Справа № 214/4627/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000016 від 30.01.2024 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. .2 ст.307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор в судовому засіданні подав письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 2 (два) місяці.

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи в порушення вимог вказаного Закону, переслідуючи злочинний намір, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту та її збут, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій з незаконного обігу психотропної речовини, у невстановлений слідством час, однак не пізніше 27.03.2024, у невстановленому місці, у невстановленій слідством особи, незаконно придбав з метою збуту психотропну речовину PVP, масою 0,2555 г., яку розфасував у сліп-пакет, після чого, усвідомлюючи, що кристалічна речовина являє собою особливо небезпечну психотропну речовину PVP, обіг якої заборонено, став зберігати її з метою подальшого збуту іншим особам.

Далі, ОСОБА_4 діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» №62/95-ВР від 15.02.1995, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне зберігання з метою збуту та на незаконний збут придбаної ним особливо небезпечної психотропної речовини PVP, масою 0,2555 г., помістив її до сліп-пакету.

Вищевказану особливо небезпечну психотропну речовину ОСОБА_4 зберігав з метою її подальшого збуту іншим особам.

26.03.2024, о 14 год. 26 хв. ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні своєї квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, із корисливих спонукань, під час проведення негласних (слідчих) розшукових дії аудіо-відео контроль особи та контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, яку здійснював у якості «покупця» - ОСОБА_6 , незаконно збув ОСОБА_6 у сліп-пакеті, речовину кристалічного походження білого кольору, масою 0,2555 г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, отримавши в якості оплати, за збут психотропної речовини від ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 250 гривень, які були заздалегідь оглянуті, занесені до протоколу огляду та помітки грошей, та передані співробітниками поліції ОСОБА_6 для проведення оперативної закупки.

26.03.2024, о 14.30 год. ОСОБА_6 , знаходячись поблизу Криворізької загальноосвітньої школи №68, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, Саксаганський район, мкрн. Гірницький, 3, добровільно видав співробітникам поліції сліп-пакет із вмістом речовини кристалічного походження білого кольору, масою 0,2555 г., яка відповідно до висновку експерта №СЕ-19/104-24/13297-НЗПРАП від 27.03.2024, є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP. Маса PVP, яку ОСОБА_4 незаконного збув ОСОБА_6 в ході оперативної закупівлі, складає: 0,1949 г.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у незаконному придбанні, а також зберіганні з метою збуту, збуті особливо небезпечної психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчим суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 29 березня 2024 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів, тобто до 25 травня 2024 року включно, та в подальшому неодноразово продовжувався.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

З урахуванням вищевикладеного, на думку сторони обвинувачення, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки строк обраного запобіжного заходу спливає 23 липня 2024 року, при цьому судове провадження не може бути завершене до його спливу, а ризики раніше враховані судом продовжують існувати.

Так, відповідно до ст. 12 КК України кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307 КК України, у якому обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 відносяться до категорії тяжких злочинів, оскільки санкція частини ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Вивченням особистості обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що останній в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікаря-психіатра не перебував і не перебуває; з листопада 2004 року звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з приводу: психічні поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності; за місцем проживання характеризується посередньо; офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей або інших осіб не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків та постійного офіційного джерела доходу у останнього.

Метою та підставами продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років

Крім того, згідно ст. 178 КПК України зазначено, що при обранні запобіжного заходу враховуються такі обставини, як міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи, репутацію підозрюваного тощо.

Відповідно до вимог ст. 184 КПК України під час судового розгляду встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою, є запобігання спробам:

п.1 переховуватися від органів досудового розслідування та суду: обумовлений тим, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину, за яке передбачено покарання на строк від 6 до 10 років позбавлення волі. Останній не працевлаштований, дітей або ж інших осіб на утриманні не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Таким чином, в разі доведення вини підозрюваного у скоєнні даного злочину, йому загрожує міра покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10-ти років і тому, побоюючись покарання, підозрюваний може переховуватись від суду, тим самим перешкоджати об`єктивному розслідуванню та встановленню істини по кримінальному провадженню, виконанню процесуальних рішень, з метою уникнення відповідальності;

п.3 незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: так, ОСОБА_4 відповідно до ст.221 КПК України має право ознайомлюватися з матеріалами кримінального провадження, а отже: доказами, здобутими в ході досудового розслідування, знатиме повні анкетні дані свідків та їх місце мешкання, які допитані у кримінальному провадженні, але яких не допитано в суді, які викривали його у скоєні вказаного кримінального правопорушення, тому у разі обрання йому запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, може вплинути на них з метою примушування до зміни показів у суді, які викривають його у вчиненні злочинної діяльності.

п.5 вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти правопорушення: зазначений ризик підтверджується тим, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється у скоєнні умисного корисливого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10-ти років, що свідчить про продовження існування тих же обставин, які спонукали підозрюваного до скоєння кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_4 не працевлаштований та вчинення вказаного корисливого злочину є його джерелом одержання прибутку.

На даний час вказані ризики не зникли та не втратили актуальності, у зв`язку з чим вбачається необхідність у продовженні судом дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою. Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не вбачається.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, а судове провадження по даному кримінальному провадженні не закінчено і потребує часу для розгляду, враховуючи наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не вбачається.

Враховуючи те, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 закінчується, а судове провадження по даному кримінальному провадженню не закінчено і потребує часу для розгляду, враховуючи наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що інші запобіжні

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене клопотання в повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на підстави викладені письмово.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати йому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, посилаючись на тяжкий стан здоров`я.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти клопотання прокурора, просила застосувати більш м`який запобіжний захід в виді домашнього арешту.

Заслухавши учасників судового засідання, вивчивши наявні в розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно з положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожному гарантується право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Стаття 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Це також узгоджується із ст. 5 Конвенції про захист прав людини, у якій зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

У відповідності до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу обвинуваченого, його репутацію, міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Також, суд приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у п.80 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Харченко проти України», при вирішенні питання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 затриманий та перебуває під вартою досить тривалий час з 29.03.2024 року, на думку суду, подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою не є виправданим, оскільки наявні підстави для зміни цього запобіжного заходу менш обтяжливим.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

На думку суду, заявлені ризики, які були підставою для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу та його продовження, зменшились та не виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 має діагноз: ВІЛ- інфекція, IV кл. ст., Хронічний гепатит С. Хронічний панкреатит, таким чином подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, значно погіршить стан його здоров`я.

Зазначені обставини надають суду підстави вважати, що ОСОБА_4 , знаходячись на волі не буде переховуватися від суду, не вчинить інше кримінальне правопорушення, чи продовжить свою злочинну діяльність або незаконно буде впливати на свідків.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному суперечитиме вимогам п. 1 «с» ст.5 Конвенції від 4 листопада 1950 року «Про захист прав людини і основоположних свобод», а також практиці Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу («Єчус проти Литви» рішення від 31.07.2000, п.93). Таким чином, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Крім того, виходячи з положень ч.5 ст.9 КПК України, судом враховується, що тривалість тримання під вартою має бути розумною, що слід вирішувати з врахуванням особливостей кожної справи.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Разом з цим, тривале тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості.

Також згідно із пунктом 3 статті 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Отже, суд враховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення клопотання прокурора та доцільність зміни ОСОБА_4 раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, а саме на цілодобовий домашній арешт.

Застосовуючи такий запобіжний захід, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, зі ступені тяжкості інкримінованого ОСОБА_4 злочину та вищенаведених судом даних про особу обвинуваченого.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що зміна запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 на цілодобовий домашній арешт, забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Суд також вважає за доцільне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені положеннями ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 202, 331, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_4 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання цілодобово, строком на 2 (два) місяці, тобто до 17 квітня 2025 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 17 квітня 2025 року, наступні обов`язки:

- не залишати цілодобово приміщення будинку АДРЕСА_1 , за виключенням випадків збройної агресії окупаційних військ Російської Федерації, авіаударів у м. Кривий Ріг, чи у випадках зумовлених необхідністю врятування життя чи запобіганню загрози здоров`ю підозрюваного, в тому числі пов`язані з переміщенцям до бомбосховищ, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатись без дозволу, прокурора та суду з м. Кривого Рогу;

- повідомляти, прокурора та суд про зміну місця проживання або реєстрації;

- прибувати по першому виклику прокурора або суду на визначений час;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- із застосуванням електронного засобу контролю.

В іншій частині клопотання відмовити.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.202 КПК України, обвинуваченого ОСОБА_4 , звільнити з-під варти в залі суду та негайно доставити до місця проживання.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту передати для виконання Начальнику Слідчого відділення ВП № 4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це суд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 21 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_1