Справа № 527/3568/24
провадження № 1-кс/527/757/24
УХВАЛА

іменем України

26 грудня 2024 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глобине скаргу ОСОБА_4 на постанову прокурора Глобинської окружної прокуратури Полтавської області від 02 грудня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на прокурора Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 від 02 грудня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 7000001 від 31.01.2013, за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст. 197-1, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 364 КК України, в якій просив скасувати вище вказану постанову, зобов`язати прокурора Глобинської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_5 видати пам`ятку потерпілого ОСОБА_4 РНКПО у справі об`єднаного кримінального провадження ЄРДР № 7000001 від 31.01.2013 за ознаками складу злочину передбаченого ч.4 ст. 197-1, ч.2 ст. 364, ч.1 ст. 364 КК України.

В обґрунтування скарги заявник скаржник вказав, що 29.102024 року Автозаводським районним судом м. Кременчука у справі № 524/11689/24 постановив рішеня про задоволення скарги заявників ОСОБА_6 та ОСОБА_4 щодо зобов`язання відділу поліції № 1 КРУП ГУНП в Полтавській області внести до ЄРДР відомості заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч.4 ст. 197-1, ч.2 ст. 364, ч. 2 ст. 353, ч.2 ст. 233 КК України за фактами прийняття рішень органом місцевого самоврядування про передачу у приватну власність земель природоохоронного призначення та вчинення заявниками перешкод у правах загального водного користування, а також перешкод у праві загального користування природними ресурсами, та вчинення перешкод у праві на відвідування території заказника загально державного значення і вчинення перешкод у доступах до води на території заказника загально державного значення «Сулинський» НПП «Нижньосульський» Полтавська область, Кременчуцький район с. Погребняки острови урочища Орівщина, територія вул.. Набережна, вул. Дачна, вул. Берегова.

23.11.2024 ОСОБА_4 звернувся до прокурора із заявою про визнання його по кримінальному провадженню, оскільки поніс моральну шкоду яка назвав як 1 200 000 000 грн від незаконних дій та поніс матеріальні збитки спільно з ОСОБА_6 за експертизи в розмірі 28 000 грн у зв`язку із поновленням становища порушеного права.

В судове засіданні скаржник не з`явився, повідомлений належним чином причини неявки суду невідомі.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні скарги, оскільки вважає постанову законною, огрунтованою, враховуючи, що відповідно до примітки ст.364 КК України істотною шкодою вважається шкода, яка в сто і більше раз перевищує неоподаткований розмір доходів громадян, однак клопотання не містять розмірів і підверджуючих доказів завдання саме цій особі істотної шкоди.

Дослідивши матеріали скарги, заслухавши пояснення прокурора, слідчий суддя дійшов до таких висновків.

Положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст.303 КПК України.

Зокрема, відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою, а також рішення слідчого, дізнавача, прокурора.

Установлено і це вбачається із представлених суду документів, що в провадженні Глобинської окружної прокуратури Полтавській області, на даний час перебуває кримінальне провадження № 7000001 від 31.01.2013 року.

З матеріалів скарги слідує, що 23.11.2024 ОСОБА_4 звернувся до прокурора із заявою про залучення його в якості потерпілого в рамках кримінального провадження № 7000001 від 31.01.2013 року.

02 грудня 2024 року за результатами розгляду постановою прокурора Глобинської окружної прокуратури Полтавської області у задоволенні клопотання ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 7000001 від 31.03.2013 року - відмовлено .

Копію вказаної постанови ОСОБА_4 отримав 11.12.2024 року, що не оспорюється сторонами.

Дана постанова прокурора мотивована, зокрема тим, що заявник у заяві про вчинення кримінального правопорушення не наводить обставин , які свідчать про спричинення йому істотної матеріальної шкоди, в розумінні ч. 1 ст. 363 КК України.

Беручи до уваги наведені у скарзі обставини, враховуючи незгоду заявника із рішенням слідчого про відмову в задоволенні його клопотання в порядку ст.55 КПК України, та аналізуючи на предмет законності оскаржувану постанову, слідчий суддя зазначає про таке.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Частиною 5 статті 55 КПК України встановлено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Таким чином, чинний КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Процесуальною підставою для прийняття такого рішення є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч.1 ст.55 КПК України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, яке визначається в кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено ч.1 ст.55 КПК України (наприклад, заподіяння особі моральної шкоди як представнику певної частини суспільства; заподіяння моральної шкоди юридичній особі); неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

При визначенні шкоди, як підстави для визнання особи потерпілим, необхідно виходити із того, що шкода має бути безпосередньо спричинена особі кримінальним правопорушенням, тобто повинен існувати прямий зв`язок, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Отже, законодавцем чітко визначено статус потерпілого у кримінальному провадженні та визначено момент виникнення прав та обов`язків потерпілого.

Відповідно до ст.7 КПК України в якості загальної засади кримінального провадження проголошено змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Водночас, ОСОБА_4 до скарги не надано будь-яких об`єктивних даних, які б свідчили, що на момент звернення із заявою про залучення до провадження його як потерпілого йому дійсно завдано істотної моральної та майнової шкоди, як це передбачено ч.1 ст.55 КПК України враховуючи вимоги ч. 1 ст. 364 КК України, понесена моральна та матеріально шкода нічим не підтвердження, окрім виключно визначення її розміру при спілкуванні з прокурором.

Заявником не зазначено, в чому полягає спричинена йому істотна шкода, а також не надано до суду жодного підтвердження таких аргументів, що засвідчували б очевидні ознаки спричинення йому істотної шкоди, в розумінні положень ч.1 ст.55 КПК України та ч. 1 ст. 364 КК України. Такі відомості відсутні й на момент розгляду скарги.

Окрім цього, зважаючи на відомості про кримінальні правопорушення, які внесені до ЄРДР за відповідною заявою, скаржником не наведено конкретних фактів та достатніх даних щодо заподіяння йому істотної шкоди нібито кримінальними правопорушеннями, що є обов`язковою передумовою для визнання особи потерпілою, а відтак, відсутні законні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

Враховуючи наведене, а також обставини, які зазначені у скарзі щодо залучення ОСОБА_4 до кримінального провадження як потерпілого, то на даний час в силу положень вказана фізична особа відповідно ст.55 КПК України не є потерпілим у кримінальному провадженні.

Набуття особою статусу потерпілого за відсутності встановленого обґрунтованого підтвердження завданої шкоди, на даному етапі досудового розслідування є необґрунтованим та передчасним. Сама по собі незгода скаржника із процесуальними рішеннями та діями правоохоронних органів у його кримінальній справі не свідчить про набуття статусу потерпілого в ініційованих ним кримінальних провадженнях, що пов`язані із процедурою розслідування діянь, за які його засуджено, і вирок набрав законної сили.

Тому слідчий суддя вважає, що слідчий на даному етапі досудового розслідування правомірно прийняв рішення на підставі ч.5 ст.55 КПК України, через відсутність очевидних та достатніх даних щодо завдання шкоди особі.

Разом із тим, слідчим суддею встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000012 від 31.01.2013 року не завершене, наразі триває, що передбачає проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, та в подальшому не позбавляє заявника можливості реалізувати свої права в порядку ст.55 КПК України.

Наведене також свідчить, що скаржником передчасно ініційовано питання про визнання потерпілим в розумінні вимог КПК України, оскільки на даний час, за вказаних обставин та здобутих матеріалів, виключена можливість однозначно дійти до висновку про заподіяння будь-якої шкоди особі у вказаному кримінальному провадженні.

За змістом ч.3 ст.110 КПК України рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.

Дослідивши оскаржувану постанову, слідчий суддя дійшов до переконання, що вона винесена правомірно, із дотриманням положень ст.110 КПК України в частині зазначення змісту обставин, які стали підставами для прийняття постанови, мотивів прийняття постанови, їх обґрунтування, та слідчим прийнято рішення про відмову у залученні як потерпілого, навівши достатньо вагомі підстави та мотиви для такого рішення з посиланням на положення КПК України.

Виходячи зі змісту оскаржуваного рішення, його прийняттю передувало проведення аналізу обставин провадження, які мають значення для правильного вирішення вимог заявленого клопотання, а викладені у ньому висновки є такими, що ґрунтуються на нормах чинного законодавства, постанова слідчого в цілому відповідає вимогам ч.5 ст.110 КПК України, позаяк належних і допустимих доказів протилежного суду не надано.

З огляду на вищезазначене, слідчий суддя вважає, що вказаним процесуальним рішенням прокурора щодо відмови у задоволенні клопотання не порушено гарантій скаржника щодо рівності прав, як учасника кримінального провадження, та на реалізацію своїх процесуальних прав на розгляд таких звернень.

Разом із тим, у подальшому заявник, як учасник кримінального провадження, наділений відповідним обсягом процесуальних прав, не позбавлений можливості реалізувати їх у порядку, передбаченому КПК України.

Крім того, як у матеріалах скарги, так під час розгляду скарги скаржником не доведено, що постанова слідчого є необґрунтованою та незаконною.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, проаналізувавши наведені у скарзі доводи, повно і всебічно оцінивши обставини провадження, які відомі на час розгляду скарги, наявні матеріали та докази з точки зору їх достатності і взаємного зв`язку, керуючись законом, слідчий суддя дійшов до висновку, що у задоволенні вимог поданої скарги потрібно відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 22, 24, 55, 110, 117, 303-309, 370, 372, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову прокурора Глобинської окружної прокуратури Полтавської області від 02 грудня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1