Справа № 372/1274/24
Провадження № 1-кп-97/25
В И Р О К

іменем України

05 лютого 2025 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження відомості про яке внесено 16.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002545 по обвинуваченню:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громдянина України, освіта вища, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, працюючого директором ТОВ «Гріненерго», зареєстрованого АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчинені злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 16.11.2023 року близько 00 години 30 хвилин, керуючи належним йому відповідно до свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_1 , технічно-справним транспортним засобом, автомобілем марки «HUMMER», модель «Н2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , із пасажирами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в порушення вимог 2.9 а) ПДР України (2.9 Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених з 01 січня 2002 року (далі ПДР України), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись по проспекту Дніпровському в місті Українка, Обухівського району, Київської області в напрямку від площі Шевченка до вулиці Юності, при наближенні до не регульованого перехрестя, яке розташовано поряд будинку № 27 по проспекту Дніпровському в місті Українка, Обухівського району, Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б) ПДР України «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3 д) ПДР України «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, не обрав безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, чим створив загрозу безпеці дорожнього руху, життю та здоров`ю громадян, а також порушуючи вимоги пунктів 12.1, 12.2 та 12.4 ПДР України, згідно з якими передбачено, що:

- 12.1 ПДР України «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- 12.2 ПДР України «У темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу запинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

- 12.4 ПДР України «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

не зменшив швидкість свого руху, при наближенні до правостороннього заокруглення дороги, допустив виїзд керованого ним автомобіля на зустрічну смугу руху, далі на ліве узбіччя, відносно свого напрямку руху, де допустив зіткнення із східцями та стіною будинку № 27 по проспекту Дніпровському в місті Українка Обухівського району Київської області.

Згідно висновку експерта від 26.12.2023 року за № 188 в ОСОБА_8 згідно даних медичної документації виявлені тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, неповного вивиху 32, 31, 41, 42, 43, 21, 11 зубів, травматичного зламу коронки 12 зуба, компресійного перелому тіла 12 грудного хребця (клінічна група Фракель Е). Виявлені тілесні ушкодження утворились від дії тугого /-их/ твердого /-их/ предмету /-ів/ з обмеженою травмуюючою поверхнею та за ступенем тяжкості відносяться: перелом 12-го хребця до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день за звичайного перебігу, комплекс ушкоджень в області голови та ротової порожнини до легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад здоров`я. Вказані тілесні ушкодження могли утворитись при ДТП яка мала місце 16.11.2023 року і можуть знаходитись в причинному зв`язку з вищевказаною ДТП.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д), 2.9 а), 12.1, 12.2 та 12.4 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених з 01 січня 2002 року, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Отже ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

30.01.2025 між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_7 на підставі статей 468, 469, 471, 473, 474 КПК України було укладено угоду про примирення у рамках кримінального провадження, внесеного 16.11.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002545.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні, відшкодував повністю завдані збитки на дату підписання угоди, беззастережно визнав обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання, з урахуванням обставини, що пом`якшують покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, за ч.1 ст. 286-1КК України - у виді штрафу в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102 000 (сто дві тисячі ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

При цьому, у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб вчинення ним кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені правильно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому - щиро розкаявся. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого він визнає себе винуватим, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до нього в разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Також обвинувачений ОСОБА_5 зазначив, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. У зв`язку з чим ОСОБА_5 просив суд затвердити угоду, призначивши узгоджене покарання та врахувати, що він щиро розкаюється в інкримінованому йому злочині, засуджує свою поведінку.

Потерпіла ОСОБА_7 у судовому засіданні просила затвердити укладену з обвинуваченим угоду та призначити ОСОБА_5 узгоджене покарання. Зазначила, що вона примирилась з обвинуваченим, останній відшкодував повністю завдану їй шкоду, будь-яких претензій до нього вона не має.

Прокурор у судовому засіданні щодо затвердження угоди не заперечив. Зазначив, що є всі підстави для затвердження угоди про примирення та призначення передбаченого в ній обвинуваченому покарання. Перешкоди для затвердження угоди відсутні.

Розглядаючи питання щодо можливості затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Відповідно до ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, не допускається.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь - який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Отже, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ними їх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили їх погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення.

Оскільки на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , а дії останнього органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч.1 ст.286-1 КК України, а отже доведена поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_5 у порядку, передбаченому статтями 468-476 КПК України.

Угодою визначено, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, надання матеріальної допомоги потерпілій у післялікувальний період. З даними висновками суд погоджується, та вважає їх доведеними.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Перевіркою угоди на дотримання порядку її укладання, а також вивченням наданих суду даних щодо особистості обвинуваченого ОСОБА_5 судом не було знайдено підстав ставити під сумнів вказані обставини, а отже суд погоджується з ними.

При узгоджені виду та міри покарання сторони угоди, крім врахування сукупності пом`якшуючих обставин та відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, раніше не судимого, виходили з того, що таке покарання має відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим у Розділі XI Загальної частини КК України (ст.ст. 65-73), а також з того, що відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Сторони угоди просили суд взяти до уваги форму вини ОСОБА_5 , зокрема те, що скоєний ним злочин є необережним; обставини його вчинення, ступінь тяжкості вчиненого ним діяння та наслідки його вчинення у вигляді тілесних ушкоджень середньої тяжкості; дані про особу обвинуваченого, який не судимий, має місце роботи, позитивно характеризується, є волонтером за що неодноразово нагороджувався нагородами, грамотами та подяками, його сімейний стан, наявність на утриманні неповнолітньої дитини; обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують; його ставлення до цього порушення, а саме: визнання своєї провини в скоєному злочині, щирий жаль із приводу цього та осуд свої поведінки, повне розуміння негативних наслідків скоєного та бажання їх усунути.

Потерпіла ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що розуміє, що обвинувачений ОСОБА_10 повинен понести покарання за свої дії, але при цьому потерпіла просить врахувати ставлення обвинуваченого до скоєного та систематичну допомогу, яку той надавав. Потерпіла повідомила, що наразі обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну та моральну шкоду, всіляко допомагав їй під час лікування. Цивільний позов нею не заявлявся.

Для потерпілої зрозумілі такі наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, як обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України.

Відповідно до ст.468 КПК у кримінальному провадженні можуть бути укладені угода про примирення та угода про визнання винуватості. Перша з них може бути укладена між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим, друга між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим. В обох випадках зміст угоди має містити узгоджене покарання та згоду сторін на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням.

Правила призначення покарання встановлені Кримінальним кодексом України, зокрема, Розділом XI його Загальної частини. Відповідно до ч.5 ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди. Отже, закон дозволяє зазначеним вище суб`єктам кримінального провадження самостійно визначити вид покарання яке понесе винна особа.

Суд при ухваленні вироку на підставі угоди та призначенні покарання зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність. За таких обставин сторони угоди, визначаючи покарання, зобов`язані дотримуватись положень Розділу ХІ «Призначення покарання» Загальної частини КК України.

За правилом ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК; або інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; або не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Вислухавши сторони угоди та прокурора, вивчивши обвинувальний акт та інші матеріали судового провадження, що наявні у розпорядженні суду на даній стадії судового провадження, вивчивши та перевіривши на відповідність вимогам закону угоду про примирення, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального Кодексу України, в тому числі вимогам закону про кримінальну відповідальність відповідає узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

У силу положень ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.1 ст. 286-1 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про примирення від 30 січня 2025 року між обвинуваченим та потерпілою відповідає вимогам ст. 469, 471 КПК України.

Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, узгоджена міра покарання, з призначенням покарання за ч.1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ч.1 ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 102 000 (сто дві тисячі) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, відповідає вимогам закону, а отже слід відповідно до умов угоди призначити ОСОБА_5 це покарання. Крім того, суд враховує, що угодою про визнання винуватості передбачено призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, що в подальшому виключить можливість обвинуваченого використати таке право та на думку, суду, значно знижує його суспільну небезпечність.

Оскільки таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, ступеню тяжкості злочину та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутність обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, відповідає загальним засадам призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконався, що угода може бути затвердженою, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Підстав для відмови в затвердженні угод про примирення, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Процесуальними витратами у даному кримінальному провадженні є витрати на проведення експертиз, які відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Цивільний позов потерпілою не заявлявся.

Питання речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 20 листопада 2023 року з метою збереження речових доказів, доцільно скасувати.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 368-371, 373, 374, 395, 474, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 30.01.2025 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному 16.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002545 по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України із дотриманням вимог ч.2 ст.53 КК України - у виді штрафу в розмірі шести тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить сто дві тисячі грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз в сумі 8708 грн 72 коп. стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду від 20 листопада 2023 року на вирізи з подушок безпеки автомобіля; автомобіль марки «HUMMER» модель «H2» реєстраційний номер НОМЕР_2 ; грошові кошти загальною сумою 20184 грн. та 551 долар США; ключі та електронні брелки; металевий брелок жовтого кольору та мобільний телефон Iphone 13 в чохлі, скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «HUMMER» модель «H2» реєстраційний номер НОМЕР_2 , грошові кошти в розмірі 20184 грн. та 551 долар США, ключі, електронні брелки, металевий брелок, мобільний телефон Iphone 13 Pro в чохлі повернути ОСОБА_5 , медичні документи повернути потерпілій ОСОБА_11 , CD-R диск залишити при матеріалах кримінального провадження, вирізи із подушок безпеки знищити.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілій в порядку, передбаченому ст. 376, 615 КПК України.

СуддяОСОБА_1