Справа № 357/9169/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 27 червня 2024 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001340, яке внесене до ЄРДР 04 червня 2024 року стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Велика Криївка, Гайсинський район, Вінницька область, громадянин України, неодружений, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, вогнеметник вогнеметного відділення роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (далі - угода про визнання винуватості),

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за таких фактичних обставин.

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, обіймаючи посаду вогнеметника вогнеметного відділення роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, у порушення вимог ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, о 9 годині 03 травня 2024 року не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокувалася у АДРЕСА_2 та до 12 години 30 хвилин 27 червня 2024 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для повернення до місця служби за наявності реальної можливості для цього.

У подальшому, о 12 годині 30 хвилин 27 червня 2024 року солдат ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, добровільно та з власної ініціативи з`явився із зізнанням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, до Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону в м. Біла Церква Київської області.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України.

В угоді про визнання винуватості сторони визнали, що кримінальним правопорушенням фізичної, майнової та моральної шкоди не завдано.

Обвинувачений діючи добровільно, ініціював укладення угоди і щиро каючись, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до обставин і правової кваліфікації, які викладені в даній угоді та врученому йому обвинувальному акті.

Укладаючи угоду сторони взяли до уваги обставини, що пом`якшують покарання: з`явлення із зізнанням, щире каяття, беззаперечне визнання своєї винуватості, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також сторони врахували те, що обвинувачений не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, а також наявність суспільного інтересу у забезпеченні швидкого судового провадження стосовно обвинуваченого.

Сторони погодились, що обвинуваченому ОСОБА_4 має бути призначене покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Отже, у кримінальному провадженні № 0001340, яке внесене до ЄРДР 04 червня 2024 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 5 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчиненим в умовах воєнного стану.

Погоджене у ній покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи, що ОСОБА_4 , з`явився із зізнанням, щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині, активно сприяв його розкриттю, зважаючи на відсутність обставин, які обтяжують покарання, з огляду на дані про його особу зазначені у вступній частині вироку, а також те, що він медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, за місцем проживання характеризується позитивно.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання: як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд вважає, що потреби в обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу немає.

Керуючись ст. 100, 177, 331, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 27 червня 2024 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 , здійсненого на виконання цього вироку.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_6

Київської області