Провадження № 11-кп/824/3262/2025 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.209, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 305, ч.2,3 ст.307, ч.3 ст.15, ч. 3 ст.307 КК України.

Під час судового засідання прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також враховуючи, що злочин, у вчиненні якого він обвинувачується є особливо тяжкий, існує ризик переховуватися від суду, втечі за кордон та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення. Також зазначав про те, що обставини, викладені у клопотанні, доводяться матеріалами кримінального провадження, в тому числі отриманими за результатами НСРД, тому, враховуючи обсяг здобутих органом досудового розслідування доказів, процесуальну позицію обвинуваченого, вважав, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились. Вказував на те, що останній може здійснити вплив на свідків з метою зміни ними показів, переховуватись від суду, враховуючи тяжкість інкримінованих йому злочинів, можливу міру покарання, яка передбачена за вчинення особливо тяжкого злочину та ту обставину, що перебуваючи під іншим запобіжним заходом існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений не має інших реальних джерел доходу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 27.03.2025 року включно без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченого під вартою, визнав доведеним, що ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати, також судом враховано особу обвинуваченого, який не одружений, має місце проживання в м. Київ, до затримання навчався в університеті Республіки Польща, офіційно непрацевлаштований, не судимий, тяжкість інкримінованих йому злочинів, які є тяжкими та особливо тяжкими, вчинених у сфері незаконного обігу наркотичних засобів. Судом визнано доведеним існування ризику переховування від суду, оскільки обвинувачений 2004 року народження, до затримання навчався в Республіці Польща, тому існують ризики залишити територію України, переховуватись від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень. Ризик впливу на свідків, суд вважає також доведеним, оскільки даний ризик існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. На підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України судом не визначався розмір застави.

В апеляційній скарзі захисник просить змінити ухвалу суду та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів по 27 березня 2025 року, включно, але визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240,00 грн. з покладеннями відповідних обов`язків.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що жодний із заявлених прокурором ризиків, не доведений та не підтверджується доказами, а ухвала суду не містить обставин, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та даних про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам та посилань на докази, які обґрунтовують ці обставини.

Вважає, що висновки суду про наявність ризиків, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджуються жодним належним та допустимим доказом.

Також зазначає, що до набрання обвинувального вироку суду законної сили особа вважається невинуватою, а тому саме по собі обвинувачення у вчиненні навіть особливо тяжкого злочину без урахування особи обвинуваченого, способу вчинення, доказів та інших обставин не може бути автоматичною підставою для взяття під варту обвинуваченого, а також для відмови у застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Вважає, що достатнім та дієвим заходом забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання теоретичним ризикам буде застава. Розмір застави просить визначити з урахуванням тих обставин, що до затримання він проходив навчання у вищому учбовому закладі в Республіці Польща і на сьогодні знаходиться на утриманні батьків, які виявили бажання внести заставу виходячи зі своїх статків.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги прокурор та обвинувачений повідомлені, клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надходило.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду про доцільність подальшого перебування під вартою ОСОБА_7 на час судового розгляду.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи захисника, що заявлені прокурором ризики ґрунтуються лише на припущеннях, є безпідставними, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, а судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Посилання захисника на відсутність обґрунтувань неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки судом першої інстанції надано оцінку кожному із заявлених прокурором ризиків та підтверджено їх існування та суд прийшов до висновку про наявність підстав для продовження дії саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п. 5 ч.4 ст.183 УКПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів. Таким чином, враховуючи обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, тривалість вчинення правопорушень та відсутність у обвинуваченого будь-яких інших джерел доходу, суд цілком обґрунтовано не знайшов підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства та міжнародного законодавства, які б могли слугувати безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 27 січня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: