Справа № 304/2991/24 Провадження № 1-кс/304/953/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0001194 від 06 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мала Мартинка Свалявського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, особи з інвалідністю ІІ групи, пенсіонера, непрацюючого, одруженого (має на утриманні двох малолітніх дітей), громадянина України, раніше не судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И В :

слідчий ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з даним клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0001194 від 06 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України про застосування відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Клопотання мотивує тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України. Так, досудовим розслідуванням встановлено, що в умовах введеного в країні воєнного стану ОСОБА_4 за попередньою змовою з невстановленими на даний час досудовим розслідуванням особами, маючи умисел, спрямований на незаконне переправлення громадян України через державний кордон, умисно, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, під час дії воєнного стану, достовірно знаючи про заборону виїзду за кордон громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, з корисливих мотивів, організували незаконне переправлення громадян України через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та наданням засобів. Слідчий вказує, що ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що у громадян ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , відсутні законні підстави для виїзду за межі території України, умисно, шляхом керівництва діями останніх та наданням вказівок, організував їх незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Словаччина. Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, після чого у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03 червня 2024 року, він домовився із невстановленими досудовим розслідування особами, що вони підшукають осіб, яким обмежено виїзд за кордон та яких він за грошову винагороду зможе незаконно переправити через державний кордон України. Зокрема, для виконання узгодженого плану ОСОБА_4 домовився з ОСОБА_25 та іншими невстановленими органом досудового розслідування особами, які у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці були залучені до вчинення кримінального правопорушення, роль яких полягала у транспортуванні таких осіб територією Мукачівського та Ужгородського районів Закарпатської області. Після цього, у червні 2024 року ОСОБА_4 за допомогою засобів мобільного зв`язку підшукав осіб призовного віку, яким обмежено виїзд за межі України, та яким запропонував організувати їх виїзд за кордон поза межами встановлених пунктів пропуску, за що ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 сплатили по 6 500 доларів США кожний. Надалі керуючи діями вказаних осіб шляхом надання вказівок та порад, ОСОБА_4 запропонував їх будь-яким чином доїхати до прикордонних міст Закарпатської області та поселитися до готелів, квартир, будинків, де вони мали чекати на подальші інструкції. Слідчий вказує, що ОСОБА_4 , отримавши грошову винагороду у невстановленому досудовим розслідування місці, з метою доведення свого злочинного наміру до кінця, залучив ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , та ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , які не були обізнані в його злочинних намірах, а також інших невстановлених органом досудового розслідування осіб, в якості перевізників, які у відповідності до відведеної їм ролі повинні були на власних транспортних засобах доставити осіб до околиць населеного пункту Кінчеш Ужгородського району, де ОСОБА_4 очікував їх на автомобілі марки «Шевроле», р/н НОМЕР_1 . Після проведення інструктажу ОСОБА_8 на вказаному автомобілі доставив вказаних вище осіб до місцевості між населеними пунктами Соломоново та Паладь-Комарівці Ужгородського району Закарпатської області, де показав їм напрямок руху та які перетнули Державний кордон України в районі 352-353 прикордонного знаку та на відстані 300 метрів від державного кордону у напрямку Словацької Республіки були виявлені патрулем поліції Словацької Республіки. Окрім цього орган досудового розслідування встановив, що ОСОБА_4 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 09 липня 2024 року, придбав патрони (боєприпаси) калібру 7*62 у кількості 26 штук, та з метою подальшого зберігання і використання, перемістив їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Слідчий вказує, що 09 липня 2024 року за місцем проживання ОСОБА_4 було проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено вказані патрони (боєприпаси), які згідно з висновком експерта є боєприпасами, придатним до стрільби, бойовими проміжними патронами центрального бою, калібру 7,62*39 мм, споряджені звичайною кулею та призначені для стрільби з відповідної нарізної вогнепальної зброї калібру 7,62*39 мм. Відтак, за позицією органу досудового розслідування, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України як організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництво такими діями та сприяння їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчинені щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, а також за ч. 1 ст. 263 КК України, тобто придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу. Слідчий зазначає, що 23 листопада 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України. Вважає, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме матеріалами виконаного оперативними працівниками 94 прикордонного загону доручення, протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_26 , ОСОБА_25 , протоколами пред`явлення транспортних засобів для впізнання, протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімкам, протоколом обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 , висновком експерта від 25 липня 2024 року та речовими доказами. Крім цього орган досудового розслідування встановив, що за організацію незаконного переправлення осіб через державний кордон України ОСОБА_4 отримав 6 500 доларів США з кожної особи, тобто грошова винагорода склала 104 000 доларів США. У свою чергу стороною обвинувачення зібрано достатньо доказів, які б підтверджували існування окремих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема того, що підозрюваний ОСОБА_4 з метою ухилення від відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування/суду; знищити, сховати або спотворити будь яку з речей і документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; усвідомлюючи неминучість покарання за вчинення даного злочину може незаконно впливати на свідків, підозрюваного, інших, на даний час не встановлених, співучасників вчинення кримінального правопорушення шляхом їх підкупу, умовляння або залякування, а також вчинити інші кримінальні правопорушення. Так, існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами, зокрема тяжкістю покарання, усвідомлюючи яке ОСОБА_4 може переховуватися від суду, а також знаючи місця можливого перетину державного кордону може й сам покинути територію країни; крім цього наразі проводяться слідчі (розшукові) дії з метою встановлення інших причетних осіб, а також не відшукано всі необхідні речі і документи, що підтверджують злочинну діяльність, зокрема чорнові записи щодо розподілу коштів, інформації про інших співучасників, планів вчинення злочину та інші засоби (телефони, комп`ютерна техніка), та використовувалися при здійсненні такої, а відтак перебуваючи на волі ОСОБА_4 зможе знищити, сховати або спотворити будь яку з речей чи документів, що має істотне значення для кримінального провадження; також існує ризик незаконного впливу на свідків, оскільки підозрюваний особисто знайомий зі свідками та іншими невстановленими на даний час співучасниками; окрім цього, ОСОБА_4 є організатором та налагодив схему переправлення осіб через державний кордон України, а також час, спосіб, місце вчинення кримінального правопорушення ретельно спланував, підшукував різні способи переправлення осіб, а тому може продовжити свою злочинну діяльність, що свідчить про наявність вказаного ризику. Відтак слідчий вказує, що наведені обставини не дають можливості органу досудового розслідування із клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, а відтак враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, що ставиться йому у провину, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваному слід обрати запобіжний захід виключно у вигляді тримання під вартою, оскільки інші, більш м`які запобіжні заходи за наведених вище підстав, не зможуть запобігти встановленим органом досудового розслідування ризикам. Також слідчий просить слідчого суддю врахувати суспільну небезпечність та тяжкість інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, що були вчинені з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, а відтак обрати йому запобіжний захід з можливістю внесення застави, що перевищує граничний розмір, передбачений кримінальним процесуальним законом.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вказане клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на викладені у ньому обставини, при цьому уточнив прохальну частину клопотання та просив визначити ОСОБА_4 суму застави, вийшовши за межі гранично визначеного законом розміру і за наведених у клопотанні обставин переправлення ОСОБА_4 шістнадцяти осіб через державний кордон України, визначити йому заставу у розмірі 1 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні проти клопотання заперечила повністю, оскільки вважає, що докази у долучених до клопотання матеріалах взагалі відсутні, особи, наведені у клопотанні її підзахисному не відомі. Вказувала на відсутність заявлених прокурором ризиків досудове розслідування здійснюється шість місяців, протягом яких ОСОБА_4 жодного разу не порушив свої процесуальні обов`язки, з`являється на всі виклики, при цьому може виїжджати за межі України, оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи. Крім цього звертала увагу слідчого судді на навмисне завищення прокурором розміру застави, яка є непосильною для ОСОБА_4 . Просила відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення та обрати відносно її підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У судовому засіданні ОСОБА_4 позицію свого захисника підтримав, також вказував на те, що має можливість перетинати кордон, однак кожного разу повертається, переховуватися наміру не має. Під час обшуку йому повідомили, що на транспортному засобі, який готувався ним для передачі ЗСУ, він вчиняє незаконне переправлення осіб через кордон, в той час як жодна з цих осіб йому взагалі не відома. З приводу зброї зазначав, що є старшим групи у області ДФТГ, яка постійно патрулює, відтак має офіційно зареєстровану мисливську рушницю та набої до неї, звідки взялися бойові патрони йому невідомо, це для нього загадка.

Слідчий суддя, заслухавши позиції учасників розгляду, вивчивши матеріали клопотання, прийшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків, передбачених цим Кодексом.

На підставі матеріалів клопотання встановлено, що з 06 червня 2024 року органом досудового розслідування слідчим відділенням відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001194 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК за повідомленням відділу міграційної поліції ГУ НП в Закарпатській області про те, що громадянин ОСОБА_27 , мешканець м. Ужгорода Закарпатської області разом із громадянином ОСОБА_28 , мешканцем Мукачівського району, організували стійкий канал переміщення осіб через державний кордон України з метою отримання матеріальної винагороди (а. к. 12-13, 20).

Дев`ятого липня 2024 року за наслідками проведеного у межах досудового розслідування даного кримінального провадження, санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено предмети, зовні схожі на набої, калібру 7*62, у кількості 26 штук, які ОСОБА_4 незаконно зберігав за місцем проживання. Відомості про вказане кримінальне правопорушення 10 липня 2024 року були внесені до ЄРДР за № 0001414 з правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України (а. к. 12-13, 77).

Постановою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 від 30 вересня 2024 року матеріали вказаних кримінальних проваджень були об`єднані в одне з №0001194 (а. к. 85-87, 88-89).

Двадцять третього листопада 2024 року за підозрою у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повідомлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. к. 90-96).

Вищезазначені обставини, на думку сторони обвинувачення, обумовлюють наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, з чим слідчий суддя погоджується, виходячи з такого.

Наявність обґрунтованою підозри є умовою законності застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Так, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах, вислухавши пояснення самого підозрюваного, слідчий суддя прийшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри причетності ОСОБА_4 до кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Слідчий суддя погоджується із доводами прокурора, що повідомлена ОСОБА_4 підозра станом на час розгляду цього клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, з урахуванням доводів сторони захисту, слідчий суддя прийшов до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра». Тобто наведені стороною обвинувачення докази із розумною достатністю та вірогідністю пов`язують підозрюваного ОСОБА_4 з кримінальними правопорушеннями на даному етапі досудового розслідування. В подальшому такі обставини мають бути перевірені та оцінені в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Викладене узгоджується з позицією, що відображена Європейським судом з прав людини у п. 184 рішення Великої Палати у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява № 72508/13, «обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку».

Слід враховувати, що на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

За вказаних вище обставин слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України, обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень достатніми.

Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень не є достатньо вагомими для протилежного висновку. Слідчий суддя наголошує, що на цій стадії досудового розслідування встановлено нижчі критерії до стандарту доказування, які зобов`язують слідчого суддю з`ясувати лише наявність достатніх доказів, які виправдовують необхідність здійснення досудового розслідування та пов`язаних з ним заходів забезпечення кримінального провадження. Ці критерії не передбачають обов`язку детальної перевірки та аналізу кваліфікації кримінального правопорушення та встановлення вини конкретної особи.

Слід наголосити, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» обмежує міру, до якої слідчий суддя може оцінювати обставини, відомості про які надані сторонами. Ті докази, які б під час судового розгляду могли б бути приводом для розумного сумніву, під час оцінки обґрунтованості підозри не переконують слідчого суддю в іншому.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у кримінальному провадженні № 0001194 від 06 червня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 , слідчий суддя прийшов до таких висновків.

Сторона обвинувачення у поданому клопотанні зазначила про наявні ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик переховування від органу досудового розслідування або/та суду обумовлюється серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Злочини, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , є тяжкими та передбачають покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна (ч. 3 ст. 332 КК) та позбавленням волі на строк від трьох до семи років (ч. 1 ст. 263 КК). Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності. При цьому відповідно до вимог ст. 75 КК України, норма про звільнення від відбування покарання з випробуванням застосована бути не може.

В той же час слідчий суддя враховує й твердження сторони захисту, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання в Україні, є особою з інвалідністю та має на утриманні двох малолітніх дітей, що у своїй сукупності, за позицією захисника, не дають підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Поряд з цим варто врахувати, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність ризику можливого переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, який ґрунтується на тяжкості інкримінованих ОСОБА_4 злочинів, адже обидва кримінальні правопорушення відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів, передбачають покарання виключно у виді позбавлення волі, при цьому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України безальтернативно визначено застосування додаткових покарань. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Варто зазначити, що у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» суд вказав, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність же покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Наведені вище обставини дають підстави стверджувати про наявність достатніх ризиків для втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного ОСОБА_4 , чому, на думку слідчого судді, не зможуть запобігти соціально стримуючі фактори, такі як наявність постійного місця проживання, родини та двох малолітніх дітей.

Щодо заявленого слідчим ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя вважає, що такий ризик також існує.

Так, наразі у кримінальному провадженні триває досудове розслідування, отже, продовжується збір фактичних даних, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК, у якому підозрюється ОСОБА_4 .

Підозрюваний, володіючи інформацією про кримінальне провадження відносно нього, обставини, які є предметом доказування у кримінальному провадженні, може безперешкодно знищити речі і документи, які мають значення для кримінального провадження, в тому числі, що стосуються невстановлених фігурантів кримінального правопорушення, які ще не виявлені органом досудового розслідування.

Наразі органом досудового розслідування ще не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема всі учасники вчинення правопорушення, інші можливі епізоди вчинення аналогічних злочинів за ч. 3 ст. 332 КК, місця перебування інших речей, предметів та документів, які можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні. Обізнаність підозрюваного ОСОБА_4 щодо місцезнаходження таких речей і документів свідчить про наявність у нього можливості знищити, сховати або спотворити їх.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Так, відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України, безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального провадження та повинна застосовуватися за загальним правилом, можливість використання показань, зафіксованих за допомогою технічних засобів відеофіксації, передбачена ч. 11 ст. 615 КПК України, застосовується лише як виключення. При цьому, показання свідків, безпосередньо досліджені в суді, мають пріоритет над показаннями, отриманими у порядку ч. 11 ст. 615 КПК України.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім цього слідчий суддя враховує, що існує взаємообумовленість дій між підозрюваним ОСОБА_4 та іншими особами, які можуть бути причетні до вчинення вказаного кримінального правопорушення, що видно з наданих у розпорядження слідчого судді протоколів допиту свідків, зважаючи на його роль у інкримінованому правопорушенні (організатор), використовуючи свої зв`язки, авторитет, приязні стосунки з такими особами, інший незаконний вплив (шантаж, підкуп, погрози), безпосередньо або опосередковано через інших осіб може впливати на свідків/інших невстановлених у кримінальному провадженні осіб з метою зміни ними своїх показань/відмови від дачі показань задля уникнення/мінімізації можливої кримінальної відповідальності.

Зазначене вказує на існування ризику незаконного впливу на свідків/інших невстановлених у цьому кримінальному провадженні осіб.

Також слідчий суддя погоджується з прокурором, що обставини кримінального правопорушення, зокрема його тривалість, наполегливість та цілеспрямованість дій ОСОБА_4 , залучення до його вчинення інших осіб, може свідчити про можливість вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя також приймає до уваги мотив та спосіб вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, що мали місце в умовах воєнного стану, його надзвичайну небезпеку для суспільства та відповідно наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин зазначені в клопотанні слідчого ризики, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України слідчий суддя вважає обґрунтованими та переконливими.

Щодо інших обставин, які враховуються при обранні запобіжного заходу, а саме за змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що перелічені у п. п. 1-12 цієї статті.

Дослідивши надані сторонами кримінального провадження відомості, слідчий суддя під час застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу враховує, що він особою з інвалідністю ІІ групи та на цій підставі пенсіонером, станом на момент розгляду даного клопотання досяг 53-річного віку, є громадянином України, має певні соціальні зв`язки за місцем свого проживання має родину, в якій 11 листопада 2024 року народилася друга дитина; відомостей про працевлаштування, характеризуючі дані слідчому судді не надано.

Підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, відомості про застосування до нього раніше запобіжних заходів та про наявність повідомлення йому про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення слідчому судді не надано. Крім того, слідчий суддя враховує вагомість наявних доказів про можливе вчинення ним кримінальних правопорушень і тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним.

Проте вказані дані, з огляду на суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами для обрання підозрюваному запобіжного заходу не пов`язаного з обмеженням волі, оскільки не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Стосовно можливості інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу (ч. 1 ст. 183 КПК України).

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики та наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України, які є тяжкими злочинами, слідчий суддя прийшов до висновку про неможливість обрання підозрюваному іншого більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання слідчого судді обрання відносно ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти встановленим ризикам та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування.

Отже на підставі наведеного доводи захисника ОСОБА_5 про можливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не є слушними, виходячи з обставин даного кримінального провадження і даних про особу ОСОБА_4 , що були наведені слідчим суддею вище.

В той же час слідчий суддя вказує на те, що висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень (ст. 198 КПК України).

При вирішенні питання про розмір застави, який необхідно визначити підозрюваному, слідчий суддя враховує таке.

Як встановлено вище, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 332, ч. 1 ст. 263 КК України, тобто тяжких кримінальних правопорушень, а тому враховуючи положення п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо нього, за загальним правилом, має визначатися у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (частина 4 статті 182 КПК України).

Водночас визначені у ч. 5 ст. 182 КПК України мінімальні і максимальні розміри застави дають можливість досягти мети запобіжного заходу без обмеження права на свободу та особисту недоторканність. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.

При визначені розміру застави необхідно врахувати: обставини кримінального правопорушення; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, стан здоров`я, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Доцільним є також врахування висновків ЄСПЛ у рішенні від 13.01.2022 у справі «Істоміна проти України», де Європейський Суд зауважив, що відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК слідчий суддя визначає розмір застави «з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього».

Далі Суд зазначив, що застава має на меті не гарантування відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи в судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватися залежно від особи, про яку йдеться, з урахуванням її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. В ЄСПЛ наголосили, що суд повинен так само обережно й ретельно розглядати питання про застосування застави, як і вирішувати, чи є необхідним продовження тримання особи під вартою. Сума шкоди може бути одним з факторів, що виправдовує вищий розмір застави, але лише в поєднанні з іншими критеріями серйозністю злочину, ризику втечі та ін.

В даному випадку Суд вирішив, що національним судом було залишено без аналізу аргументи заявника, що визначена сума застави є надмірною, жодним чином не було досліджено питання про пропорційність суми застави, а рішення прийняте тільки з огляду на один критерій суму шкоди, завданої у справі. На основі такого висновку Європейський Суд установив порушення Україною § 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини.

Слідчий суддя, з урахуванням досліджених даних вважає, що запропонований прокурором розмір застави, а саме 1 400 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 4 239 200 грн є невиправданим за наявних обставин, а тому не може бути застосований до підозрюваного ОСОБА_4 . До того ж, на переконання слідчого судді, прокурор не довів у чому полягає виключність випадку, яка б дала слідчому судді підстави застосувати заставу у розмірі більшому, ніж граничний розмір, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК. Водночас, вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, який буде відповідним і достатнім, слідчий суддя дійшов висновку, що заставу слід установити в розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

На переконання слідчого судді, такий розмір застави не є завідомо непомірним для підозрюваного ОСОБА_4 та разом з покладеними на нього обов`язками, про що йтиметься далі, забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігатиме існуючим ризикам і таким, що не суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК та вимогам статей 178, 182, 183 КПК.

При прийнятті рішення слідчий суддя також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду клопотання сторонами не заявлялися клопотань щодо приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, та які передбачені пунктами 1-9 частини 5 статті 194 КПК України.

Слідчий суддя переконаний, що з метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання позапроцесуальній поведінці підозрюваного, необхідним є покладення на нього обов`язків відповідно до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, що з урахуванням обставин кримінального провадження, мають найменший вплив на реалізацію прав і свобод підозрюваного, отже таке втручання є розумним і співмірним для цілей цього кримінального провадження, з урахуванням його стадії.

В той же час слідчий суддя зазначає, що положеннями ч. 7 ст. 194 КПК України встановлено, що обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Керуючись ст. 5 п. 1 підпункт «с» Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст. 29 Конституції України, ст. 177, 183, 186, 193, 194, 196-198, 309, 369-372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

уточнене клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за №0001194 від 06 червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України, про застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Мала Мартинка Свалявського району Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 332 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, із визначенням застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Строк застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою рахувати з моменту його затримання.

У разі внесення застави, у порядку ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) прибувати до старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суду за їх першою вимогою;

2) повідомляти старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , прокурора чи суд про зміну місця проживання;

3) не відлучатися за межі району проживання без дозволу слідчого, прокурора;

4) здати на зберігання до відповідного органу міграційної служби за місцем реєстрації свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному та заставодавцю, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави.

Дата закінчення дії ухвали 25 січня 2025 року.

У задоволенні вимог решти клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1