ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/306/25 Справа № 705/6637/24 Категорія: ст. 537 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника колонії ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2024 року

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою, що оскаржується, було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

З цієї судової справи випливає, що засуджений ОСОБА_7 , звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення.

Своє клопотання ОСОБА_7 , який вироком Солом`янського районного суду м.Києва від 25.07.2023 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ст.70 Кримінального кодексу України (далі КК) до 4 років 1 місяця позбавлення волі, обгрунтував тим, що прокурор прийняв необгрунтоване та незаконне рішення відхиливши рішення Старобабанівської ВК №92, аргументуючи тим, що він не став на шлях виправлення, хоча при цьому жодного разу не спілкувався з ним. Вказав, що з початку свого строку він знаходився у Київському СІЗО №13 близько 2 років. За цей час правопорушень у нього не було. Іншу частину свого строку він був направлений відбувати покарання до Старобабанівської ВК №92, де працював на користь ЗСУ. Мав два незначних стягнення, які на його думку, не є великими правопорушеннями, та два заохочення. Коли підійшов час до пільги - 07.10.2024, то комісія адміністрації установи не заперечувала про звільнення його раніше.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, своє рішення суд першої інстанції аргументував тим, що засуджений ОСОБА_7 своєю поведінкою не довів виправлення. Лише в період, що передував настанню пільги, - з 08.07.2024 почав змінювати поведінку, відповідно характеризуватися позитивно.

Вимоги апеляційних скарг, узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить переглянути щодо нього справу та прийняти справедливе рішення.

Апеляційні вимоги обгрунтував тим, що суд першої інстанції та прокурор прийшли до помилкового висновку про те, що він не став на шлях виправлення. Зазначає, що він був засуджений Солом`янським районним судом м.Києва за ч.2 ст.186 КК. З 10.12.2021 по 18.10.2023 перебував у Київському СІЗО №13, де позитино характеризувався, а в подальшому був направлений до Старобабанівської ВК №92. Щодо нього було складено два незначних правопорушення. З 01.03.2024 він пішов працювати, виготовляв малопомітні сітки для ЗСУ, щоб виправити свої правопорушення та заробити заохочення. На даний час він має три заохочення, а комісія Старобабанівської ВК №92 підтримує його та вважає, що він став на шлях виправлення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Уманського міськорайонного суду Черкаської області від 17.12.2024.

В обгрунтування апеляційних вимог, апелянт зазначив, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам, встановленим в судовому засіданні. Покликається на пояснення представника установи, який в судовому засіданні суду першої інстанції повідомив, що ОСОБА_7 через місяць по прибуттю в установу звертався з проханням про працевлаштування, а в березні 2024 був офіційно працевлаштований. Перше заохочення ОСОБА_7 отримав 08.07.2024, однак, на думку апелянта, сумлінну поведінку і позитивне ставлення до праці необхідно рахувати з моменту працевлаштування, тобто з березня 2024 року. Зазначає, що до дисциплінарної відповідальності засуджений притягувався на початку відбування покарання, а саме 05.12.2023 та 15.01.2024, які на момент розгляду клопотання були зняті. Засуджений позитивно характеризується адміністрацією установи, 17.10.2024 комісією установи прийнято рішення про наявність підстав для його умовно-дострокового звільнення.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту ухвали, доводів апеляційних скарг, були заслухані:

- засуджений та його захисник, які підтримали вимоги апеляційних скарг, посилаючись на доводи, що в них викладені;

- прокурор, яка заперечила проти задоволення апеляційних скарг, вважаючи ухвалу суду законною та обгрунтованою;

- представник виправної колонії, який щодо вирішення апеляційних скарг поклався на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, засудженого його захисника та представника виправної колонії, вивчивши матеріали судової справи та дослідивши наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції за результатами розгляду питання умовно-дострокового звільнення повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався цих вимог закону.

Відповідно до ст.81 КК до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 КВК України виправлення засудженого процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Згідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002 року - умовно-дострокове звільнення має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених, а також - для попередження здійснення нових злочинів. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч.2 ст.81 КК України). Рішення в питанні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання можна приймати лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого, з`ясування питання про ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, про його участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його намірів на майбутнє, зокрема, наявності бажання і реальної можливості залучення до праці при поверненні додому, тощо.

Сумлінна поведінка - це не тільки пасивна форма поведінки, яка полягає у стримуванні від порушень режиму відбування покарання, порушень правил внутрішнього розпорядку, а й активна форма його поведінки: активна участь у суспільному житті колективу і сумлінне ставлення до громадських доручень, підвищення свого загальноосвітнього рівня, сумлінне ставлення до навчання, праці, визнання вини у вчиненому злочині тощо.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що засуджений ОСОБА_7 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення.

Так, під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_7 характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав.

За час відбування покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» з 24.10.2023 характеризувався позитивно не завжди. Двічі притягувався до дисциплінарної відповідальності, а саме 05.12.2023 та 17.01.2024. Стягнення зняті та погашені в установленому законом порядку. Працевлаштований на виробництві установи, а саме плетіння малопомітної сітки, має 2 заохочення від 08.07.2024 та 07.10.2024.

17.10.2024 комісією установи задоволено в умовно-достроковому звільненні, оскільки довів своє виправлення.

Вказівкою керівника Уманської окружної прокуратури скасовано рішення комісії ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» від 17.10.2024 щодо розгляду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_7 має 3 судимості за вчинення злочинів, передбачених ст.186 КК України, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, що свідчить про системність вчинення ним кримінальних правопорушень та не бажання стати на шлях виправлення.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 лише в період, що передував настанню пільги, а саме з 08.07.2024 (перше заохочення) почав змінювати свою поведінку, відповідно характеризуватися позитивно, що в свою чергу не може свідчити, про доведення останнім свого виправлення та можливість застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, до цього ж висновку прийшов і суд першої інстанції.

Наведене дає підстави вважати, що поведінку засудженого ОСОБА_7 в період утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та відбування покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№92)» не можна назвати в цілому сумлінною.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що період сумлінної поведінки та ставлення до праці засудженому ОСОБА_7 слід рахувати з березня 2024 року, тобто з моменту його працевлаштування, а не з отримання першого заохочення 08.07.2024, як про те вказує суд першої інстанції, є неспроможними, оскільки в матеріалах судової справи відсутні докази, що з березня 2024 року по 07.07.2024 засуджений ОСОБА_7 отримував будь-які подяки чи заохочення від керівництва ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)». Лише та обставина, що ОСОБА_7 працевлаштувався не свідчить про його виправлення.

Твердження засудженого та його захисника про те, що ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці заслуговує на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, є необгрунтованими, оскільки спростовуються наведеними вище фактичними даними та не були спростовані апелянтами під час розляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали Уманського міськрайонного суду Черкаської області, яка є законною та обґрунтованою, як просили засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 , - відсутні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 в інтересах засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 17 грудня 2024 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4