Справа № 362/7488/24
Провадження № 1-кп/362/728/24
УХВАЛА

про призначення до судового розгляду

05.12.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 від 22.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шепіївка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, одруженого, що має на утриманні неповнолітню дитину 2007 року народження, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонера,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

31.10.2024 з Київської обласної прокуратури до Васильківського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000260 від 22.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5ст. 190 КК України.

Ухвалою суду у провадженні призначено підготовче судове засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор просив призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні, оскільки по справі дотримані всі вимоги, передбачені ст. 291 КПК України. Прокурор також заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у виді тримання під вартою, просив його задовольнити.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Захисник заперечив щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду, заявив письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору через порушення п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки викладене прокурором обвинувачення за ч. 5 ст. 190 КК України не відповідає фактичним обставинам, дії ОСОБА_4 не утворюють закінченого шахрайства, а мають розцінюватись як закінчений замах на шахрайство, оскільки він не мав реальної можливості розпорядитися грошима на свій розсуд. Вказані недоліки обвинувального акта, його неповнота, порушують право обвинуваченого знати у вчиненні яких кримінальних правопорушень він обвинувачується. Крім того, захисник просив змінити обвинуваченому запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт із забороною залишати житло в нічний період доби й покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має зареєстроване місце проживання в Україні, одружений та має на утриманні неповнолітню дитину, має на праві власності житло, є особою пенсійного віку (69 років) та має статус ліквідатора аварії на Чорнобильській атомній електростанції, що підтверджує наявність у нього міцних соціальних зв`язків. На разі кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, тобто стороною обвинувачення проведено всі необхідні слідчі (розшукові) дії та інші процесуальні дії, надано стороні захисту доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, тому ризик знищення, схову або спотворення матеріалів за результатами проведення цих дій виключається, всі свідки по даному кримінальному провадження стороною обвинувачення допитані, малоймовірно, що вони змінять свої покази. Відсутність у ОСОБА_4 судимості зводить нанівець ризик того, що він, опинившись на волі, буде вчиняти аналогічні або будь-які інші злочини, особливо з огляду на свій вік.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника, а також заявив клопотання про

слухання справи стосовно нього колегіально у складі трьох суддів.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до наступних висновків.

Кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 273/1053/17).

Отже, формулювання обвинувачення та спосіб викладу фактичних обставин кримінального правопорушення належить до повноважень прокурора. Прокурор доводить перед судом обвинувачення з метою забезпечення кримінальної відповідальності особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (п. 3 ч. 1 ст. 3 КПК України). В свою чергу обвинувачення є твердженням про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Вказані положення кримінального процесуального закону свідчать про те, що в обвинувальному акті задача прокурора полягає у наведені обставин та даних, які б давали уявлення про те, яке кримінальне правопорушення було вчинено, за яких обставин, якою особою, в чому воно полягало. Всім цим обставинам прокурор надає кримінально-правову кваліфікацію.

Суд вважає, що обвинувальний акт у цьому кримінальному провадженні відповідає законодавчим вимогам, оскільки чітко і у достатній мірі інформує обвинуваченого про обставини та характер інкримінованого йому кримінального правопорушення та забезпечує можливість реалізації права на захист.

За таких обставин вказані доводи сторони захисту у клопотанні про повернення обвинувального акту є необґрунтованими і не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Отже, враховуючи те, що перешкод для призначення справи до судового розгляду, тобто підстав для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, не встановлено, суд приходить до висновку, що дане кримінальне провадження слід призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Питання про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою вирішується на етапі підготовчого провадження судового провадження у першій інстанції, тобто на етапі, який унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії підготовчого провадження вирішальним є встановлення наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд враховує практику Європейського суду з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», відповідно до якої «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

З матеріалів, наданих суду прокурором, вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому у особливо великих розмірах в умовах воєнного стану.

Санкція за ч. 5 ст. 190 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

З реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається наявність письмових доказів, на які посилається прокурор при пред`явленні обвинувачення ОСОБА_4 , а саме: повідомлення про кримінальне правопорушення; протоколів допиту потерпілого; результатів проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме: відео- та аудіоконтролю відносно ОСОБА_4 ; огляду та вручення грошових коштів; огляду місця події; огляду вилучених речей, грошових коштів; огляду мобільного телефону; допиту свідка.

Таким чином, суд, не вдаючись у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому ОСОБА_4 дій, звертає увагу на те, що, відповідно до змісту обвинувального акту, пред`явлене йому обвинувачення обґрунтоване викладеними в обвинувальному акті фактами та інформацією, які у своїй сукупності здатні переконати пересічного об`єктивного спостерігача у тому, що обвинувачений може бути причетним до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Враховуючи тяжкість інкримінованого злочину, суворість передбаченого покарання, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, суд приходить до висновку про доведеність ризику переховування його від суду.

Судове слідство в даному кримінальному провадженні не розпочато і потребує часу для розгляду, свідок та потерпілий у цьому кримінальному провадженні не допитані, тобто ОСОБА_4 може незаконного впливати на свідка та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, які мають бути допитаними безпосередньо у судовому засіданні на відповідній стадії судового провадження, тобто наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний, оскільки ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з власністю, яке він вчинив з корисливих мотивів, санкція ч. 5 ст. 190 КК України, передбачає в тому числі конфіскацію майна, що може спонукати ОСОБА_4 , який є пенсіонером, до вчинення нових кримінальних правопорушень з метою незаконного збагачення. Зауваження сторони захисту, що даний ризик виключається, оскільки ОСОБА_4 раніше не судимий, суд вважає неспроможним, оскільки, будучи раніше не судимим, він обвинувачується на даний час у вчиненні кримінального правопорушення.

Не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні ризики, передбачені п. 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, які на даний момент встановлюються, оскільки їх наявність прокурором ніяким чином не обґрунтована. Суд погоджується з доводами захисника щодо того, що на разі кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого провадження, тобто стороною обвинувачення проведено всі необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії в порядку ст. 290 КПК України, надано стороні захисту доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, крім того, по даному кримінальному провадженню ключовими доказами сторони обвинувачення є матеріали за результатами проведення негласних (слідчих) розшукових дій, які зафіксовані на відповідних матеріальних носіях інформації і перебувають повному володінні сторони обвинувачення, тобто ризик їх знищення, схову або спотворення, а також можливість ОСОБА_4 перешкодити здійсненню кримінального провадження, виключається.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , суд оцінює і враховує обставини вчинення злочину, наявність ризиків переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідка і потерпілогота вчинення інших кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у його вчиненні; особу обвинуваченого, відсутність доказів щодо неможливості утримання його через вік та стан здоров`я в умовах позбавлення волі.

Таким чином, з врахуванням даних про особу обвинуваченого та усіх встановлених досудовим розслідуванням фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що застосування до ОСОБА_4 одного із більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

За таких обставин в задоволенні клопотання захисника про заміну ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту слід відмовити. Клопотання ж прокурора суд вважає обґрунтованим, а тому відносно обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, що не суперечитиме вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В порядку ч. 2 ст. 31 КПК України підлягає задоволенню клопотання обвинуваченого та кримінальне провадження в суді першої інстанції необхідно здійснювати відкрито колегіально судом у складі трьох судів.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 314-316, 370, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому відмовити.

Обрати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції строком на 60 днів.

Ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 закінчує свою дію «02» лютого 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400 грн.

У випадку внесення застави та з моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до Васильківського міськрайонного суду Київської області;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу суду;

- повідомляти Васильківський міськрайонний суд Київської області про зміну свого місця проживання.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, призначити у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Васильківського міськрайонного суду Київської області.

Задовольнити клопотання обвинуваченого в порядку ч. 2 ст. 31 КПК України та здійснювати судовий розгляд колегіально судом у складі трьох судів.

Про дату й час судового засідання повідомити учасників судового провадження після визначення нового складу суду.

Передати матеріали судової справи до канцелярії Васильківського міськрайонного суду Київської області для визначення складу суду в порядку ст. 35 КПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 532 КПК України, та може бути оскаржена в частині обрання запобіжного заходу безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 10.12.2024

Суддя ОСОБА_1