Справа № 203/687/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі адвокатів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000325, -

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0000325, про арешт майна.

В призначене судове засідання слідчий не з`явився, надавши заяву про розгляд клопотання за його участі та підтримання останнього.

Захисники підозрюваного в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання, посилаючись на відсутність передбачених ч.2 ст.168 КПК України підстав для вилучення мобільних телефонів.

Заслухавши учасників та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.3 ст.208 КПК України встановлено, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною 7 статті 223 і статтею 236 цього Кодексу.

В свою чергу ч.7 ст.236 КПК України передбачено, що під час проведення обшуку слідчий має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000325, відомості за яким внесено до ЄРДР 30.01.2025 року за ч.2 ст.146 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 31.01.2025 року ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, за фактом незаконного позбавлення волі та викрадення людини, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що супроводжувалось заподіянням фізичних страждань.

30.01.2025 року під час затримання ОСОБА_6 в порядку ст.208 КПК України, було проведено особистий обшук останнього, в ході якого у нього було виявлено та вилучено мобільні телефони iPhone 12, імеі НОМЕР_1 ; iPhone 12 Pro, імеі НОМЕР_2 .

Постановою слідчого від 30.01.2025 року вказані мобільні телефони було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000325.

В наданому клопотанні слідчий, з метою збереження останніх як речових доказів та забезпечення проведення їх подальших експертних досліджень, просив накласти арешт на мобільні телефони шляхом заборони їх відчуження, розпорядження та користування.

Перевіряючи доводи клопотання, слідчий суддя враховує, що надані до нього матеріали кримінального провадження в достаній мірі свідчать про факт вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.146 КК України, про підозру у вчиненні якого було повідомлено ОСОБА_6 .

Також слідчий суддя враховує, що з огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, вилучені у останнього мобільного телефони перебували у останнього безпосередньо при вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, тому можуть містити інформацію у вигляді текстових, аудіо та відеофайлів, іншу інформацію щодо спілкування підозрюваних між собою та із потерпілим, а також іншу інформацію щодо вчиненого кримінального правопорушення, яка може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Таким чином, мобільні телефони відповідають критерім речових доказів, визначеним ст.98 КПК України та визнані такими постановою слідчого від 30.01.2025 року.

Також з протоколу затримання та особистого обшуку від 30.01.2025 року не вбачається, що підозрюваний надав доступ до змісту мобільних телефонів.

За вказаних обставин, а також враховуючи, що мобільні телефони могли використовуватись при вчиненні кримінального правопорушення, їх експертне дослідження окремо від носія є неможливим, слідчий суддя приходить до висновку, що їх тимчасове вилучення було проведено з дотриманням вимог абзацу 3 ч.2 ст.168 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, з метою запобігання ризикам відчуження, переховування або знищення речових доказів, слідчий суддя приходить до висновку про наявність передбачених ч.1, п.1 ч.2, ч.3 ст.170 КПК України підстав для вжиття на даному етапі досудового розслідування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вилученого майна, з позбавленням парва володіння, розпорядження та користування останніми.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,170-172,175,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права володіння, розпорядження та користування, на мобільний телефон iPhone 12, імеі НОМЕР_1 ; iPhone 12 Pro, імеі НОМЕР_2 , вилучені 30 січня 2025 року під час затримання та особистого обшуку ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню відповідно до ч.1 ст.175 КПК України з дня її постановлення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1