УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року слідча суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000861 від 26.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України

ВСТАНОВИЛА

В провадження слідчої судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на нерухоме майно у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000861 від 26.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури розслідується кримінальне провадження № 0000861 від 26.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

За обставин викладених у клопотанні, до СУ ГУНП у місті Києві 26.07.2024 надійшли матеріали з УСР в Київській області ДСР НП України, щодо незаконних дій групи осіб, які організували злочинну схему, за допомогою якої шляхом шахрайства, підшуковують осіб з числа незахищених верств населення, які володіють нерухомістю на території міста Києва, використовуючи підробленні документи майнових прав на квартиру, здійснюють шахрайські дії на території міста Києва та інших регіонах України в умовах воєнного стану.

Під час досудового розслідування до управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України слідчим, в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України надано доручення, з метою підтвердження встановлення інформації та повних анкетних даних відносно осіб, які можуть буди причетні до вказаних протиправних дій для подальшого документування їх злочинної діяльності.

Так, у відповідь на доручення слідчого з управління стратегічних розслідувань в Київській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надійшов рапорт з матеріалами, щодо виконання доручення, в якому зазначено, що невстановлені особи за попередньою змовою, шахрайським шляхом та шляхом підроблення ряду документів від імені гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка відповідно актового запису про смерть №18404 від 27 жовтня 2023 померла ІНФОРМАЦІЯ_5, причина смерті хронічна ішемічна хвороба серця.

Як зазначає прокурор у клопотанні, встановлено, що в Безуглівській сільській раді Згурівського району Київської області нібито було складено два заповіти від 23.12.2019 на ім`я гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_1 ) який в реєстрі сільської ради зареєстрований під номером 27, який являється спадкоємцем ОСОБА_4 , зазначеного в заповіті майна а саме:

-на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_1 (яка на праві власності належала ОСОБА_4 відповідно з Державного реєстру речових прав станом на 12.08.2024 );

-на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 . (яка на праві власності належала ОСОБА_4 відповідно з Державного реєстру речових прав станом на 14.08.2024).

Під час проведення перевірки згідно всіх наявних баз об`єкти нерухомого майна у ОСОБА_4 , в с. Безуглівка, а також інших населених пунктах Згурівського району Київської області відсутні. Враховуючи це встановити причини оформлення документів на право на спадщину в зазначеній сільській раді на теперішній час не видається можливим.

Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( НОМЕР_1 ), не є близьким родичом та не має родинних зав`язків з померлою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі відкрита спадкова справа № 72007979, номер у нотаріуса 92/2024, місце заведення спадкової справи: м. Київ, Київський міський нотаріальний округ, Дев`ята Київська державна нотаріальна контора, дата та час заведення 15.02.2024, 15:45, місце зберігання спадкової справи: Дев`ята київська державна нотаріальна контора, 03087, м. Київ, вул. Волинська, 56, нотаріус ОСОБА_6 . Відповідно до листа вих. № 1479/02-14 від 17.05.2024, вказано що особисто ОСОБА_5 було подано до вказаної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В подальшому, нотаріусом ОСОБА_6 , на підставі заповіту було складено та видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ( спадкова справа №92/2024 ) зареєстроване в реєстрі № 5-648 від 14.08.2024 року на квартиру АДРЕСА_2 , спадкоємцем якої є ОСОБА_5 .

Станом на 16.08.2024 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_3 право власності належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину № 5-648 від 16.08.2024

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до 14.08.2024 право власності на зазначену квартиру належало ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 05.11.2024 згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка в свою чергу на підставі відомостей про осіб, які реєструють шлюб являється дружиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є особою можливо причетною до вчинення шахрайських дій щодо об`єктів нерухомого майна громадян, на підставі договору купівлі-продажу № 2949 від 22.08.2024 виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 .

Будучи допитана в якості свідка ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_4 , тривалий час мешкала в квартирі АДРЕСА_1 , за межі квартири майже нікуди не виходила, її батько, матір та рідний брат померли, дітей вона не мала та ніколи не була одружена.

В ході здійснення досудового розслідування слідчим 19.11.2024 прийнято рішення про визнання квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор у судове засідання не з`явилась, в той же час на електронну пошту суду від прокурора відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_11 , надійшов лист з додатками, у якому остання просила розглянути клопотання без її участі, зазначила, що клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

З огляду на обставини викладені у клопотанні, його розгляд здійснюється без виклику володільця майна відповідно до ч.2 ст. 172 КПК України, якою визначено можливість розгляду клопотання прокурора про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, без повідомлення власника майна, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши клопотання, додані на його обґрунтування матеріали, документи, що надійшли на адресу суду, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Із матеріалів клопотання вбачається, що Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції у м. Києві за процесуального керівництва Київської міської прокуратури розслідується кримінальне провадження № 0000861 від 26.07.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

05.11.2024 постановою ст. слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві ОСОБА_12 , квартиру АДРЕСА_2 , визнано речовим доказом в даному кримінальному провадженні.

Як на мету накладення арешту прокурор посилається на необхідність збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Згідно ч 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

За викладених обставин та відповідних норм кримінального процесуального законодавства, слідчий суддя приходить до переконання, що матеріалами клопотання обґрунтовано та в судовому засіданні встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування, такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Разом з цим, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчою суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить прокурор.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідча суддя приходить до висновку, що наявні достатні підстави для задоволення клопотання та накладення арешту на майно.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

ПОСТАНОВИЛА

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаним майном, у тому числі заборонивши відповідним службам Міністерства юстиції України проводити реєстрацію, перереєстрацію, чи будь які інші дії щодо зміни власника квартири.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її оголошення до Київського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_13