ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/863/25 Справа № 185/8628/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

06 січня 2025 року м. Дніпро

Суддя-доповідач судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду ОСОБА_2 , ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором та ОСОБА_4 . Останнього визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 2 ст. 255 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 11 місяців, без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 28 ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 3 (три) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок оскаржений не був та набрав законної сили.

11 грудня 2024 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу на вказаний вирок, в якій просить поновити строк апеляційного оскарження, мотивувальну частину вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_4 змінити та викласти у новій редакції, яка не буде містити будь-яких відомостей, що стосуються ОСОБА_3 як Особи_9, в іншій частині вирок залишити без змін.

Перевіривши апеляційну скаргу, суддя-доповідач вважає за необхідне повернути її з наступних підстав.

Так, відповідно до положень ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: 1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди; 2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо вона була подана особою, яка не має права її подавати.

Верховний Суд України в постанові від 03 березня 2016 року у справі № 5-347кс15 зробив правовий висновок про те, що конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком установленої законом заборони на таке оскарження. При цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їхніх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та зверненні до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК. Отже, при вирішенні питання, чи є підстави для оскарження рішення суду до суду вищого рівня певною особою, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді, ключовим є з`ясування, чи насправді це рішення стосується інтересів конкретної особи.

За висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 травня 2020 року у справі № 639/2837/19, суддя-доповідач суду апеляційної інстанції, вирішуючи відповідно до вимог ст. 398 КПК питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою іншої особи (захисника чи представника іншої особи) на вирок на підставі угоди, має впевнитися, що у тексті вироку зазначено такі дані, які прямо вказують на дану конкретну особу, або визнані встановленими такі обставини, які дозволяють апеляційному суду (судді-доповідачеві) з впевненістю ідентифікувати іншу особу; крім того, вирок має стосуватися прав, свобод та інтересів цієї іншої особи.

Не погоджуючись із вироком суду щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив виключити з його мотивувальної частини відомості, що стосуються нього, зазначені як Особа_9, які самі по собі підтверджують існування злочинної організації та участі у ній ОСОБА_3 , що є порушенням презумпції його невинуватості.

Наведені міркування суддя-доповідач вважає безпідставними, оскільки прізвище ОСОБА_3 в оскаржуваному вироку не зазначене, а ототожнення його із Особою_9, що згадується у вироку, є передчасним, оскільки щодо вказаної особи зазначено лише її посаду, - заступник начальника кримінальної поліції Павлоградського РВП ГУ НП в Дніпропетровській області, втім не зазначено період її перебування на вказаний посаді. У той же час не викликає сумнівів, що у різні часи дану посаду займали різні особи.

Крім того суддя-доповідач суддів зважає на те, що вирок, ухвалений на підставі угоди стосовно однієї з декількох осіб, не має преюдиціального значення для кримінального провадження стосовно інших осіб та не є доказом винуватості цих осіб (статті 84, 90 КПК), у зв`язку із чим відсутні підстави вважати, що оскаржуваний вирок стосується прав, свобод та інтересів інших осіб, ніж обвинувачений ОСОБА_4 , зокрема ОСОБА_3 .

З огляду на викладене суддя-доповідач приходить до висновку про відсутність у ОСОБА_3 права оскаржувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Така позиція підтверджується усталеною практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду, відображеною у судових рішеннях, зокрема, у справах № 991/2288/21, № 554/8321/23, № 991/6004/21, № 686/26679/19, а також у Постанові ККС ВС від 30 липня 2024 року у справі № 552/6085/23, провадження № 51-441 км 24.

З урахуванням вищенаведеного апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_4 належить вважати поданою особою, яка не має права її подавати, у зв`язку із чим дана апеляційна скарга підлягає поверненню.

Керуючись ст. 399 КПК України, суддя-доповідач, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2022 року у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, - повернути особі, яка її подала.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя Дніпровського

апеляційного суду ОСОБА_2