КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №376/2855/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1272/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

23 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0000217 за апеляційною скаргою зі змінами заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 11.01.2024, щодо застосування примусових заходів медичного характеру відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Рогізна, Сквирського району, Одеської області, громадянки України, маючої загальну середню освіту, перебуваючої у цивільному шлюбі, непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , не судимої,

у вчиненнісуспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,-

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_10 ,

законного представника ОСОБА_11 ,

особи, щодо якої вирішувалось

питання про застосування примусових

заходів медичного характеру ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 11.01.2024 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000217 від 11.08.2023 відносно ОСОБА_7 задоволено.

Застосовано до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_7 10 серпня 2023 року близько 19.00год., в період воєнного стану, із корисливих мотивів, шляхом відчинення хвіртки проникла до подвір`я приватного помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом пошкодження кріплення до навісного замка, проникла до господарської споруди. розташованої на території вищевказаного домоволодіння, звідки таємно викрала майно ОСОБА_12 , а саме: металеву миску діаметром 44см., висотою 12см.; металеву каструлю діаметром 16см., висотою 10см.; металеву каструлю даіметром 20см., висотою 14см., металеву каструлю діаметром 24см., висотою 18см., металеву каструлю діаметром 26см., висотою 19см. Своїми діями спричинила шкоду потерпілій на суму 1093,33грн.

Дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

При цьому, згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 396 від 06.09.2023, ОСОБА_7 страждала і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдна форма, безперервно-прогредієнтний тип перебігу, психопатоподібний тии дефекту - F 20.60. В період часу, який відноситься до інкримінуємого їй діяння, ОСОБА_7 була психічно хворою і тоді не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_7 також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними, рекомендовано застосувати до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Обґрунтовуючи своє рішення про задоволення клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції зазначив, що клопотання внесено за наявності достатніх підстав та підлягає задоволенню, оскільки ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, що виключає застосування до неї покарання, тому до неї необхідно застосувати примусові заходи медичного характеру. Такі висновки суду не суперечать вимогам постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 03 червня 2005 року "Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування ".

Обираючи вид примусових заходів медичного характеру ОСОБА_7 , суд врахував характер та тяжкість вчиненого нею діяння, тяжкість та характер захворювання, ступінь небезпечності психічно хворої, і вважає необхідним застосування до неї примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Не погодившись з прийнятим рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу Сквирського районного суду м. Києва від 11.01.2024 - змінити. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на мотив дій останньої при вчиненні суспільно небезпечних діянь, які мають ознаки, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. В іншій частині ухвалу залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі було встановлено, що ОСОБА_7 в період воєнного стану, із корисливих мотивів, шляхом віджимання хвіртки проникла до подвір`я приватного помешкання, де шляхом пошкодження кріплення до навісного замка, проникла до господарської споруди розташованої на території домоволодіння, звідки таємно здійснила викрадення майна, хоча відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 396 від 06.09.2023 в період інкримінованих їй дій страждала на хронічне психічне захворювання - шизофренію, параноїдної форми та під час скоєння інкримінованих дій не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. Таким чином вбачається, що суд першої інстанції, не врахував того факту, що здатність особи усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними, є невід`ємною ознакою, що характеризує суб`єкт злочину лише за критерієм осудності.

16 жовтня 2024 року заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 подав зміни до апеляційної скарги, в яких просить ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 11.01.2024 про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Кваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи. Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на мотив останньої при вчиненні суспільно небезпечного діяння. В іншій частині залишити рішення без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що статтею 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ст. 51 КУпАП, відповідальність за ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як зазначає апелянт, згідно оскаржуваної ухвали, 10.08.2023 ОСОБА_7 вчинила суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану, сума спричиненої шкоди становить 1093 грн. 33 коп.

Між тим, зважаючи на спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки крадіжки, скоєної з проникненням в інше приміщення, апелянт вважає, що дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, згідно із наступним. Так, ч. 3 ст. 503 КПК України встановлено, що кримінально-правова оцінка суспільно небезпечного діяння, вчиненого у стані неосудності, повинна ґрунтуватися лише на відомостях, які характеризують суспільну небезпеку вчинених дій. Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння, за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище особи. Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, зокрема, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи. Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи, потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку. Відповідно, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 проникла в інше приміщенні, що перебуває у користуванні чужої особи, тому її дії підпадають під кваліфікацію за ч. 1 ст. 162 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав змінену апеляційну скаргу та просив задовольнити її, пояснення захисника, законного представниката особи, щодо якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_7 , які не заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга зі змінами підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, а саме ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, яке ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

Зокрема, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 7 жовтня 2024 року ( справа № 278/1566/21, провадження 51-2555кмо24) дійшла висновку про те, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України у 2023 році становила 2684 гривні.

Судом першої інстанції встановлено, що дії ОСОБА_7 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна, поєднане із проникненням в інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану. Суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за вироком суду ОСОБА_7 вчинила 10 серпня 2023 року, заподіявши матеріальну шкоду потерпілій ОСОБА_12 в розмірі 1093 грн. 33 коп.

Оскільки, вартість викраденого майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то відповідно суспільно небезпечне діяння ОСОБА_7 не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Однак, оскільки вчинене ОСОБА_7 діяння пов`язане з проникненням у приміщення, то колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для перекваліфікації суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на ч.1 ст.162 цього Кодексу.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судом першої інстанції у цьому провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше 3000 НМ або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК України).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище особи щодо якої здійснюється кримінальне провадження

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_7 , шляхом відчинення хвіртки проникла до подвір`я приватного помешкання, де шляхом пошкодження кріплення до навісного замка, проникла до господарської споруди, розташованої на території вищевказаного домоволодіння.

Таким чином, виходячи із наведених вище фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, які учасниками судового провадження не оспорюються, наявні підстави для перекваліфікації суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Також, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне посилання суду першої інстанції на наявність мотиву у діяннях ОСОБА_7 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Згідно зі ст. 503 ч. 1 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Положеннями ст. 505 КПК України передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди тощо).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Мотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Тому із станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Водночас, всупереч викладеному, суд першої інстанції, встановивши на підставі висновку судово-психіатричної експертизи №396 від 06.09.2023, що ОСОБА_7 страждала і на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання та в період часу, який відноситься до інкримінованого їй діяння була психічно хворою і не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, вказав в ухвалі про наявність у діяннях ОСОБА_7 мотиву, чим, як вірно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі наведеного, з урахуванням положень ч. 3 ст. 337 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне перекваліфікувати діяння ОСОБА_7 , яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на наявність мотиву вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, у зв`язку з чим, ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 11 січня 2024 року змінити.

Згідно із ст. 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до ст. 51 КК України, примусові заходи медичного характеру не входять до системи покарань, відтак вони не є видами покарання, а є заходами кримінально-правового характеру. Порядок застосування цих заходів свідчить про відсутність у них карального потенціалу і вони не переслідують мети кари за вчинене, а основне їх призначення вбачається в усуненні умов, що сприяли вчиненню суспільно небезпечного діяння.

Враховуючи факт перебування ОСОБА_7 у стані неосудності під час вчинення суспільно небезпечного діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, тяжкість та характер захворювання, ступінь небезпечності психічно хворої, колегія суддів вважає, що остання потребує застосування до неї примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу зі змінами першого заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 11 січня 2024 року, якою до ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - змінити.

Перекваліфікувати суспільно небезпечне діяння ОСОБА_7 , яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України.

Виключити з мотивувальної частини ухвали посилання суду на наявність мотиву при вчиненні ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4