Справа № 344/3895/25
Провадження № 1-кс/344/1940/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , представника органу опіки та піклуваннч ОСОБА_6 , психолога ОСОБА_7 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження №0002321 від 28.08.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором, в обгрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом Івано-Франківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження № 0002321 від 28.08.2024, за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Встановлено, що 27.08.2024, приблизно о 21 год 30 хв, в період дії на території України воєнного стану, неповнолітній ОСОБА_5 та неповнолітній ОСОБА_9 перебували на Привокзальній площі, у м. Івано-Франківську, де зустріли ОСОБА_10 , який очікував на відправлення міжміського автобуса сполученням «Івано-Франківськ - Коломия». В цей час у ОСОБА_5 та ОСОБА_9 виник протиправний умисел на відкрите викрадення майна, що належить ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна ОСОБА_5 та ОСОБА_9 підійшли до потерпілого ОСОБА_10 та попросили цигарку, нащо останній відповів, що у нього немає цигарок. Після цього ОСОБА_9 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , почали наносити потерпілому удари руками в ділянку обличчя, тим самим застосували насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, внаслідок чого ОСОБА_10 втратив рівновагу та впав на землю.

Після цього, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 діючи за попередньою змовою, будучи об`єднаними єдиним протиправним умисно, відкрито викрали із кишені штанів потерпілого мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi А3» та рюкзак у якому знаходились сувенірні прапорці.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Худльово, Ужгородського району, Закарпатської області, без освіти, тимчасово проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

28 серпня 2024 року ОСОБА_5 , в порядку ст.ст. 277-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та 29.08.2024 Івано-Франківським міським судом, щодо підозрюваного ОСОБА_5 , застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозра ОСОБА_5 , у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події, які проводились 28.08.2024, в період з 01 год 11 хв по 01 год 51 хв та з 11 год 49 хв по 12 год 30 хв, огляду предмету, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведення слідчого експерименту, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновками дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/109-24/14324-Д, імунологічних експертиз № 902, № 903 та

№ 901 іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

На теперішній час, органу досудового розслідування, місце перебування ОСОБА_5 невідоме, оскілки останній не має місця реєстрації та постійного місця проживання та за адресою: АДРЕСА_1 відсутній.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою, як винятковий запобіжний захід, може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та останній усвідомлює неминучість покарання за його вчинення, у разі постановлення, щодо ного, обвинувального вироку.

- п. 3 - незаконно впливати на свідка ОСОБА_13 та іншого підозрюваного ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні оскільки ОСОБА_5 особисто знайомий з ними та шляхом вмовляння, залякування, може схиляти їх до зміни власних показань, що може істотно вплинути на досудове розслідування. Оцінюючи наявність цього ризику, варто врахувати, що ризик впливу на свідків існує не лише на етапах досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду.

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 не працює, не навчається, не має постійного джерела прибутку, не має стійких соціальних зв`язків.

Враховуючи вищенаведене, репутацію підозрюваного, тяжкість кримінального правопорушення, обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недоцільним, оскільки незважаючи на те, що ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29.08.2024, щодо підозрюваного ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, останній не виконав покладені на нього обов`язки.

На думку слідчого неможливе ініціювання питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки до органів досудового розслідування не надходили заяви від жодних осіб про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються, за необхідності, доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.

Інший вид запобіжного заходу заставу, застосувати відносно підозрюваного також не можливо, оскільки він не працює, не має постійного джерела доходів та власних коштів, відсутні особи, які б могли внести кошти на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є неможливим, так як він немає постійного місця проживання.

Беручи до уваги вищевикладене, вважаю, що застосування менш суворого запобіжного заходу не може запобігти вказаним ризикам.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просили клопотання задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення клопотання та просили відмовити в його задоволенні.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_14 , згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 28 серпня 2024 року ОСОБА_5 , в порядку ст.ст. 277-278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та 29.08.2024 Івано-Франківським міським судом, щодо підозрюваного ОСОБА_5 , застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозра ОСОБА_5 , у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме відомостями, що містяться у протоколах: огляду місця події, які проводились 28.08.2024, в період з 01 год 11 хв по 01 год 51 хв та з 11 год 49 хв по 12 год 30 хв, огляду предмету, пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведення слідчого експерименту, показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , висновками дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/109-24/14324-Д, імунологічних експертиз № 902, № 903 та

№ 901 іншими зібраними матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, враховуючи, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження та інших матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.п.1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177КПК України:

- п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та останній усвідомлює неминучість покарання за його вчинення, у разі постановлення, щодо ного, обвинувального вироку.

- п. 3 - незаконно впливати на свідка ОСОБА_13 та іншого підозрюваного ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні оскільки ОСОБА_5 особисто знайомий з ними та шляхом вмовляння, залякування, може схиляти їх до зміни власних показань, що може істотно вплинути на досудове розслідування. Оцінюючи наявність цього ризику, варто врахувати, що ризик впливу на свідків існує не лише на етапах досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду.

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 не працює, не навчається, не має постійного джерела прибутку, не має стійких соціальних зв`язків.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів, санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, обрання більш м`якого запобіжного заходу не являється за можливе, оскільки цього буде недостатньо для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в т.ч. шляхом розголошення іншим, не встановленим на даний час слідством особам, інформації про хід досудового розслідування та приховування доказів їх злочинних дій.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може - п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років та останній усвідомлює неминучість покарання за його вчинення, у разі постановлення, щодо ного, обвинувального вироку.

- п. 3 - незаконно впливати на свідка ОСОБА_13 та іншого підозрюваного ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні оскільки ОСОБА_5 особисто знайомий з ними та шляхом вмовляння, залякування, може схиляти їх до зміни власних показань, що може істотно вплинути на досудове розслідування. Оцінюючи наявність цього ризику, варто врахувати, що ризик впливу на свідків існує не лише на етапах досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду.

- п. 5 - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_5 не працює, не навчається, не має постійного джерела прибутку, не має стійких соціальних зв`язків.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором доведено існування частини зазначених у клопотанні ризиків.

Разом з тим, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу прокурором доведено, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_5 участь у кримінальному правопорушенні, наслідки даного правопорушення, щодо підозрюваного неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

На думку слідчого судді, застосування більш м`якого запобіжного заходу, зокрема особистого зобов`язання, не унеможливить прояву встановлених слідчим суддею ризиків, та буде ефективним та доцільним в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий суддя також зазначив, що відсутність у підозрюваного зареєстрованого місця проживання не є підставою для застосування до нього найбільш обтяжливого запобіжного заходу, а саме тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, вважаю за необхідне в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою із визначеною періодичністю;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, та покласти на підозрюваного наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою із визначеною періодичністю;

- не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання

Покладені на ОСОБА_5 обов`язки діють до 02 квітня 2025 року включно.

Роз`яснити ОСОБА_5 , що в разі невиконання зазначених обов`язків щодо нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання ОСОБА_5 доручити здійснювати слідчому СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і підписано 17.03.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_15