Провадження № 11-сс/4808/10/25
Категорія ст. 183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_7 , в рамках кримінального провадження № 0000080 від 30.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , вважає ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що не відповідає дійсності висновки слідчого судді про те, що обґрунтованість пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, які містяться в матеріалах справи, оскільки ОСОБА_7 взагалі не є суб`єктом вчинення правопорушення, передбаченого ст. 368 КК України, як і аналогічно не є суб`єктом вчинення вказаного правопорушення ОСОБА_8 .

З повідомленої підозри випливає, що ОСОБА_7 підозрюється у пособництві отримання неправомірної вигоди працівниками МСЕК. При цьому, у матеріалах кримінального провадження та у повідомленні про підозру не зазначено хто саме є виконавцем інкримінованих правопорушень і чи існує такий виконавець взагалі.

Твердження в ухвалі слідчого судді щодо наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України є надуманими, оскільки свідок ОСОБА_9 вже допитувався тричі в ході досудового розслідування, впливати на свідків, які поки що нікому не відомі, є сумнівним твердженням, як і здійснення насильницьких дій щодо них інвалідом-пенсіонером.

Також, «тривала протиправна діяльність», згідно матеріалів справи, на даному етапі обмежується виключно спілкуванням з ОСОБА_9 особою, яка конфіденційно співпрацює з органами досудового розслідування.

Вказує, що з одного боку, особливо тяжкий злочин і покарання за нього, може бути серйозним мотивом переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати встановленню дійсних обставин, і це є вагомі аргументи, однак вони ніякими фактичними даними не підкріплені. З іншого боку, обов`язком слідчого судді є врахувати, крім іншого, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність судимостей та ін.

Разом з тим, сторона обвинувачення жодним чином не обґрунтовує, чому не може забезпечити належну процесуальну поведінку такого суворого запобіжного заходу, як цілодобовий домашній арешт. Доведення неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу покладено на сторону обвинувачення.

Водночас, дані матеріалів провадження не вказують на неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо її підзахисного.

Також підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується, має постійне місце роботи, інформації про його ухилення чи перешкоджання слідству і суду немає, репутаційні перешкоди відсутні. Тому тяжкість обвинувачення сама по собі, без інших даних, які можуть підвищити ймовірність виникнення наміру уникнути суду, не може бути підставою для продовження тримання під вартою.

Звертає увагу, що розмір застави, у відповідності до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, мав бути визначений щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, жодного обґрунтування, чому має місце винятковий випадок, і заставу для особи пенсійного віку слід визначати саме в розмірі, який перевищує максимально передбачений п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, слідча суддя в оскаржуваній ухвалі не навела.

Просить ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 12.12.2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого ТУ ДБР у м. Львові про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 в рамках вказаного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2024 року клопотання слідчого задовольнено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів до 07 лютого 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, із визначенням застави, в межах 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень та покладено відповідні обов`язки.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі запобігти наведеним ризикам, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

В поданій до суду заяві 03.01.2025 року захисник ОСОБА_6 вказує, що договір про надання правничої допомоги підозрюваному ОСОБА_7 із нею розірвано від 31.12.2024 року за взаємною згодою сторін.

До початку апеляційного розгляду від прокурора надійшло клопотання, в якому просить розгляд апеляційної скарги у вказаній справі здійснювати у письмовому провадженні, на підставі ст. 406 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_7 в судове засідання 07.01.2025 року не з`явився, хоча про дату та час апеляційного розгляду належним чином повідомлявся. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило.

З урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 та ч. 1 ст. 406 КПК України апеляційний розгляд проведено в письмовому провадженні за відсутності учасників провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів, оскільки учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000080 відомості про яке 30.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

10 грудня 2024 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України (а.с.40-45, 52-55).

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на те, що слідчий суддя безпідставно обрав щодо її підзахисного запобіжний захід у вигляді взяття під варту із визначенням застави, є необґрунтованими.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього ж Кодексу.

Відповідно до положень п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вказаних вимог закону слідчий суддя при обранні запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 дотримався.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Колегія суддів зазначає, що, викладені у клопотанні обставини підозри, мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджені в судовому засіданні, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.3 ст. 368 КК України.

Колегія суддів визнає, що слідчий суддя у своїй ухвалі правильно вказав, що обгрунтована підозра ОСОБА_7 , у вчиненні зазначеного злочину підтверджується зібраними доказами, копії яких слідчий долучив до свого клопотання, і які наявні в матеріалах кримінального провадження.

Слідчий суддя, обираючи ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано взяв до уваги обставини вчинення неправомірних дій, вагомість зібраних доказів та обґрунтованість підозри про скоєння підозрюваним кримінального правопорушення, відповідно до положень ст. 12 КК України, яке відносяться до тяжких злочинів.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого, прокурором було доведено наявність достатніх підстав про існування ризиків, передбачених у ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи суспільну небезпечність злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , а також вищевказані обставини та дані про його особу, колегія суддів приходить до висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Інший обраний запобіжний захід може призвести до його ухилення від явки до органу досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні а також до вчинення іншого кримінального правопорушення.

Апеляційні доводи захисника про те, що його підзахисному слід було обрати інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, а саме домашній арешт, є безпідставними, оскільки, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не гарантуватиме виконання покладених на підозрюваного обов`язків, позаяк підозрюваний, усвідомлюючи про тяжкість покарання за вчинення кримінального правопорушення у разі визнання його винуватим, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце свого проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Колегія суддів зазначає, що, вирішуючи дане клопотання слідчий суддя правильно враховував вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 , вказаного вище злочину, дані, що характеризують його особу.

При цьому, вказаний розмір застави визначений слідчим суддею колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України і не є завідомо непомірним для підозрюваного.

На переконання колегії суддів внесення застави саме в такому розмірі зможе в повній мірі гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків під час досудового розслідування.

Враховуючи вищезазначені обставини, колегія суддів не вбачає в діях слідчого судді будь-яких порушень КПК України, на що вказує захисник підозрюваного, а тому оскаржувана ухвала щодо ОСОБА_7 є законною та обґрунтованою і підстави для її скасування відсутні.

Таким чином, висновок слідчого судді про необхідність застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням саме такого розміру застави, є правильним, обґрунтованим та вмотивованим.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5