КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7895/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року про скасування повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні №0000016,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями до неї, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, у розпорядженні органу досудового розслідування був достатній обсяг належних та допустимих доказів для повідомлення ОСОБА_7 про підозру від 31.07.2024 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020.

Крім цього, зазначає, що слідчий суддя фактично обґрунтовуючи своє рішення неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, надав оцінку пред`явленій підозрі та висловився по суті пред`явленого обвинувачення, що може зробити тільки суд при розгляді справи по суті.

Звертає увагу, що слідчий суддя помилково застосував до змісту письмового повідомлення про підозру вимоги процесуальних норм, які ставляться до змісту обвинувального акту (ч.2 ст. 291 КПК України), що призвело до невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Також до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , в яких останній просить у задоволенні апеляційної скарги прокурора відмовити, посилаючись на те, що подана прокурором апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а оскаржувана ухвала слідчого судді - законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, а також пояснення захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000016 від 20.01.2020, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 31.07.2024 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України капітаном поліції ОСОБА_10 за погодженням з прокурором відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої екологічної прокуратури Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 повідомлено про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Так, згідно повідомлення про підозру ОСОБА_7 підозрюється в тому, що виконуючи роль виконавця злочину, у період часу з 01.01.2015 по 31.10.2018, перебуваючи на території ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат», що знаходиться за адресою: вул. Будівельників, 16, м. Горішні Плавні, Полтавська обл., діючи із корисливим мотивом за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими під час досудового розслідування особами, усвідомлюючи, що згідно з умовами спеціальних дозволів на користування надрами №№ 1012, 1013 від 29.07.1997 товариство має право видобувати лише залізисті кварцити, порушуючи своїми умисними діями п. п. 3.1, 8.6, 8.7 статуту очолюваного ним товариства, ст. ст. 42, 175, 193 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 626, 627 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. п. 1.3, 2.3, 2.12, 2.15 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 № 168/704, реалізував в адресу контрагентів-покупців незаконно видобуті корисні копалини загальнодержавного значення у вигляді щебню загальною масою 390 482,177 тон на суму 27 298 878,76 грн., порожньої породи загальною масою 322 916 тон на суму 4 180 345,08 грн. та відсіву нефракційного (щебінь з відходів сухої магнітної сепарації) загальною масою 172 222 тон на суму 2 075 330,40 грн., всього на загальну суму 33 554 554,24 грн. з ПДВ, яка перевищує вісімнадцять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, чим вчинив правочин з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , органом досудового розслідування підозрюється у розпорядженні майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчинення правочину з таким майном, вчиненого особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великому розмірі, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України (в редакції КК України від 28.04.2020).

В подальшому, матеріали стосовно ОСОБА_7 були виділені в окреме кримінальне провадження № 0001868 від 11.09.2024.

07.11.2024 адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав до суду скаргу на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року скаргу задоволено та скасовано повідомлення про підозру від 31 липня 2024 року ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України у кримінальному провадженні № 0000016 від 20.01.2020.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками слідчого судді, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно пункту 10 частини першої статті 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Аналіз положень пункту 10 частини першої статті 303 КПК України дає підстави вважати, що в ході розгляду скарги на повідомлення про підозру підлягають з`ясуванню дотримання в ході повідомлення про підозру Глави 22 КПК України, у тому числі щодо відповідності підозри вимогам статті 277 КПК України.

Відповідно до положень статті 277 КПК України повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Задовольняючи скаргу та скасовуючи повідомлення про підозру ОСОБА_7 , слідчий суддя виходив з того, що згідно повідомленої підозри ОСОБА_7 притягується до кримінальної відповідальності за дії, які на момент їх вчинення не були передбаченні Кримінальним кодексом України, як кримінальне правопорушення, зокрема, посилався на те, що нова редакція ст. 209 КК України порівняно з попередньою, передбачає інший вид легалізації (відмивання), який певним чином погіршує становище особи. Також, наведений у повідомленні про підозру перелік листів, які засвідчують вчинення правочинів, свідчить, що всі вони були укладенні до 28.04.2020, тобто до набуття чинності новою редакцією ст. 209 КК України.

Крім того, у повідомленні про підозру наведено лише перелік укладених договорів-поставки, проте які з них були спрямовані на приховання чи маскування незаконного походження коштів або майна не зазначено. Таким чином, у повідомленні про підозру не наведено доказів щодо наявності мети легалізації, як обов`язкової суб`єктивної ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 209 КК України.

На переконання колегії суддів, у даному випадку слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень, які обмежуються здійсненням судового контролю у визначених КПК України випадках, та надав оцінку обставинам, які досліджуються судом в ході судового провадження.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину та винуватості особи в його вчиненні вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Так, слідчим суддею при розгляді скарги не враховано, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою для повідомлення особі про підозру.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року, в якій суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому, слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Замість перевірки дотримання вимог статей 277, 278 КПК України при складанні, затвердженні та врученні повідомлення про підозру ОСОБА_7 , слідчий суддя вдався до встановлення достатності зібраних доказів для доведення наявності події та складу кримінального правопорушення, винуватості особи у його вчиненні, тобто до вирішення тих питань, які не є предметом розгляду слідчого судді під час досудового розслідування.

Таким чином, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов передчасного висновку про необґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали кримінального провадження колегія суддів встановила, що в повідомленні про підозру ОСОБА_7 від 31.07.2024 належним чином викладено зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України, із зазначенням статей (частин статей) закону України про кримінальну відповідальність, та стислого викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень.

Аналіз вказаного повідомлення про підозру дає підстави стверджувати, що воно за своїм змістом у повній мірі відповідає вимогам статті 277 КПК України та містить у собі всі передбачені вказаною статтею відомості.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено порушення стороною обвинувачення вимог статей 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру ОСОБА_7 , які б слугували підставою для їх скасування.

Доводи скарги на повідомлення про підозру фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки належності та допустимості доказів, однак з`ясування вказаних обставин не є предметом доказування при розгляді скарги на повідомлення про підозру.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу прокурора необхідно задовольнити та скасувати ухвалу слідчого судді, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 в порядку п.10 ч.1 ст. 303 КПК України на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 407, 409, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 грудня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні скарги захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на повідомлення про підозру від 31.07.2024 в рамках кримінального провадження № 0000016 від 20.01.2020 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_14

Судді:

ОСОБА_15 ____________