ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5476/24

Провадження № 1-в/210/840/24

20 грудня 2024 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у місті Кривий Ріг, до арешту не працював, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80») ,

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про приведення покарання у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор ОСОБА_4 вважав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України у зв`язку із неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Згідно із положеннями п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частиною 2 статті 74 КК передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

З метою реалізації кримінально правового реагування шляхом звільнення особи від покарання законодавцем у розділ ХІІ Загальної частини Кримінального кодексу «Звільнення від покарання та його відбування» передбачено систему кримінально-правових норм, що утворюють собою окремий, самостійний комплексний інститут кримінального права інститут звільнення від покарання (статті 74-87 КК).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України, диференційовано кваліфікуючі ознаки таємного викрадення чужого майна за розміром завданої матеріальної шкоди, тобто закріплено поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кримінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку. Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2019 рік становить 1921 грн., станом на 2016 рік становить 1378 грн.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподаткованим мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподаткованого мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

Судом встановлено, що вироком Довгинцівського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 07 березня 2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_3 засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі строком на один рік 6 місяців, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.309 КК України за вчинення якого ОСОБА_3 відбуває покарання, відповідно до вимог закону не є таким, що входять до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_3 від покарання за вказаним вироком відсутні.

Між тим, вироком Довгинцівського районного суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року ст.ст. 15 ч. 3 - 185 ч. 2 КК України засуджено ОСОБА_3 та призначено йому узгоджену сторонами міру покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду у розмірі 822,25грн. (ч. 2 ст. 185 КК УКраїни), діяння вчинене 30 січня 2019 року. Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна протиправність і караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_3 усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_3 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року за 2ст. 185 КК України.

В цій частині клопотання засудженого ОСОБА_3 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 25 березня 2020 року за ч.2 ст.307 КК України та призначено йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. Відповідно до ч.3 ст.78 КК України, ст.71 КК України призначено остаточне покарання шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2019 року та встановлено остаточне покарання у вигляді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.307 КК України за вчинення якого ОСОБА_3 відбуває покарання, відповідно до вимог закону не є таким, що входять до поняття «дрібного викрадення чужого майна», тому підстави для звільнення ОСОБА_3 від покарання за вказаним вироком відсутні.

Однак, вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 25 березня 2020 року ОСОБА_3 призначене покарання за ч. 2 ст. ст.307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна та до цього покарання частково приєднано (на підставі статті 71 КК України) невідбуту частину покарання за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28.03.2019 року(за ч. 2 ст. 185 КК України) у виді 1 (одного) місяця позбавлення.

Враховуючи, що суд на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільняє ОСОБА_3 від призначеного покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року за 2ст. 185 КК України, вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 25 березня 2020 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 307 КК України слід уточнити.

ОСОБА_3 слід вважати засудженим за вироком Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 25 березня 2020 року ОСОБА_3 за ч. 2 ст. ст.307 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, виключивши при цьому посилання на призначення остаточного покарання на підставі ч. 3 ст. 78 КК України та статті 71 КК України.

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений 11 червня 2020 року вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України поглинуто менш суворе призначене покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25.03.2020 року, та остаточно до відбування призначено 6 (шість) років 1 (один) місяць позбавлення волі з конфіскацією майна.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодом злочинної діяльності становить: січень 2019 року (ч. 3 ст. 185 КК України) 2670,83 грн.;

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн.

Таким чином розмір шкоди, завданої злочином, передбаченим ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення якого ОСОБА_3 засуджено вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 червня 2020 року, перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому Закон України № 3886-ІХ не має зворотну дію у часі щодо засудженого та не підлягає застосуванню.

Оскільки суд прийшов до висновку про звільнення ОСОБА_3 на підставі статті 74 КК України від покарання за вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року за 2ст. 185 КК України, та уточнив вирок Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25.03.2020 року, вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України підлягає уточненню.

За вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020року ОСОБА_3 слід вважати засудженим:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

- на підставі ч.4 ст.70 КК України поглинути менш суворе покарання, призначене за даним вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25.03.2020 року, та остаточно до відбування призначити 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Крім того, ОСОБА_3 засуджений 01 грудня 2021 року Тернівським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 р. за ст.185 ч.3 КК України, визначено ОСОБА_3 остаточне покарання 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року вирок залишено без змін.

Внаслідок умисної злочинної діяльності ОСОБА_3 потерпілому від кримінальних правопорушень заподіяно матеріальну шкоду, розмір якої за епізодом злочинної діяльності становить: - 30 січня 2016 року (ч. 3 ст. 185 КК України) 4875,00 грн.;

Станом на 01 січня 2016 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1378 грн.

Таким чином розмір шкоди, завданої злочином, передбаченим ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення якого ОСОБА_3 засуджено вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2021 року, перевищує розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому Закон України № 3886-ІХ не має зворотну дію у часі щодо засудженого та не підлягає застосуванню.

Судом встановлено, що призначаючи остаточне покарання за вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2021 року, до покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, ОСОБА_3 на підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 р. за ст.185 ч.3 КК України, визначено остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Тобто, Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, ухвалюючи 01 грудня 2021 року вирок приєднав в порядку частини 4 статті 70 КК України частково приєднав покарання, що призначене ОСОБА_3 за вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 р., а саме у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, та визначив остаточне покарання у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року вирок залишено без змін.

Підстав для уточнення останнього вироку не вбачається.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України) задовольнити частково.

На підставі частини 2 статті 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 березня 2019 року за 2ст. 185 КК Україниу виді виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням, іспитовий строк 1 (один) рік, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Уточнити вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу від 25 березня 2020 року: вважати ОСОБА_3 зсудженим за ч. 2 ст. ст.307 КК України до покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з конфіскацією майна, виключивши при цьому посилання на призначення остаточного покарання на підставі ч. 3 ст. 78 КК України та статті 71 КК України.

Уточнити вирок Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020року: вважати ОСОБА_3 засудженим:

- за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

- на підставі ч.4 ст.70 КК України поглинути менш суворе покарання, призначене за даним вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 25.03.2020 року, та остаточно до відбування призначити 6 (шість) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Вважати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 грудня 2021 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 3 (три) роки позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11.06.2020 р. за ст.185 ч.3 КК України, визначено ОСОБА_3 остаточне покарання 6 (шість) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1