Номер провадження: 11-сс/813/264/25
Справа № 522/118/25 1-кс/522/149/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2025, якою в межах к/п № 0000674 від 05.12.2024 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06.03.2025, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого відділу УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_9 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 до 06.03.2025, без визначення застави, відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1КК України.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою не може запобігти зазначеним ризикам. При цьому, враховуючи положення абз. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, а також обставини вчиненого кримінального правопорушення, слідчий суддя не визначав розмір застави.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з огляду на такі обставини:

- слідчим суддею залишено поза увагою, що відсутність в складі злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України ознаки про вручення «фіктивної», «невстановленого зразка повістки», свідчить про необгрунтованість висунутої ОСОБА_8 підозри;

- слідчий, обгрунтовуючи своє клопотання, лише фомально зазанчив про наявність ризиків, без підтвердження їх належними доказами;

- слідчий суддя не розглянув можливість застосування альтернативних заходів забезпечення явки підозрюваного ОСОБА_10 до суду, а також не врахував міцність його соціальних зв`язків, який є діючим військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем служби, раніше не судимий, у ньго є на утриманні є вагітна дружини та неповнолітня дитина.

За таких обставин захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 08.01.2025 та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі у 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 проти задоволення скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді, зясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 07.01.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, вчинене за попередньою змовою групою осіб (а.с. 135-146), санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч.1 ст.114-1 за наступних обставин.

Так, 26.11.2024 у громадянина ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_11 , які усвідомлювали, що російська федерація здійснює широкомасштабну неспровоковану військову агресію і збройний напад проти України, у зв`язку з чим в Україні у встановленому законом порядку введено воєнний стан і оголошено загальну мобілізацію, виник злочинний умисел, направлений на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, шляхом виготовлення та збуту громадянину України ОСОБА_12 , «фіктивних», а саме таких, які не зобов`язують останнього з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_3 повісток нібито виданих посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ), з метою сприяння ухиленню останнім від виконання визначеного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

На виконання свого злочинного умислу, 03.12.2024 близько 12 год. ОСОБА_11 та ОСОБА_8 зустрілися із ОСОБА_13 на станції технічного обслуговування (далі - СТО), розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , діючи умисно, маючи умисел на перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій і бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді зниження обороноздатності України в умовах воєнного стану і збройної агресії російської федерації проти України, загрози її національній безпеці, домовилися з ОСОБА_13 за грошові кошти у розмірі 1000 доларів США про виготовлення на його ім`я «фіктивних», а саме таких, які не зобов`язують останнього з`явитися до РТЦК та СП, повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ).

Після чого, 12.12.2024, приблизно о 15:45, під час особистої зустрічі із ОСОБА_11 та ОСОБА_8 , знаходячись біля магазину, який розташований неподалік від СТО, за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_13 взяв грошові кошти у розмірі 1000 доларів США та передав ОСОБА_11 , які останній перерахував та поклав собі у кишеню. Крім того, ОСОБА_13 надав ОСОБА_8 паспорти громадян України ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , для перевірки останніх на наявність їх розшуку, використовуючи базу «Оберіг».

Згодом, 13.12.2024 приблизно у першій половині дня, ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_13 , та призначив зустріч на території Протитуберкульозного диспансеру по вул. Белінського, 9/1, у м.Одеса. Під час особистої зустрічі, того ж дня, приблизно о 14:00, ОСОБА_8 передав останньому три не заповнені бланки повісток про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 ).

Вказані повістки надають право особі на безперешкодне проходження блокпостів, без отримання додаткової (справжньої) повістки про виклик до РТЦК та СП та уникнення мобілізації.

Відповідно до листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.01.2025 № 943/304 встановлено, що видача «фіктивних», тобто не зареєстрованих у встановленому порядку, повісток про виклик до РТЦК та СП, та використання особами такої повістки під час проходження блок постів є перешкоджанням виконанню своїх обов`язків військовослужбовцями та/або його структурних/територіальних підрозділів (перешкоджання законній діяльності ЗСУ та інших військових формувань).

Надалі, 20.12.2024 у першій половині дня, ОСОБА_8 прибув до СТО, за адресою: АДРЕСА_4 , та повідомив ОСОБА_13 про те, що 21.12.2024 співробітники СБУ, спільно із Національною гвардією України, ДПСУ та співробітниками РТЦК та СП будуть проводити мобілізаційні заходи у с. Фонтанка. А також про те, що біля автомийки «Оранж», що розташована по вул. Крижанівка у Пересипському районі знаходиться пересувний блок пост, на якому проводяться антитерористичні та мобілізаційні заходи.

Також, 21.12.2024 о 10:50, під час особистої зустрічі між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , останній повідомив ОСОБА_13 про проведення мобілізаційних заходів на всіх виїздах та в`їздах з с. Фонтанка Одеського району Одеської області, а також про проведення антитерористичних (контрдиверсійних) заходів.

Після чого, 06.01.2024 приблизно о 14 год., ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , об`єднані спільним умислом, направленим на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, зустрілися із ОСОБА_13 біля буд. АДРЕСА_5 , де ОСОБА_11 отримав від ОСОБА_13 грошові кошти у розмірі 1000 доларів США, за допомогу в уникненні від мобілізації та не вручення повісток про виклик до органів РТЦК та СП, а також за попередження останнього про проведення мобілізаційних заходів на території м. Одеса та Одеської області, з метою сприяння ухиленню останнім від виконання визначеного Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язку з`явитися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Відповідно до листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 06.01.2025 № 943/304 встановлено, що на виконання вимог спільного наказу від 12.06.2024 № 15 дск, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_6 , спільно з представниками Національної гвардії України та Національної поліції, виконували завдання щодо забезпечення функціонування системи військового обліку, зокрема щодо оповіщення людських мобілізаційних ресурсів на території Одеського району (с. Крижанівка) протягом грудня 2024 та січня 2025, зокрема 21.12.2024.

Зазначена інформація щодо координат, розташування та позицій підрозділів, техніки, озброєння, особового складу може завдати шкоди обороноздатності країни, вказана інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами. Ідентифікація на місцевості співробітниками ТЦК та СП, а також інших підрозділів, які залучаються до виконання завдання за призначенням можлива за знаками розпізнавання на формі одягу, номерними знаками службових автомобілів («Національна поліція України», «Національна гвардія України»), та інших формувань, утворених відповідно до законів України.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 06.01.2025 (а.с. 115-119); протоколом затримання ОСОБА_8 (а.с. 120-123), листом начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № 943/316 від 06.01.2025 (а.с. 65-66); повідомленням про підозру ОСОБА_17 від 07.01.2025 (а.с. 135-146); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 05.12.2024 (а.с. 22-24); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 02.01.2025 (а.с. 44-49); протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 06.01.2025 (а.с. 56-58); протоколом добровільної видачі документальних матеріалів від 03.01.2025 (а.с. 53-54); протоколом огляду від 03.01.2025 (а.с. 52); протоколом огляду від 06.01.2025 (а.с. 61); протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 06.01.2025 (а.с. 72-76); протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 06.01.2025 (а.с. 67-71); іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Що стосується тверджень захисника про неправильну кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_8 та відсутності у складі злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, ознаки перешкоджання законній діяльності ЗСУ в особливий період за наслідком видачі повісток невстановленого зразка, апеляційний суд наголошує на їх передчасності, оскільки оцінка правильності кваліфікації дій надається судом на іншій стадії провадження, зокрема, стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, при цьому, за результатами проведення судового розгляду також вирішенню підлягає питання стосовно наявності або відсутності в діях особи складу конкретного кримінального правопорушення, натомість, на теперішній час слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування певного запобіжного заходу.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов стійкого переконання, що в даному випадку сукупність зібраних органом досудового розслідування у зазначеному провадженні доказів, достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що заявлені у клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не є доведеними апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, у тому числі на осіб, обізнаних про обставини вчинення кримінального правопорушення, але на даний час не встановлених, вчинити інше кримінальне правопорушення, що у сукупністю із обґрунтованістю підозри є підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Отже, зважаючи на обставини інкримінованого підозрюваному ОСОБА_8 злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, його тяжкості, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 5-ти до 8-ми років), початковість стадії досудового розслідування, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 зазначено, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому, апеляційний суд зауважує на тому, що ризик це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для кримінального провадження подій та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту про те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, свою вину у вчиненні злочину визнає, щиро розкаюється, сприяє слідству, має родину та неповнолітню дитину, проте зазначені обставини, хоча й характеризують особу обвинуваченого з позитивного боку, але не слугували стримуючим фактором щодо невчинення інкримінованого йому злочину, а тому суттєво не зменшують встановлені апеляційним судом вище ризики та не можуть бути підставою для застосування стосовно нього більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, з огляду також на обставини злочину, у вчиненні якого він обвинувачується.

Відтак, апеляційний суд критично оцінює посилання захисника з приводу порушення усталеної практики ЄСПЛ, оскільки висновок про необхідність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_10 найбільш суворого запобіжного заходу був зроблений слідчим суддею виходячи із сукупності ризиків, а не лише із огляду на тяжкість інкримінованого злочину.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Не вирішуючи питання про доведеність вини підозрюваного, апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, який спрямований на перешкоджання діяльності ЗСУ, в той час як на території України здійснюється відсіч збройної агресії рф, яка розв`язала повномасштабну війну в Україні, руйнує країну та вбиває її громадян.

Водночас, з огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним для досягнення потреб досудового розслідування та для забезпечення суспільного інтересу.

Окремо суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити на тому, що положеннями ч. 6 ст. 176 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті, тобто запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, з урахуванням того, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, єдиним запобіжним заходом, який може бути застосовано стосовно нього, з огляду на зазначені вище імперативні приписи кримінального процесуального закону України, є тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

При цьому, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави з урахуванням приписів абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню, без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 197, 370,404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 08.01.2025, якою в межах к/п № 0000674 від 05.12.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 06.03.2025, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4