У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/886/25

№ 1-кс/183/216/25

30 січня 2025 року м. Самар

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 , про застосування у кримінальному провадженні, відомості по якому внесені 28.01.2025 року до ЄРДР за № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючому, холостому, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимому:

- 12.11.2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 355 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

Згідно до вимог ст. ст. 176-178 КПК України слідчий Самарівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, який у подальшому неодноразово продовжений і діє на теперішній час.

Так ОСОБА_5 , будучи засудженим 12.11.2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 355 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, належних висновків для себе не зробив та знову підозрюється у скоєнні корисливого злочину за наступних обставин.

Так, 27 січня 2025 року приблизно о 18 годині 10 хвилин ОСОБА_5 проходив поблизу будинку № 9 по вул. Гідності м. Самар Дніпропетровської області, де побачив раніше незнайомого ОСОБА_7 , який йшов у напрямку вул. Українська, в одній руці тримаючи барсетку, а іншою тримав мобільний телефон та вів розмову за допомогою мобільного телефону. В ході телефонної розмови ОСОБА_7 повідомив співрозмовнику, що має при собі грошові кошти, почувши це у ОСОБА_5 раптово виник прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), а саме вказаної барсетки, яка належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , продовжив йти за ОСОБА_7 , та коли останній проходив повз будинок №2 по

вул. Українська в м. Самар Дніпропетровської області, ОСОБА_5 знаходячись за спиною ОСОБА_7 , усвідомлюючи відкритий характер своїх протиправних дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, правою рукою схопив барсетку, яку ОСОБА_7 тримав в правій руці, із застосуванням сили (ривком) потягнув на себе. ОСОБА_7 , намагаючись утримати своє майно, міцно утримував ручку барсетки, однак вона від ривка ОСОБА_5 відірвалася від барсетки, після чого ОСОБА_5 відкрито заволодів барсеткою, яка належить ОСОБА_7 , всередині якої знаходилися грошові кошти в сумі 10600 гривень, дві банківські картки банку АТ КБ «Приватбанк», пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_7 , картка платника податків на ім`я ОСОБА_7 , медична довідка серія 10АААГ№ 574930 на ім`я ОСОБА_7 ,паспорт громадянина України № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_8 ,посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 ,паспорт громадянина України НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 ,

Після чого, ОСОБА_5 , не звертаючи увагу на вимоги потерпілого ОСОБА_7 , який просила припинити свої злочинні дії та повернути йому майно, з місця скоєння злочину втік, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду.

28.01.2025 року внесено до ЄРДР за № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.186 КК України

29.01.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.186 КК України.

У главі 18 Кримінального процесуального кодексу України визначено заходи процесуального примусу, які застосовуються до підозрюваного з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки, а також детально регламентовано порядок їх застосування.

У відповідності до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеної у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що саме особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

- міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

- наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

- репутацію підозрюваного;

- наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 5) до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки;

Пункт b частини 1 Європейської Конвенції з прав людини дозволяє позбавлення волі для забезпечення виконання будь-якого обов`язку встановленого законом.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою. Також практикою Європейського суду з прав людини, зокрема сформульовану в рішеннях «Марченко проти України» та «Лабіта проти Італії», згідно з якими тримання під вартою є виправданим у певному випадку, а саме тоді, коли суспільний інтерес, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Повідомлення про підозру підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом заяви від ОСОБА_7 від 27.01.2025 року, протоколом огляду місця події від 27.01.2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 28.01.2025 року; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 29.01.2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання потерпілим ОСОБА_7 ; протоколом огляду речей від 29.01.2025 року; постановою про визнання речових доказів, а саме речей вилучених у ОСОБА_5 від 29.01.2025 року; постановою про визнання речових доказів, а саме ручки від сумки яку надав потерпілий ОСОБА_7 від 29.01.2025 року; протоколом огляду відеозапису з камер відео спостереження «Безпечне місто» від 29.01.2025 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 29.01.2025 року та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами.

Під час досудового розслідування було встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що ОСОБА_5 суспільно-корисною працею не займається, офіційно джерела доходу не має, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має, постійного місця проживання не має, є мешканцем іншої області, у зв`язку з чим стійкі соціальні зв`язки у нього відсутні.

На теперішній час ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за які передбачена реальна міра покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років, що в свою чергу не передбачає будь-яке звільнення від відбування реального покарання, а покарання, яке може бути призначено ОСОБА_5 у разі визнання його винним, буде спонукати останнього ухилятися від органів досудового розслідування та суду.

Про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що ОСОБА_5 раніше судимий, а саме 12.11.2024 року Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 355 КК України та якого засуджено до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки. Незважаючи на це ОСОБА_5 будучи звільненим від відбування покарання з іспитовим строком, та будучи на випробувальному терміні на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову підозрюється у скоєнні корисливого злочину, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк до десяти років.

Дані, що характеризують особу підозрюваного та вищевикладені обставини свідчать про те, що ОСОБА_5 на шлях виправлення не став, а тому є ризик того, що він матиме реальну можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, а отже обрання щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою є недоцільним.

Застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, та неможливість забезпечити запобігання наявному ризику більш м`якими запобіжними заходами.

На підставі викладеного, вважаю, що з урахуванням реальної наявності вказаних ризиків забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків можливо лише при застосуванні до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів не можливо.

Вважаю, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки їх уникнення за наведених обставин можливо лише через обмеження свободи пересування підозрюваного шляхом тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, зазначених у клопотанні. Також прокурор зазначив, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_5 для запобігання ризику, зазначеному у клопотанні, є недостатніми та недоцільними, оскільки вони не можуть забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просив вирішити питання про застосування до його підзахисного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою або призначити йому заставу.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника.

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування прокурора, пояснення підозрюваного, думку захисника, слідчий суддя прийшла до таких висновків.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке віднесено законом до категорії тяжких, виходячи з наявних доказів, а саме: протоколом заяви від ОСОБА_7 від 27.01.2025 року, протоколом огляду місця події від 27.01.2025 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 28.01.2025 року; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_7 від 29.01.2025 року; протоколом пред`явлення для впізнання потерпілим ОСОБА_7 ; протоколом огляду речей від 29.01.2025 року; постановою про визнання речових доказів, а саме речей вилучених у ОСОБА_5 від 29.01.2025 року; постановою про визнання речових доказів, а саме ручки від сумки яку надав потерпілий ОСОБА_7 від 29.01.2025 року; протоколом огляду відеозапису з камер відео спостереження «Безпечне місто» від 29.01.2025 року; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 29.01.2025 року та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами.

При розгляді письмових доказів, наданих прокурором в підтвердження клопотання, зазначених вище, слідчий суддя вважає на підставі ст. 178 КПК України їх вагомими та обґрунтованими. У відповідності до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Фокс, Камбел і Харлі проти Сполученого Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення. Тому існують всі підстави вважати підозру ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, обґрунтованою.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність ризику свідчить те, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні злочину, який віднесений до категорії тяжких, за скоєння якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. Також, ОСОБА_5 засуджений до позбавлення волі із застосуванням ст.. 75 КК України. Також слід врахувати, що підозрюваний ніде не працює, у нього відсутні будь-які офіційні джерела доходів, відсутнє постійне місце мешкання, а тому слідчий суддя вважає, що ОСОБА_5 може продовжувати скоювати інші кримінальні правопорушення.

Слідчий суддя при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених вище, на підставі наданих слідчим матеріалів, оцінила в сукупності інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме те, що ОСОБА_5 не одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, ніде не працює, тому офіційні джерела доходів в нього відсутні, підозрюється в скоєнні кримінального правопорушення, віднесеного законом до категорії тяжких, що вказує на негативну репутацію останнього; тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, в тому числі, до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 КПК України, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як вбачається з наданих слідчим та прокурором доказів, ОСОБА_5 раніше судимий, санкція ч. 4 ст. 186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Все вищевикладене неодмінно свідчить про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 , ніж тримання під вартою.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати щодо підозрюваного найбільш тяжкий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених раніше ризиків.

Крім того, у відповідності з ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Слідчий суддя вважає, що відносно ОСОБА_5 не може бути визначений розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, громадянин України, - застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 27 березня 2025 року включно, взявши його під варту із залу суду негайно.

Копію ухвали направити для виконання прокурору Новомосковської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження; начальнику Самарівського РВП ГУНП в Дніпропетровській області; начальнику Дніпропетровської установи виконання покарань № 4.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1