ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2025 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

з секретарем: ОСОБА_2

за участю: прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі матеріали кримінального провадження № 201/16571/24 (пр. № 1-кп/201/645/2025), відомості про яке 19 грудня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000282, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, раніше судимого: 18 листопада 2015 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавленні волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік; 13 грудня 2018 року вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 289 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 4 років позбавлення волі, 06 жовтня 2022 року звільнений по відбуттю строку покарання, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У зв`язку з озброєною агресією російської федерації проти України, 24 лютого 2022 року, указом Президента України №64/2022, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався, а в останнє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2024, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 3891-IХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб - з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року до 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року.

Статтею 41 Конституції України, серед іншого, визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, а також що право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 1, п.4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни та забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, визначає види військової служби, що включають в себе військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період, та проходячи її на посаді гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 , солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших військовослужбовців від негідних вчинків.

Проте, солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на особливий період, та проходячи її на посаді гранатометника 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 2 механізованої роти 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, маючи не зняту та непогашену у встановленому порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, свідомо допустив їх порушення та повторно вчинив тяжкий злочин проти власності за наступних обставин.

Так, 19 грудня 2024 року, приблизно о 20 години 46 хвилин, в період дії воєнного стану, маючи злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, перебуваючи за адресою: м. Дніпро, вул. Писаржевського буд. 20 у приміщенні готелю «РЕНЕСАНС» ТОВ «Ренесанс Дніпро», побачив вішалку з верхнім одягом на якому знаходилась зимова куртка бежевого кольору розміру «s» 100 % Polyester, вартістю 1125,00 гривень, що належить ОСОБА_6 , яку ОСОБА_4 визначив об`єктом свого злочинного посягання, після чого реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), в умовах воєнного стану, діючи повторно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достеменно розуміючи, що його дії можуть бути помічені іншими особами, підійшов до вішалки з верхнім одягом схопив вищевказану куртку та разом із викраденим майном залишив приміщення готелю «РЕНЕСАНС» ТОВ «Ренесанс Дніпро», за адресою: м. Дніпро, вул. Писаржевського буд. 20, тікаючи з місця вчинення злочину та ігноруючи спроби сторонніх осіб зупинити останнього, отримавши можливість розпоряджатися викраденим майном на власний розсуд, спричинивши таким чином потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1125,00 гривень.

За вказаних обставин, дії ОСОБА_4 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєному злочині визнав у повному обсязі та підтвердив фактичні обставини щодо вчиненого ним діяння та викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, ухвалив проводити судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При визначенні виду та розміру покарання, суд виходить зі ступеня тяжкості скоєного злочину та особи обвинуваченого, який на обліку у лікаря психіатра не перебуває, свою вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у скоєному, при цьому, ці обставини на підставі ст. 66 КК України, суд відносить до таких, що пом`якшують його покарання. До обтяжуючих покарання обвинуваченого ОСОБА_4 обставин, передбачених ст. 67 КК України, суд відносить рецидив злочинів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити покарання виключно у виді позбавлення волі, однак не в максимальному його розмірі, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких злочинів, його конкретним обставинам і наслідкам, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який характеризується незадовільно, вину визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, однак раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, що вказує про небажання останнього стати на шлях виправлення, а також обставинам, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, а отже, сукупність зазначених даних свідчить про недоцільність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, не пов`язаного з реальним його відбуттям, а призначення реального покарання у виді позбавлення волі є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, та принципам справедливості, достатності і співрозмірності.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України, суд вирішує питання про скасування арешту майна.

Долю речових доказів вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з 25 грудня 2024 року, залишивши до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_4 в рахунок призначеного цим вироком суду покарання, строк його попереднього ув`язнення з 25 грудня 2024 року по день набрання вироком суду законної сили, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Арешт на майно, який був накладений в рамках кримінального провадження № 0000282 ухвалами слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 від 26 грудня 2024 року, після набрання вироком суду законної сили - скасувати.

Речові докази зимову жіночу куртку бежевого кольору, грошові кошти у загальному розмірі 1 100,00 гривень, а саме три купюри номіналом 200 гривень, одна купюра номіналом 500 гривень повернути за належністю власникам; DVD-R диск, об`єкти дослідження - два паперових конверта НПУ зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у цьому кримінальному провадженні у розмірі 4 774,40 (чотири тисячі сімсот сімдесят чотири) грн., 40 коп.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана учасниками кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку суду.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1