Номер провадження: 11-сс/813/907/24
Справа № 947/6546/24 1-кс/947/3789/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

апелянта ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №0001182 від 01.09.2023 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання заступника начальника відділу СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0001182 від 01.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, та накладено арешт на автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , який був вилучений у ОСОБА_7 під час проведення обшуку 28.02.2024 року, який зареєстрований за ОСОБА_9 , шляхом позбавлення права відчуженння зазначеного майна.

В іншій частині клопотання відмовлено, та залишено автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , у користуванні власника.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що наявні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки є достатні підстави вважати, що вилучений 28.02.2024 року під час обшуку автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , міг використовуватися ОСОБА_7 в якості засобу вчинення кримінального правопорушення.

Також слідчий суддя дійшов висновку, що є всі підстави вважати, що в зазначеному автомобілі ОСОБА_7 міг зберігати документи, які мають відомості щодо обставин вчинення злочинів, у тому числі документів, відповідно яких ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_11 купила групу вказаних в клопотанні приміщень та інші документи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2024 року залишено без задоволення апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 , ухвалу слідчого судді від 20.03.2024 року про накладення арешту на вказаний автомобіль залишено без змін.

28.05.2024 року, не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою залишити без задоволення клопотання про арешт майна.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт вказує, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, не враховано того, що на момент вилучення майна та на момент звернення до апеляційного суду він не є підозрюваним у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим автомобіль не може бути підданий спеціальній конфіскації або бути предметом за рахунок чого може бути відшкодована будь-яка шкода у кримінальному провадженні.

Також апелянт послався на те, що вказаний автомобіль на момент постановлення оскарженої ухвали є власністю ОСОБА_9 , який його придбав у нього на підставі договору купівлі-продажу, у зв`язку із чим порушує права власника ОСОБА_9 , який не має відношення до подій у кримінальному провадженні.

Одночасно, в апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить поновити йому строк на апеляційне оскарження, з посиланням на те, що копію оскарженої ухвали отримав лише 27.05.2024 року.

Власник майна ОСОБА_9 та представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_12 , будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду, у судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення не подавали.

За наведених обставин, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України, розгляд клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження проведено за відсутності власника майна ОСОБА_9 та адвоката ОСОБА_12 .

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; вислухавши апелянта ОСОБА_7 , який підтримав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження та просив його задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення клопотання про поновлення ОСОБА_7 строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді; обговоривши доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перш ніж вирішити питання щодо поданого ОСОБА_7 клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів вирішує питання про можливість розгляду цього клопотання особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, та враховує наступне.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України (далі - КПК) визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Як вбачається із матеріалів судової справи про підозру у кримінальному провадженні №0001182 від 01.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України, нікому не повідомлено.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст.24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

Статтею 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таких обставин, власник чи володілець майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Однак, звертаючись із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ОСОБА_7 не доведено, що на даний час він уповноважений на право подання такого клопотання, є власником чи володільцем майна, на яке оскарженою ухвалою слідчого судді накладено арешт.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , на який оскарженою ухвалою слідчого судді накладено арешт, 28.02.2024 року був вилучений у ОСОБА_7 під час проведення обшуку автомобіля, який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належав останньому (а.с.20, 21).

Разом з цим, як вбачається із матеріалів судової справи, після звернення органу досудового розслідування до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту, правосуб`єктність ОСОБА_7 щодо вказаного транспортного засобу зазнала змін, оскільки право власності на автомобіль було зареєстровано на іншу особу.

Так, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 07.03.2024 року, вбачається, що 07.03.2024 року право власності на автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , зареєстровано на ОСОБА_9 (а.с.22).

У судовому засіданні ОСОБА_7 підтвердив, що на момент постановлення оскарженої ухвали слідчого судді та відповідно на час апеляційного розгляду він уже не був власником вказаного автомобіля.

Прокурор ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що після проведення органом досудового розслідування 28.02.2024 року обшуку та вилучення у ОСОБА_7 автомобіля «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , в час коли на розгляді слідчого судді перебувало клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на цей автомобіль, ОСОБА_7 вже здійснив відчуження зазначеного транспортного засобу іншій особі - ОСОБА_9 .

Як вбачається з ухвал слідчих суддів від 07.03.2024 року та від 20.03.2024 року представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_12 , який приймав участь у судових засіданнях, посилався на те, що ОСОБА_7 07.03.2024 року продав вказаний автомобіль ОСОБА_9 , в підтвердження чого надав відповідне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, та заперечував проти накладення арешту на нього (а.с.52-54, 170-178).

Крім того, адвокат ОСОБА_12 у своєму клопотанні, поданому в інтересах ОСОБА_7 , про ознайомлення із матеріалами судової справи, вказував про те, що автомобіль не має ніякого відношення до ОСОБА_7 , оскільки є власністю ОСОБА_9 (а.с.155, 156).

Згідно оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , шляхом позбавлення права відчуженння зазначеного майна, та залишено автомобіль «TOYOTA CAMRY», vin: НОМЕР_1 , у користуванні власника, тобто ОСОБА_9 .

З урахуванням викладеного, колегією суддів встановлено, що апелянт ОСОБА_7 на даний час не є ні власником, ні володільцем автомобіля, оскільки з 07.03.2024 року право власності на нього зареєстровано на ОСОБА_9 .

У судовому засіданні вказані обставини ОСОБА_7 не заперечувались.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 відповідно до матеріалів судового провадження, не має процесуального статусу у кримінальному провадженні, не є стороною цього провадження, не є власником та володільцем автомобіля на який слідчим суддею накладено арешт, у зв`язку із чим ОСОБА_7 не доведено, що він є особою, яка вправі звернутися із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку про існування підстав для закриття провадження за клопотанням ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та повернення апеляційної скарги апелянту.

Керуючись ст.ст. 117, 395, 399, 404, 405, 419 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Закрити провадження за клопотанням ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали та апеляційну скаргу з додатками надіслати на адресу ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4