печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року Печерський районний суд міста Києва у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в ОВС другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи у кримінальному провадженні за № 0000362 від 03.05.2023,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС другого відділу Управління з досудового розслідування кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, про примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи подане клопотання, слідчий вказує, що в ході досудового розслідування встановлено, що 11.05.2023 працівниками патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції складено адміністративний протокол на ОСОБА_6 за статтею 121-3 КУпАП (порушення вимог законодавства щодо використання номерних знаків транспортних засобів). При цьому встановлено, що вказаний транспортний засіб Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_1 фактично являється спеціалізованим автомобілем Криптон-М, який належить ДП «СВЦ».

Того ж дня проведено обшук транспортного засобу Renault Duster н.з. НОМЕР_1 , який ОСОБА_6 використовував для пересування, та за кермом якого знаходився ОСОБА_5 , під час проведення якого серед іншого на задньому сидінні у чохлі коричневого кольору виявлено та вилучено чотирнадцять предметів схожих на патрони з маркуванням «7/1, 73».

В рамках даного кримінального провадження проведені експертні дослідження по вищезазначеним предметам, за результатами яких їх визнано боєприпасами та виявлені на них зразки ДНК.

З метою визначення приналежності виявлених зразків ДНК в рамках даного кримінального провадження слідчим винесено постанову про відібрання зразків букального епітелію для експертного дослідження, однак після ознайомлення з вищезазначеною постановою ОСОБА_6 та ОСОБА_5 погодились надати необхідні зразки лише на підставі ухвали слідчого судді.

23.09.2024 року, з метою встановлення генетичних ознак зразків букального епітелію ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також з інших питань, по даному кримінальному провадженню призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для проведення якої необхідні відповідні біологічні зразки вищезазначених осіб.

Таким чином, слідчий вказує, що у матеріалах кримінального провадження вбачаються достатні підстави вважати, що зазначені об`єкти мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у досудовому розслідуванні, а тому необхідно отримати дозвіл слідчого судді на відібрання зразків букального епітелію у ОСОБА_5 примусово.

Слідчий направив на адресу суду заяву, згідно якої клопотання підтримує в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, у ньому зазначених.

ОСОБА_5 та його адвокат до судового засідання не з`явилися з невідомих суду причин, будучи належним чином повідомленими про дату та час проведення судового засідання.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання слідчим суддею не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, перевіривши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000362 від 03.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 367 ч.2 КК України (чинна до 01.07.2020) та ст.263 ч.1 КК України.

23.09.2024 року, з метою встановлення генетичних ознак зразків букального епітелію ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , а також з інших питань, по даному кримінальному провадженню призначено судову молекулярно-генетичну експертизу для проведення якої необхідні відповідні біологічні зразки вищезазначених осіб.

До повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому КПК України, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п.18 ч.1 ст. 3 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

У разі необхідності отримання зразків для проведення експертизи вони відбираються стороною кримінального провадження, яка звернулася за проведенням експертизи або за клопотанням якої експертиза призначена слідчим суддею. У випадку, якщо проведення експертизи доручено судом, відібрання зразків для її проведення здійснюється судом або за його дорученням залученим спеціалістом. (ст.245 КПК України)

Порядок відібрання зразків з речей і документів встановлюється згідно з положеннями про тимчасовий доступ до речей і документів (статті 160 - 166 цього Кодексу). Відбирання біологічних зразків у особи здійснюється за правилами, передбаченими статтею 241 цього Кодексу. У разі відмови особи добровільно надати біологічні зразки слідчий суддя, суд за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому статтями 160 - 166 цього Кодексу, має право дозволити слідчому, прокурору (або зобов`язати їх, якщо клопотання було подано стороною захисту) здійснити відбирання біологічних зразків примусово.

За приписами ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, згідно з ч.4 ст.132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя зобов`язаний врахувати можливість без застосовуваного заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Статтею 63 Конституції України визначене загальне право не свідчити проти себе та своїх близьких. Особа не несе відповідальності за відмову надавати свідчення або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом.

За практикою Європейського суду з прав людини фізична недоторканість особи охоплюється поняттям «приватне життя», що охороняється статтею 8 Конвенції (рішення від 26 березня 1985 року у справі «X та У проти Нідерландів») і стосується найбільш інтимних аспектів приватного життя, а обов`язкове медичне втручання, навіть незначне, становить втручання у це право.

У правових висновках ЄСПЛ у справах «Яллог проти Німеччини» (рішення від 11.07.2006 року), «Функе проти Франції» (рішення від 25.02.1993 року), «Джей.Бі. проти Швейцарії» (рішення від 03.05.2001 року) зазначалось про недопущення застосування до особи примусових заходів задля отримання від неї даних, які можуть бути використані як підстава для висунення обвинувачення такій особі. Викладені в даних справах висновки ЄСПЛ не означають того, що відібрання біологічних зразків в примусовому порядку в будь-якому разі суперечить Конвенції. Натомість, коли ж біологічні зразки в особи вилучаються з метою встановлення причетності її до вчинення злочину, і обумовлені відсутністю інших доказів для обґрунтованості висунення підозри, то примусове їх надання суперечитиме положенням ст. 6 Конвенції та в такому випадку порушуються і засади, закріплені ст. 63 Конституції України та ст. 18 КПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», якщо міжнародним договором України, який набрав чинності, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Таким чином, практика ЄСПЛ має вищу юридичну силу за норми КПК України.

Примусове відібрання біологічних зразків для проведення експертизи і в подальшому використання цих зразків у справі як доказ обвинувачення особи, яка надає такі зразки, викликають сумніви у їх законності, оскільки Конституцією України та принципами КПК України передбачено, що людина має право не свідчити проти себе та своїх близьких. Таким чином, застосовуючи примус для відібрання зразків, тим самим відбувається порушення даних норм та необґрунтоване порушення прав людини.

Разом з цим, ч.1 ст. 8 КПК України визначено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до практики ЄСПЛ, а саме до Рішення "Саундерс проти Сполученого Королівства", кожна людина має право не свідчити проти себе, при цьому мається на увазі не лише надавати свідчення, а також не свідчити проти себе мовою свого тіла.

На переконання слідчого судді, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як примусове відібрання біологічних зразків та, відповідно втручання в права і свободи, є невиправданим, оскільки суперечить завданням кримінального провадження, визначеним статтею 2 КПК України, відповідно до яких жодна особа не повинна бути піддана необґрунтованому процесуальному примусу і до кожного учасника кримінального провадження має бути застосована належна правова процедура.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в кримінальному провадженні відсутні обставини, які в силу положень ст. 245 КПК України надають право на примусове відібрання у ОСОБА_5 біологічних зразків, у зв`язку з чим клопотання слідчого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 93, 107, 160-166, 241, 245, 309, 376 КПК України, ст. 63 Конституції України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про надання дозволу на примусове відібрання біологічних зразків у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для проведення експертизи у кримінальному провадженні за № 0000362 від 03.05.2023 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1