Справа № 287/1170/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

фахівця Коростенського РС № 3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання фахівця Коростенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_4 для вирішення питання про звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

До Олевського районного суду Житомирської області надійшло подання фахівця Коростенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_4 для вирішення питання про звільнення ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року.

В обґрунтування подання зазначено, що у зв`язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ, було встановлено, що вирок Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року відносно ОСОБА_5 не відповідає вимогам закону. Так, законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за ст. 185 КК України, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги для відповідного року та дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року. Відповідно до вироку Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року ОСОБА_5 04.03.2022 року було вчинено злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України та завдано матеріального збитку на загальну суму 970 гривень, що складає менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в частині кримінального законодавства станом на 2022 рік. Згідно ст. 58 Конституції України , закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі, окрім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. На підставі наведеного, представник органу пробації звернувся із даним поданням до суду.

В судовому засіданні фахівець Коростенського районного сектору № 3 ОСОБА_4 подання підтримала повністю з підстав у ньому зазначених, просить звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року.

Прокурор Олевського відділу Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_3 в судовому засіданні відносно задоволення подання не заперечує.

Засуджений ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про дату , час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі та про відкладення розгляду справи до суду не надав. З наявних матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Житомирська виправна колонія № 4».

Представник органу пробації та прокурор вважають, що подання можливо розглядати без участі засудженого ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду подання, не перешкоджає проведення судового розгляду, тому суд розглядає подання про звільнення від покарання без участі засудженого.

Дослідивши подання та матеріали справи, заслухавши думку учасників судового розгляду, суд дійшов наступного висновку.

Вироком Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі.На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за цим вироком та вироком Олевського районного суду Житомирської області від 24.05.2022 року, призначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком три роки. Відповідно до вказаного вироку на ОСОБА_5 , на підставі ст. 76 КК України, покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13.02.2023 року вирок Олевського районного суду Житомирської області від 28 листопада 2022 року щодо ОСОБА_5 змінено в частині призначення остаточного покарання. Постановлено вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді п`яти років позбавленні волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням вироку Олевського районного суду від 24.05.2022 року, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком три роки. Згідно з ст.76 КК України покладено на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В іншій частині вирок залишено без зміни.

Вирок набрав законної сили 13.02.2023 року.

20.03.2023 року вирок надійшов на виконання до Коростенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області та був прийнятий до виконання.

В подальшому Коростенським районним сектором № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області направлено до Олевського районного суду Житомирської області подання про звільнення ОСОБА_5 від покарання , призначеного вироком Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року.

9 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП.

Зокрема, у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата ККС ВС у постанові від 7 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21 дійшла висновку про те, що Закон № 3886-IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2022 році становила 2481,00 грн.

У постанові об`єднаної палати ККС ВС від 7 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21 зазначено наступне. Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Об`єднана палата зазначає, що відповідь на запитання, чи мають зміни, яких зазнали статті 185, 190, 191 КК внаслідок зміни редакції ст. 51 КУпАП, зворотну дію в часі, залежить від відповіді на запитання, чи є Закон № 3886-IX «законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи» у значенні ст. 5 КК.

Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів.

Об`єднана палата виходить з того, що статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати лише, якщо розмір викраденого перевищує два неоподатковувані мінімуми. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, Об`єднана палата вважає, що для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала два неоподатковувані мінімуми, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

Колегія суддів, яка передала провадження на розгляд Об`єднаної палати ККС, на обґрунтування своєї позиції спиралася на Рішення Конституційного Суду України (далі - КСУ) від 19 квітня 2000 року, в якому розглядалося питання про вплив змін, що вносяться до нормативно-правових актів інших галузей права, до яких відсилає бланкетна диспозиція кримінального закону. КСУ розглядав ситуацію щодо впливу зміни мінімального розміру заробітної плати на диспозиції ряду статей чинного на той час КК, де цей показник впливав на застосування кваліфікуючої ознаки «у великих чи особливо великих розмірах».

КСУ дійшов висновку, серед іншого: «Положення статті 58 Конституції України з урахуванням вимог пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України треба розуміти так, що виключно законами України визначаються діяння, які є злочинами, та встановлюється кримінальна відповідальність за їх вчинення. Такі закони мають зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують кримінальну відповідальність особи…

Встановлення нормативно-правовими актами іншого мінімального розміру заробітної плати не тягне за собою зміни кваліфікуючих ознак злочинів, передбачених частинами четвертими статей 81, 82, 84, частиною третьою статті 83, частиною другою статті 86 та статтею 86-1 цього Кодексу. Положення частини другої статті 6 Кримінального кодексу України щодо зворотної дії закону в часі на ці випадки не поширюється…».

Об`єднана палата вважає, що висновки КСУ в цьому рішенні не можуть бути застосовані до ситуації, яка виникла у зв`язку з обговорюваною зміною до ст. 51 КУпАП.

Зміна розміру мінімальної заробітної плати або неоподатковуваного мінімуму доходу громадян не має за безпосередню мету зміну кримінального закону, тому хоча і може вплинути на застосування норми кримінального закону до певного кола діянь, однак не є зміною кримінального закону, а отже, немає зворотної дії в часі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) хоча і вважає, що при використанні техніки «бланкетної» або «відсильної» норми для криміналізації дій або бездіяльності положення, яке посилається, і положення, на яке здійснюється посилання, мають розглядатися в сукупності як кримінальний закон, однак вирішує справи виходячи з конкретних обставин. У справі «Morck Jensen» він розглядав ситуацію, коли законодавство передбачало кримінальну відповідальність за перебування на певній території без дозволу, але згодом режим цієї території було змінено. ЄСПЛ взяв до уваги, що законодавство, яке змінило режим відповідної території, не мало на меті переглянути застосовність відповідного положення кримінального закону, і таким чином, зміна законодавства була зумовлена зовнішніми обставинами, пов`язаними зі зміною ситуації на цій території, які не стосувалися питання винуватості.

Об`єднана палата також вважає, що періодична зміна розміру неоподатковуваного мінімуму відповідним законодавством не тягне за собою декриміналізації тих діянь, які кваліфікувалися як кримінальні правопорушення, виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення злочину.

Однак Об`єднана палата вважає, що таких підхід не застосовний до змін, які внесені в ст. 51 КУпАП Законом № 3886-IX.

Частина 6 ст. 3 КК передбачає, що зміни до КК можуть вноситися, у тому числі, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення, що відрізняє ситуацію, яка розглядається, від змін нормативно-правових актів інших галузей права, які розглядав КСУ у згаданому Рішенні.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до ст. 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства, щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Тому зміну в ст. 51 КУпАП розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму до 2, який розмежовує адміністративну та кримінальну відповідальності за відповідні діяння, Об`єднана палата розглядає як зміну до кримінального закону, оскільки мета законодавця полягала саме у зміні диспозиції відповідних кримінальних правопорушень.

Таким чином, Об`єднана палата робить висновок, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів.

У той же час Суд наголошує, що визначення суми, яка дорівнює 2 неоподатковуваним мінімумам, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Як вбачається з матеріалів подання, згідно з вироком Олевського районного суду Житомирської області від 28.11.2022 року, яким засуджено ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК України, вартість викраденого майна становить 970,00 грн. та є меншою, ніж 2 неоподатковувані мінімуми доходів громадян, що застосовуються у 2022 році, і це діяння не підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

На підставі п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 74 КК України звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Суд, дослідивши матеріали справи, ураховуючи наведене, вважає за необхідне задоволити подання та звільнити засудженого від покарання у зв`язку з усуненням караності діяння.

Керуючись ст.ст. 5, 74 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Подання фахівця Коростенського районного сектору № 3 філії Державної установи «Центр пробації» у Житомирській області ОСОБА_4 - задоволити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 28.11.2022 року Олевським районним судом Житомирської області за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до п`яти років позбавлення волі, від відбування призначеного судом покарання у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1