такими діями завдає останнім особливих психічних чи моральних страждань.

Вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_7 , колегія суддів дійшла висновку про наявність прямого умислу у обвинуваченого саме на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_10 з особливою жорстокістю, оскільки з відомостей та фактичних обставин, що є в матеріалах кримінального провадження, вбачається, що обвинувачений, підпалюючи одяг потерпілої після виливання на неї легкозаймистої рідини, достеменно усвідомлював, що завдає своїми протиправними діями потерпілій нестерпного болю та діяв з особливою жорстокістю, про що свідчить локалізація та механізм тілесних ушкоджень потерпілої, а також усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

Відповідно до вимог ст.ст. 85, 86 КПК України, колегія суддів вважає вище перелічені докази, які безпосередньо досліджені під час судового розгляду, належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого.

Оцінюючи зібрані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_7 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому п.4 ч.2 ст.115 КК України, доведена повністю.

Обвинуваченим та його захисником не надано будь-яких об`єктивно встановлених даних щодо спростування зазначених відомостей. А тому, твердження обвинуваченого щодо невірної кваліфікації його дій та неврахування судом зазначених ним обставин, є необґрунтованими і спростовуються матеріалами кримінального провадження та доказами, дослідженими судом під час судового розгляду та мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія судді приходить до висновку, що вони ґрунтуються на законі та матеріалах справи, у зв`язку з чим вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , підлягає скасуванню через його невідповідність кримінальному закону, з огляду на наступне.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при призначенні та визначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд врахував характер і ступень тяжкості скоєного ним злочину, відсутність обставин, що пом`якшують покарання і наявність обтяжуючих покарання обставин, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

Крім того, суд врахував особу ОСОБА_7 , який характеризується посередньо за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, в силу ст. 89 КК України судимості не має, працює, не одружений, а також думку представника потерпілого ОСОБА_9 , який просив призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання на розсуд суду, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України у вигляді позбавлення волі, строком на 11 років.

При цьому, судом зауважено, що обрана обвинуваченим активна захисна позиція, свідчить про відсутність у нього каяття у скоєному ним кримінальному правопорушенні, зневажливе ставлення до здоров`я та життя інших людей, а тому про його підвищену соціальну небезпеку.

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, судом першої інстанції у повній мірі не враховано тяжкості кримінального правопорушення та особи обвинуваченого.

Відповідно до ст. 12 КК України, вчинений ОСОБА_7 злочин, є особливо тяжким злочином проти життя та здоров`я людини, і одним з найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини у сфері життя та здоров`я особи.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст.6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст.2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції. Зокрема, у ст.3 Конституції закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст.27 Конституції кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.

Беручи до уваги відомості щодо особи обвинуваченого, вбачається, що він раніше притягався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин проти життя та здоров`я людини, який був вчинений ним в стані алкогольного сп`яніння, що судом у даному вироку визнано, як обтяжуючу покарання обставину, відповідно до ст. 67 КК України. З довідки-інформації за місцем проживання, обвинувачений зарекомендував себе посередньо.

Під час судового розгляду, обвинувачений не висловив щирого осуду своєї поведінки, що не свідчить про щире розкаяння особи у вчиненому.

На думку колегії суддів, вказані відомості щодо особи обвинуваченого свідчать про його суспільну небезпечність для суспільства, а тому, в даному випадку, потребують більш суворого покарання, що буде слугувати його меті і буде відповідати вимогам справедливості.

Слід зазначити, що відповідно до роз`яснень Верховного Суду, викладених у Постанові Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2004 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», далі Постанова, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України, суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу, судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Також Верховним Судом України в цій же Постанові, вказується на обов`язкову необхідність індивідуалізації покарання, яке судом призначається конкретній особі з врахуванням даних, які всебічно характеризують особу винного, суди також повинні додержуватися принципу доцільності покарання, сформульованому у ч. 2 ст. 65 КК України, тобто покарання повинно бути необхідне та достатнє для виправлення особи, попередження вчинення нових злочинів, в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання повинен мотивувати у вироку чому саме обрана ним міра покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

З урахуванням наведеного, беручи о уваги, що ОСОБА_7 скоїв особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, в урахуванням відомостей щодо його особи, яка свідчить про його суспільну небезпечність для суспільства, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 11 років позбавлення волі, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та особі засудженого. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, оскільки не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним особливо тяжкого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок чого, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, передбачене ст.64 КК України, у виді 13 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яке, відповідно до вимог ст.414 КПК України, за своїм розміром, є явно несправедливим через його м`якість.

На підставі вимог п.3 ч.1 ст.407, ч.2 ст.409, ст.414 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає необхідним скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити свій вирок, призначивши ОСОБА_7 покарання у виді 13 років позбавлення волі.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, та наявності підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та представника потерпілої та вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, п.3 ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.12.2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за п.4 ч.2 ст.115 КК України, в частині призначеного покарання, скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Постановити новий вирок суду апеляційної інстанції, яким ОСОБА_7 за п.4 ч.2 ст.115 КК України призначити покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді :

___________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_12