Справа № 195/2293/24
У Х В А Л А

іменем України

17.03.2025 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт.Томаківка справу за поданням начальника Нікопольського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог закону стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Новокиївка, Каланчацький р-н, Херсонської області, із середньою освітою, адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , засудженого 07.08.2024 року Ємільчинським районним судом Житомирської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 Кримінального кодексу України (далі - КК України) до 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням на 1 рік,

В С Т А Н О В И В:

Начальник Нікопольського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про приведення вироку у відповідність до вимог закон стосовно засудженого ОСОБА_5 , в обґрунтування зазначивши наступне.

З 23.12.2024 року на обліку в Нікопольському районному відділі №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області перебуває засуджений ОСОБА_5 , якого звільнено від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до вироку суду, 13.06.2024 року засуджений ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за ознаками - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. Вартість викраденого майна згідно вироку суду становить 2 259,99 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185, ст. 190, ст. 191 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Вказаним Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Так, підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Податкова соціальна пільга визначена підпунктами 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПКУ для відповідного року. Податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, а прожитковий мінімум встановлюється законом станом на 01 січня поточного року. Таким чином, зазначеним Законом крадіжка на суму, що не перевищують на момент вчинення правопорушення у 2024 році 3028 грн., у 2023 році 2684 грн., у 2022 році 2481 грн., у 2021 році- 2270 грн., у 2020 році 2102 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

У зв`язку із внесеними змінами виникла необхідність у приведенні вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року у відповідність у відношенні засудженого ОСОБА_5 .

У судовому засіданні прокурор проти задоволення подання та звільнення засудженого від покарання за ч.4 ст. 185 КК України не заперечував, разом з тим враховуючи, що вироком суду засудженого визнано винним і за ч.1 ст.309 КК України, відповідальність згідно якої зберігає чинність на сьогодні, відтак далі вважати його засудженим за цією статтею.

Засуджений у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до приписів ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Відповідно до абз.2 ч.5 ст.539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

З урахуванням положень абз.2 ч.5 ст.539 КПК України суд вважає за можливе провести судовий розгляд без участі засудженого та представника Нікопольського РВ №3 ФДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали подання, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК України.

Так, ч.1 ст.5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

В зв`язку з набранням чинності з 09.08.2024 Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року встановлено, що вказаним законом скасовано кримінальну протиправність діяння, предметом посягання якого було майно на суму, що не перевищує 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1. пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому Законом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України та призначено покарання до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України відповідно до якої останнього звільнено від призначеного покарання з випробуванням на 1 рік.

Згідно вироку Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року громадянин ОСОБА_5 шляхом зловживання довірою, заволодів чужим майном, вартість якого склала 2 259 грн. 99 коп., що станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (3028 грн).

Таким чином, на засудженого ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Станом на 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3028,00 грн.

Неоподаткований мінімум доходів громадян, це грошова сума розміром 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України. Підпунктом 169.1.1, пункту 169.1 статті 169 розділу ІV Податкового Кодексу України, визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи ( у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі податкової соціальної пільги з 01 січня 2024 року складав 1514 грн ( 3028 грн - розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 х на 50 %) . Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1514 х2=3028 грн.

Таким чином, відповідно до положень Податкового кодексу України та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 190 КК України, у 2024 році становила 3028 гривні 00 копійок.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст.5 КК України.

Звільнення від відбування покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду - засудження особи незалежно від того, відбуває вона покарання чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України чи виконання вироку відстрочене ст.536 КПК України). При цьому законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Слід зазначити, що вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за ч.2 ст.74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Відповідно до положень п.2 ч.2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається: до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4,6,7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 ч.1 ст. 537 цього Кодексу.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений ч.2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, має місце декриміналізація діянь, що полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення такого діяння, а тому суд приходить до висновку, що Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року ОСОБА_5 засуджено за діяння, караність якого усунено законом, а саме за ч.4 ст.185 КК України, оскільки вартість викраденого ним майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим ОСОБА_5 підлягає звільненню судом від покарання за вказаною статтею на підставі ч.2 ст.74 КК України.

Таким чином, враховуючи те, що громадянина ОСОБА_5 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення подання, так як воно є законним та обґрунтованим.

Окрім того, ОСОБА_5 слід вважати засудженим за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року за ч.1 ст.309 КК України із призначенням покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі, та вважати ОСОБА_5 звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1/один/ рік, з покладенням на нього обов`язків відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, та зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Керуючись ст.ст.72,74 КК України, ст.369,371,372,376,537,539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Подання начальника Нікопольського районного відділу №3 філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_4 про приведення вироку у відповідність до вимог закону - задовольнити.

Привести вирок Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року у відношенні засудженого ОСОБА_5 за ч.4 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886-ІХ.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ч.2 ст.74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння за яке він був засуджений.

Громадянина ОСОБА_5 вважати засудженим за вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року за ч.1 ст.309 КК України із призначенням покарання у виді 1 /одного/ року обмеження волі, та вважати ОСОБА_5 звільненим на підставі ст.75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1/один/ рік, з покладенням на нього обов`язків відповідно до п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України, та зобов`язати засудженого ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1

17.03.2025