Провадження №: 1-кс/755/3955/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та прокурора ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 грудня 2024 року за № 0004133, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. СУТЬ КЛОПОТАННЯ

До слідчого судді цього місцевого суду надійшло вказане клопотання прокурора про арешт майна у межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР 11 грудня 2024 року за № 0004133, у порядку ст. 170 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

У клопотанні вказується, що Дніпровським УП ГУ НП в м. Києві здійснюється досудове розслідування цього кримінального провадження у ході якого встановлено, що 11 грудня 2024 року близько 05 год. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: м. Київ, пр-т. Соборності, буд. 1 проходячи по вулиці, помітив поруч з відділенням АТ «КредоБанк» генератор «Endress ESE 6000 BS ES» серійний номер 240212/00415» який був не защіпнутий, тобто перебував у вільному доступі, тож він заволодів ним.

В подальшому, 11 грудня 2024 року слідчим було проведено особистий обшук, в порядку ст. 208 КПК, ОСОБА_4 в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Huawei» з наявними на ньому ушкодженнями, а саме: тріщинами на склі екрану, з сім карткою мобільного оператора «LIFE» та помером телефону НОМЕР_3, «IMEI 1: НОМЕР_1 », «ІМНІ 2: НОМЕР_2 »; грошові копти у розмірі 5620 грн., одинадцять кушор з яких номіналом 500 грн., одна купора поміналом 100 грн. та одна купюра номіналом 20 грн; три квитанції ломбарду «ТОВ «АФІШАЖ», про закладення «Шліфмашини» Makita 9558IIN договір № 511247563, «Системний блок» договір №511247206, «Тример» Grunhelm GTR-03U договір № 511246754; зіп пакет з предметами схожими на прикраси.

Надалі, вилучені речі були визнані речовим доказом.

Отже,наявні підстави передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, для накладення арешту на вилучене майно.

ІІ. ПОЗИЦІЇ СТОРІН

Прокурор клопотання підтримала з вказаних у ньому передумов.

Також, слідчим суддею, враховуючи норми ст. 22, 26, 172 КПК України, щодо того, що неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання, визнано за можливе провести цей судовий розгляд за даної явки.

ІІІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ПИТАННЯ

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 170. Накладення арешту на майно

1. Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, […].

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

2. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів.

3. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

10. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

11. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

ІV. ОЦІНКА СЛІДЧОГО СУДДІ

Вирішуючи питання про арешт майна з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен встановити, чи єдостатні підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК.

Дана стаття КПК (ст. 98) регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1). Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

При цьому, слушним буде зауважити, що кожна річ може бути, у порядку ст. 110 КПК, визнана речовим доказом, якщо має значення, на переконання слідчого або прокурора, для кримінального провадження, однак визнання компетентною особою того чи іншого предмета речовим доказом не визначає його як річ,що відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, для цілей передбачених ч. 3 ст. 170 КПК, а лише вказує на його речове походження.

Питання відповідності майна критеріям ст. 98 КПК, для цілей визначених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК, аналізується під час розгляду клопотання про арешт такого майна у порядку ст. 94 КПК слідчим суддею виходячи з фактичних обставин справи та суті вчинюваного кримінального правопорушення.

В цьому випадку, наведене майно, згідно постанови слідчого від 12 грудня 2024року, визнано речовим доказом, у порядку ст. 98 КПК, з наведеним відповідних мотивів такого визнання.

В свою чергу, слідчим суддею шляхом дослідженні матеріалів провадження у порядку ст. 94 КПК встановлено, що це майно не відповідає критеріям ст. 98 вказаного Кодексу, для цілей визначених п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК.

Позаяк, вилучене майно, на переконання слідчого судді, котре сформоване у порядку ст. 94 КПК, не є безпосередньо пов`язаним із кримінальним правопорушенням, що розслідується - крадіжкою генератора.

Так, мобільний телефон не є знаряддям вчинення злочину і не йдеться про те, що він містить сліди правопорушення, а його пошкодження не має жодного відношення.

Гроші, що були вилучені, не можуть бути визнані результатом кримінальної діяльності, оскільки немає доказів того, що ці кошти набуті злочинним шляхом, або ж унаслідок реалізації викраденого майна.

Квитанції ломбарду стосуються закладеного майно іншого взагалі.

Відношення прикрас, схожих на коштовності, до крадіжку генератора також не можливо з`ясувати.

Тому, відсутність будь-яких доказів, які підтверджують зв`язок вилученого майна з крадіжкою генератора, свідчить про те, що арешт на це майно не може бути накладений на підставі статті 170 КПК України.

V. ВИСНОВОК

Отже, не є дійсними обставини регламентовані п. 1 ч. 2, абз. 2 ч. 3 ст. 170 КПК України.

З огляду на зазначене, слідчий суддя не вбачає підстав для арешту вказаного майна з мотивів наведених у клопотанні та відображених у п. І ухвали.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 173 КПК відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. 131-132, 170-173, 309, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Згідно ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1