Справа № 204/2844/25
Провадження № 1-кс/204/670/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області капітана юстиції ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0001377 від 18.11.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України,-

встановив:

До суду надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області капітана юстиції ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0001377 від 18.11.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001377 від 18.11.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацію (далі - РФ) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права невстановлені досудовим розслідуванням представники влади РФ) діючи всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на військове вторгнення збройних сил та інших збройних підрозділів Російської Федерації на територію України, з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації. Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника. Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого із 05.30 год. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан. У подальшому, представниками Російської Федерації на тимчасово окупованій території м. Луганськ Луганської області створено підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входять органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України. При цьому, представники підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території Луганської області, здійснюють підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які перебувають на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації, а також налагодження функціонування економіки на користь держави-агресора. Так, керівництвом самопроголошеної «ЛНР» на тимчасово окупованій території Луганської області створено та організовано роботу незаконних органів влади, у тому числі воєнізованих органів т.зв. «Министерство внутренних дел Луганськой народной республики» (далі - «МВД ЛНР»), т.зв. «Министерство чрезвычайных ситуаций Луганськой народной республики» (далі - «МЧС ЛНР») та т.зв. «Федеральное государственное унитарное предприятия «Охрана» Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации» (далі - «ФГУП «Охорона» Росгвардії»), підпорядкованих окупаційній владі. Встановлено, що 19.03.2003 громадянин України ОСОБА_7 зареєстрував приватне підприємство «Айленд» , юридична адреса: м. Луганськ, вул. Херсонська, буд. 5а, кв. 58 (далі - ПП «Айленд»). Основним видом діяльності ПП «Айленд» є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, зокрема: Торговельного центру «Кристал» (далі - ТЦ «Кристал») за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Косіора, 7, а також ТЦ «Кристал» за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вул. Радянська, 73. Після тимчасової окупації Російською Федерацією Луганської області, тобто після 20.02.2014, громадяни України ОСОБА_7 та його рідний брат ОСОБА_6 , достовірно розуміючи, що положенням ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, продовжили здійснення господарської діяльності та передачу матеріальних активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням. Усвідомлюючи перевагу вчинення злочинів, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі інших активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням, за попередньою змовою групою осіб, володіючи організаторськими здібностями і якостями лідера, усвідомлюючи суспільну небезпеку і наслідки своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 створили та очолили групу, до складу якої увійшли ОСОБА_8 , яка працювала економістом ПП «Айленд» та ОСОБА_9 , який призначений директором ПП «Айленд», з яким вони підтримували тривалі стосунки. У своєму розпорядженні члени групи мали та використовували офісне приміщення, комп`ютерну техніку, автомобілі та засоби зв`язку, телефонні апарати з SIM-картками операторів стільникового мобільного зв`язку. Для конспірації діяльності ОСОБА_7 зосередив спілкування між учасниками групи на собі та ОСОБА_6 , з яким підтримував постійний зв`язок через власні мобільні телефони шляхом листування у месенджері «Telegram» та в ході особистих зустрічей, під час яких вони координували свої дії та узгоджували їх зі між собою і ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 . При цьому, за собою ОСОБА_7 та своїм рідним братом ОСОБА_6 залишили загальне керівництво діяльністю створеним ним підприємством ПП «Айленд», у тому числі керували його поточною господарською діяльністю на тимчасово окупованій території у Луганській області, надавали вказівки щодо укладання договорів з представниками держави-агресора, визначали предмет таких договорів, умови оплати, а також способи перерахування коштів з тимчасово окупованої території на їх особисті рахунки, відкриті у банківським установах України тощо. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 постійно знаходилися на тимчасово окупованій території у Луганській області та безпосередньо виконували вказівки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , забезпечували ведення господарської діяльності ПП «Айленд», вели бухгалтерський та податковий облік, безпосередньо забезпечували передачу матеріальних активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням шляхом перерахування на розрахункові рахунки незаконних органів влади і збройних формувань, а також вели листування через електронну пошту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », з використанням якої щомісячно надавали звіти щодо передачі таких матеріальних активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням. На виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на допомогу державі-агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі інших активів представникам держави-агресора та її збройним формуванням, за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ПП «Айленд» укладено договір з незаконним органом т.зв. «МЧС ЛНР» про надання пожежно-технічних послуг та обслуговування об`єктів нерухомості, що знаходяться у на вул. Косіора, 7 у м. Свердловськ та на вул. Радянська, 73 у м. Луганськ Луганської області, на виконання якого за погодженням власника ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , директор ПП «Айленд» ОСОБА_9 і економіст цього підприємства ОСОБА_8 здійснили перерахунок коштів представникам держави-агресора - т.зв. «МЧС ЛНР», у наступних розмірах: у червні 2022 року - 1 350 рублів рф та 40 000 рублів рф, всього на загальну суму 41 350 рублів рф, чим здійснили передачу матеріальних активів представникам держави-агресора. У подальшому, на виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на допомогу державі-агресору її збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів державі-агресору та її збройним формуванням, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ПП «Айленд» укладено Договір № 7-ОТТ/СВ/79 від 01.01.2016, а також за вказівкою власника ПП «Айленд» ОСОБА_7 та ОСОБА_6 27.12.2022 директор ПП «Айленд» ОСОБА_10 уклав додаткову угоду № 6 від 27.12.2022 до Договору № 7-ОТТ/СВ/79 від 01.01.2016 з т.зв. «Управление Государственной службы охраны Министерства внутренних дел Луганской Народной Республики» про охорону та обслуговування об`єктів нерухомості, що знаходяться м. Луганськ та м. Свердловськ Луганської області, на виконання якого та за погодженням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , директором ПП «Айленд» ОСОБА_10 та економістом ОСОБА_8 здійснено перерахунок коштів до т.зв. «Управление Государственной службы охраны Министерства внутренних дел Луганской Народной Республики», у наступних розмірах: у червні 2022 року - 1 350 рублів рф; у липні 2022 року - 1 350 рублів рф; у серпні 2022 року - 1 350 рублів рф; у вересні 2022 року - 1 350 рублів рф; у листопаді 2022 року - 1 350 рублів рф; у січні 2023 року - 1 800 рублів рф; у лютому 2023 року - 1 800 рублів рф; у травні 2023 року - 1 800 рублів рф; у липні 2023 року - 1 800 рублів рф, всього на суму 13 950 рублів рф, чим вчинено передачу матеріальних активів представникам збройних формувань. Надалі, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 для продовження здійснення допомоги державі-агресору та її збройним формуванням з метою завдання шкоди України у порушення ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вирішили зареєструвати юридичну особу відповідно до законодавства Російської Федерації. З цією метою рішенням № 1 єдиного засновника ОСОБА_7 від 25.05.2023 затверджено Статут «Общество с ограниченой ответственностью «Айленд» (далі - Статут), відповідно до якого: п. 2 розділу 3 Статуту визначено: предметом діяльності Товариства є: оренда и управління власним та орендованим нерухомим майном. Відповідно до Статуту ООО «Айленд» зазначено, що учасник Товариства вправі: брати участь у управлінні справами Товариства; отримувати інформацію про діяльність Товариства та знайомитися з її бухгалтерською та іншою документацією. На вимогу учасника Товариства останнє зобов`язане надати йому для ознайомлення річні та квартальні баланси, звіти про фінансово-господарську діяльність (п. 2 розділу 4 Статуту); номінальна вартість та розмір частки учасника складає: ОСОБА_7 - вклад на суму 30 000 000 російських рублів, що становить 100% (п. 2 розділу 5 Статуту), найвищим органом Товариства є єдиний учасник Товариства. Усі рішення приймаються учасником Товариства одноосібно та оформлюються письмово (п. 1 розділу 7 Статуту); до компетенції єдиного учасника Товариства належить: визначення основних напрямів діяльності Товариства, принципів освіти та використання його майна, а також ухвалення рішення щодо участі в асоціаціях та інших об`єднаннях комерційних організацій; ухвалення рішення про розподіл чистого прибутку (п. 2 розділу 7 Статуту). Після цього, 05.06.2023 ОСОБА_7 дав вказівку ОСОБА_9 , який за невстановлених обставин, подав до т.зв. «Управление Федеральной налоговой службы Луганской Народной Республики №1» за адресою: м. Луганськ, вул. Оборонна, 4-Л, необхідні документи, на підставі яких вказаним незаконним податковим органом влади, створеним на тимчасово окупованій території, внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб відомостей Російської Федерації про «Общество с ограниченой ответсвенностью «Айленд» (далі - ООО «Айленд») як юридичну особу, зареєстровану відповідно до законодавства Російської Федерації, на підставі відомостей реєстру юридичних осіб, який вівся до прийняття до Російської Федерації тимчасово окупованих територій України, у тому числі Луганської області. Відповідні зміни внесено до «Единый государственный реестр юридических лиц» - «ЕГРЮЛ» за номером 413, а також ООО «Айленд» (юридична адреса: м. Луганськ, вул. Радянська, б. 73) постановлено на облік у вказаному незаконному податковому органі. Директором зазначеного підприємства призначено - ОСОБА_9 , економістом - ОСОБА_8 . Потім, засновник ООО «Айленд» ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , а також директор цього підприємства ОСОБА_10 та економіст ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб, вирішили продовжити свій спільний злочинний умисел, спрямований на передачу матеріальних ресурсів незаконним збройним та воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території. Так, на виконання спільного злочинного умислу, спрямованого на допомогу державі-агресору її збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів державі-агресору та її збройним формуванням за вказівкою ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , 26.02.2024 директор «ООО «Айленд» ОСОБА_10 уклав Договір № 62-ЛНР-03-00157 про надання послуг технічного обслуговування технічних засобів охорони на об`єктах на вул. Косіора, 7 у м. Свердловськ та на вул. Радянська, 73 у м. Луганськ Луганської області з т.зв. «ФГУП «Охорона» Росгвардії», на виконання якого за погодженням ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , директором ОСОБА_10 і економістом ОСОБА_8 здійснено перерахунок коштів до т.зв. «ФГУП «Охорона» Росгвардії», у наступних розмірах 26.02.2024 - у сумі 65 153 рублів рф; у квітні 2024 року - 1 078 рублів рф; у травні 2024 року - 1 078 рублів рф; у червні 2024 року - 1 078 рублів рф; у серпні 2024 року - 1 078 рублів рф; у вересні 2024 року - 1 078 рублів рф; 09.10.2024 - у сумі 1 078 рублів рф та 25.10.2024 - у сумі 1 078 рублів рф; у листопаді 2024 року - 1 078 рублів рф; у грудні 2024 року - 1 078 рублів рф, всього на загальну суму 74 855 рублів рф, чим вчинено передачу матеріальних активів представникам збройних формувань. При цьому, такі дії засновника ООО «Айленд» ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , директора цього підприємства ОСОБА_10 та економіста ОСОБА_8 , пов`язані з добровільною співпрацею з ворогом та не є способом виживання в умовах окупації. В ході досудового розслідування 12.03.2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про те, що вони підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України. 12.03.2025 року за місцем реєстрації підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшуку під час якого, серед іншого, виявлено та вилучено грошові кошти у готівковій формі: 1600 купюр номіналом 50 Євро, на загальну суму 80 000 Євро; 104 купюри номіналом 100 Євро, на загальну суму 10 400 Євро; 20 купюр номіналом 200 Євро, на загальну суму 4 000 Євро; 6 купюр номіналом 500 Євро, на загальну суму 3 000 Євро; 277 купюр номіналом 100 Доларів США, на загальну суму 27 700 Доларів США; 4 купюри номіналом 50 Доларів США, на загальну суму 200 Доларів США; 1 купюра номіналом 20 Доларів США, на загальну суму 20 Доларів США; 600 купюр номіналом 1000 гривень України, на загальну суму 600 000 гривень; 600 купюр номіналом 500 гривень України, на загальну суму 300 000 гривень; 400 купюр номіналом 200 гривень України, на загальну суму 80 000 гривень. З вищевикладеного вбачається, що існують обставини, які підтверджують, що незастосування заборони або обмеження користування, розпорядження зазначеним транспортним засобом призведе до їх незаконного використання або передачі іншим особам, що позбавить можливості застосування конфіскації. Крім цього, на даний час існують обставини, які підтверджують, що незастосування арешту на зазначене в клопотанні майно призведе до вжиття невстановленими в ході досудового розслідування особами заходів щодо зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування та відчуження останнього. На підставі викладеного вище, слідчий звертається до суду з даним клопотанням про арешт майна.

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в клопотанні. Також, зазначив 19.03.2025 року підозрюваному ОСОБА_7 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозру та зараз ОСОБА_7 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання про арешт майна просила у його задоволенні відмовити. Вказувала на те, що вилучені за місцем реєстрації ОСОБА_7 у АДРЕСА_1 грошові кошти не можуть містити будь - якої важливої інформації для органу досудового розслідування, адже вони не піддавались ідентифікації грошових коштів та не належать ОСОБА_7 а були надані йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Також, надали письмові заперечення, які в судовому засіданні підтримали в повному обсязі та на які спирались при обґрунтуванні заперечень.

Вислухавши пояснення прокурора, заперечення захисника, ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно зі ст. 4 Конвенції Ради Європи «Про відмивання, виявлення, вилучення і конфіскацію доходів, одержаних злочинним шляхом, та про фінансування тероризму» (ратифіковану Законом України N 2698-VI від 17.11.2010) - «слідчі і тимчасові заходи» - Кожна Сторона зобов`язана вжити такі заходи, які можуть знадобитися для можливості її здатності швидко визначити, виявити, заблокувати або заарештувати майно, яке підлягає конфіскації для того, щоб, зокрема, сприяти здійсненню конфіскації надалі.

Згідно зі ст. 5 даної Конвенції, держава Україна зобов`язана вжити заходів, які можуть знадобитися для того, щоб забезпечити застосування заходів щодо блокування, арешту та конфіскації також до:a) майна, в яке були перетворені або конвертовані доходи;b) майна, отриманого із законних джерел, якщо до нього було повністю або частково приєднані доходи, отримані злочинним шляхом; c) прибутку або інших вигод, отриманих від доходів, від майна, в яке були перетворені або конвертовані доходи, отримані злочинним шляхом, або від майна, до якого залучені доходи, отримані злочинним шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч.5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001377 від 18.11.2024 за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

В ході досудового розслідування 12.03.2025 року повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що він підозрюється у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництво), вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України. 19.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри зі ч.2 ст. 28 ч.1 ст. 111-2 КК України на ч.4 ст. 111-1 КК України. Санкція ч.4 ст. 111-1 КК України передбачає обов`язковий вид додаткового покарання - конфіскацію майна.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.3 ч.2 ст.170 КПК України - конфіскація майна як виду покарання.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно та необґрунтованими доводи сторони захисту щодо відмови у задоволенні вказаного клопотання про арешт майна, у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-171,309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділу Управління Служби безпеки України у Дніпропетровській області капітана юстиції ОСОБА_5 , яке погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0001377 від 18.11.2024 року, за підозрою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, що було вилучене 12.03.2025 року під час обшуку за місця проживання підозрюваного ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: 1600 купюр номіналом 50 Євро, на загальну суму 80 000 Євро; 104 купюри номіналом 100 Євро, на загальну суму 10 400 Євро; 20 купюр номіналом 200 Євро, на загальну суму 4 000 Євро; 6 купюр номіналом 500 Євро, на загальну суму 3 000 Євро; 277 купюр номіналом 100 Доларів США, на загальну суму 27 700 Доларів США; 4 купюри номіналом 50 Доларів США, на загальну суму 200 Доларів США; 1 купюра номіналом 20 Доларів США, на загальну суму 20 Доларів США; 600 купюр номіналом 1000 гривень України, на загальну суму 600 000 гривень; 600 купюр номіналом 500 гривень України, на загальну суму 300 000 гривень; 400 купюр номіналом 200 гривень України, на загальну суму 80 000 гривень, шляхом накладення заборони відчуження, користування та розпорядження вказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1