Справа№ 938/367/25
Судове провадження № 1-кп/938/73/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2025за №0000029,

про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце народження: с.Гринява Верховинського району Івано-Франківської області, місце проживання: АДРЕСА_1 , з базовою середньою освітою, не працевлаштованої, утриманців немає, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачена ОСОБА_3 спричинила умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_5 , за наступних обставин.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 , 12.02.2025 біля 19:00 годин, перебуваючи в житловому будинку ОСОБА_5 , розміщеного в селі Грабовець присілок Грабовець Верховинського району Івано-Франківської області, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, вступила із ОСОБА_5 , в словесний конфлікт під час якого, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільну небезпеку та свідомо бажаючи настання негативних наслідків, з метою спричинення тілесних ушкоджень, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_5 , три удари рукою, в різні ділянки тіла.

В результаті умисного нанесення ударів, ОСОБА_3 , спричинила потерпілій ОСОБА_5 , тілесні ушкодження у вигляді: синця лобної ділянки, садна в ділянці шиї, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 13.02.2025 відносяться до легких тілесних ушкоджень

Таким чином, обвинувачена ОСОБА_3 , спричинила потерпілій умисне легке тілесне ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта згідно з вимогами ст.337 КПК України.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України, визнала повністю та пояснила, що вчинила кримінальне правопорушення за вказаних в обвинувальному акті обставин, погодилась зі всіма доказами по справі, що були зібрані в процесі досудового слідства і підтверджують її винність у вчиненні інкримінованого правопорушення, відмовившись від їх дослідження в ході судового розгляду.

Суду показала, що 12.02.2025 повертаючись із магазину, який знаходиться в присілку Грабовець Верховинського району, зайшла до своєї знайомої ОСОБА_5 , яка також проживає в присілку Грабовець, щоб з`ясувати із нею, чому вона їй надзвонює, та вимагає від неї щоб вона змінила роботу. Перебуваючи в коридорі будинку ОСОБА_5 , в неї виник словесний конфлікт із ОСОБА_5 під час якого вона схопила ОСОБА_5 руками за шию та за волосся і витягнула її із будинку, при цьому нанесла їй кілька ударів в область голови. Після цього ОСОБА_5 втекла до своєї сестри.

Зазначила, що вину визнає повністю, у вчиненому щиро розкаюється, розуміє, що вчинила неправильно та про вчинене шкодує, просить суворо не карати.

Прокурор просив визнати обвинувачену винною у вчиненні інкримінованого діяння та призначити їй покарання у виді штрафу.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор та потерпіла також не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України, про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.125 КК України, оскільки вона спричинила потерпілій умисне легке тілесне ушкодження.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду.

Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України діє принцип верховенства права. Статтею 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляд справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Так, суд враховує, що інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України відносяться до кримінальних проступків, ОСОБА_3 раніше не судима, по місцю проживання характеризується позитивно, є особою похилого віку, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої на підставі ст.66 КК України, суд визнає її щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченій на підставі ст.67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, а саме, що вона раніше не судима, повністю визнала вину, за зареєстрованим місцем проживання характеризується добре, є особою похилого віку, не працевлаштована, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, обставини які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що обвинуваченій слід призначити покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України, а саме у виді штрафу, оскільки на думку суду, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винної.

Підстав для застосування ст.69 КК України та призначення обвинуваченій іншого, більш м`якого виду основного покарання, суд не вбачає.

Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.368-371,373-376,381-382,394 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Призначити покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень 00 копійок ( шістсот вісімдесят гривень нуль копійок).

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_6