Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1063/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Номер провадження №11-кп/4805/270/25
Категорія ст.331 КПК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року колегія суддів судової плати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_4

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

з участю секретаря: ОСОБА_7 ,

захисника: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 до 15 лютого 2025 року включно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2025 року.

Суд дійшов висновку, що продовжують існувати ризики можливості переховуватися від суду та незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_10 на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, може вчинити інше кримінальне правопорушення

ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні, кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189,ч.2 ст.27, ч.4 ст.28,ч.3 ст.149,ч.2 ст.27, ч.ю4 ст.28, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27,ч.4 ст.28, ч.3 ст.357,ч.1 ст.263,ч.1 ст.309 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням застави, у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги зауважень сторони захисту про невідповідність положенням ст.ст. 199, 184 КПК України клопотання прокурора від 13.12.2024 про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стверджує, що прокурор не зазначив матеріалів, які додаються до цього клопотання, якими він обґрунтовує свої вимоги. У змісті мотивувальної частини вказаного клопотання зазначено перелік доказів, якими прокурор обґрунтовує причетність ОСОБА_10 до вчинення кримінальних правопорушень, в яких останній обвинувачується.

Крім цього, вказаний перелік доказів, на які прокурор послався у своєму клопотанні від 13.12.2024 про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу стороною обвинувачення не був наданий не тільки стороні захисту, як того вимагає чинний КПК України, а й суду першої інстанції, який був змушений розглядати зазначене клопотання прокурора маючи лише обвинувальний акт та реєстр до нього.

На думку сторони захисту, клопотання сторони обвинувачення про продовження дії запобіжного заходу від 13.12.2024 повинно було бути повернуто прокурору для його доопрацювання та приведення у відповідність вимогам ст.ст. 199, 184 КПК України.

Водночас, суд вказані порушення проігнорував та розглянув клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_10 без наявності доказів причетності останнього до кримінальних правопорушень в яких він обвинувачується.

Вважає, що прокурором не було доведено ризиків, передбачених п.п. 1, 3-5 ч.1 ст.177 КПК України, а вся аргументація ризиків, зазначених у клопотанні сторони обвинувачення зводиться до тяжкості покарання за кримінальні правопорушення в яких на даний час обвинувачується ОСОБА_10 .

Зазначає, що суд не взяв до уваги, що за час перебування під вартою (з 15.08.2023) обвинувачений ОСОБА_10 жодного разу не порушив покладених на нього КПК України обов`язків, має на утриманні 2х малолітніх дітей; до затримання працював неофіційно на каменеобробці в м. Коростишеві, Житомирської області; раніше несудимий; має офіційне місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; має виключно позитивні характеристики за місцем проживання.

Посилається на те, що у період перебування в СІЗО ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8» на ОСОБА_10 періодично здійснювався фізичний та психологічний тиск у формі побиття, з метою надання визнавальних показів, що мало місце 10.11.2023 та у серпні 2023 року. У зв`язку з цим, подальше перебування ОСОБА_10 в СІЗО ставить під ризик життя та здоров`я останнього. Внаслідок чого, реальні фактичні обставини справи взагалі можуть бути ніколи не встановлені.

Наголошує, що у своїх письмових запереченнях про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу тримання під вартою, захист обвинуваченого просив зазначене клопотання прокурора задовольнити частково та при продовженні запобіжного заходу визначити ОСОБА_10 заставу, у розмірі передбаченому ст.182 КПК України та покласти на ОСОБА_10 обов`язки, передбачені ст.194 КПК України.

У свою чергу, суд першої інстанції вказаних заперечень сторони захисту не врахував та будь-яких аргументів щодо неможливості визначення застави ОСОБА_10 в оскаржуваному рішенні не навів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення прокурора щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

В провадженні Корольовського районного суду м. Житомира перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст.146, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст.189, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357 КК України; ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст.28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 149, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 263, ч. 1 ст. 309 КК України; ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст.28, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 189, ст. 386 КК України; ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 342, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України; ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 189 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів вважає що, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.189, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.149, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.146, ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.357, ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів пов`язаних із застосуванням насильства міра покарання за які, у разі визнання його винуватим, передбачає позбавлення волі на строк до 15 років.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи апелянта щодо відсутності підстав для продовження тримання під вартою з визначенням застави, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення питання продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_10 .

Враховуючи, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом з урахуванням особи обвинуваченого та тяжкості можливого покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за рішенням суду, з урахуванням положень Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини та практики Європейського суду з прав людини, суд прийшов до вірного висновку про наявність по справі реальних ознак суспільного інтересу.

Відповідно до правової позиції викладеної у рішенні ЄСПЛ «Харченко проти України», «розумність» строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Твердження захисника, що прокурор не зазначив матеріалів, які додаються до клопотання, та не надав перелік доказів, є необґрунтованими.

ОСОБА_20 , має статус обвинуваченого щодо якого здійснюється судове провадження, в матеріалах виділеної справи, яка направлена до суду апеляційної інстанції міститься копія обвинувального акту зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_20 та іншим обвинуваченим, а також копія клопотання та ухвали суду, надання інших доказів, які підтверджуються вину обвинуваченого і які ще безпосередньо не досліджувалися судом та щодо долучення яких до кримінального провадження сторони не висловлювалися не допускається.

Питання, щодо визначення обсягу доказів, які підлягають дослідженню вирішується судом лише після виконання вимог ст. 348 КПК України, потребує значного часу - дослідження кожного доказу, а згідно з ч.2 ст. 342 КПК України, перевіряючи апеляційну скаргу на ухвалу суду про продовження застосування тримання під вартою апеляційний суд випробовує лише ухвалу суду та клопотання прокурора, що на думку колегії суддів свідчить про помилковість доводів захисника, щодо необхідності перевірки судом на даній стадії судового розгляду доведеності обвинувачення, оскільки таке рішення суд може прийняти лише за результатами судового розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки не наведено доказів щодо зменшення ризиків, які існували під час постановлення ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 , який обвинувачується у вчиненні значної кількості епізодів насильницьких злочинів вчинених злочинною організацією, в якій обвинувачений входив до складу керівництва організації керував структурною частиною (групою осіб).

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , суд достатньо обґрунтував свої висновки про наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання у разі визнання його винним, існує ризик незаконного впливу на потерпілих, свідків, які дають викривальні покази щодо причетності ОСОБА_10 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний чи обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваних чи обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного чи обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогнозованості характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що не має об`єктивної можливості закінчити розгляд кримінального провадження, наступна дата судового розгляду 21.01.2025.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність продовження запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 без визначення застави, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованих останньому кримінальних правопорушень, а тому вважає, що інший вид запобіжного заходу обвинуваченому, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, та унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК.

Колегія суддів зважає і на те, що при розгляді питання щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень із застосуванням насильства до потерпілих, то апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про неможливість у застосуванні застави, а тому доводи апелянта в цій частині не підлягають задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Також, колегія суддів враховує і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочинів у яких він обвинувачується додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі домашнього арешту є ускладненим.

Доводи захисника про те, що судом не враховано, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, раніше не судимий, має на утриманні 2-х малолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проживання, працював неофіційно, не порушив покладених на нього КПК обов`язків, не є переконливим аргументом для визначення застави.

На думку колегії суддів, навіть у разі документального підтвердження вказаних обставин, вони не можуть нівелювати наявність встановлених ризиків та бути для обвинуваченого достатнім стримуючим фактором.

З приводу періодичного здійснення на обвинуваченого ОСОБА_10 фізичного та психологічного тиску, то згідно наданої захисником в суді апеляційної інстанції відповіді на адвокатський запит Житомирською обласною прокуратурою, зазначено, що 15.11.2023 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000068 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України та здійснюється досудове розслідування другим слідчим відділом ( з дислокацією у м. Житомирі) ТУДБР, розташованого у м. Хмельницькому (з дислокацією у м. Житомирі) ТУДБР у м. Хмельницькому.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 18 грудня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 лютого 2025 року включно- без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: