Справа №463/3109/25
Провадження №1-кс/463/3250/25
УХВАЛА

слідчого судді

14 квітня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представників власника майна адвокатів: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000318 від 28.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України,

встановила:

прокурор Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, про накладення арешту.

В обґрунтування клопотання прокурор покликався на те, що слідчим відділенням Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000318, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.01.2025 в чергову частину Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_6 , який просить прийняти міри до ОСОБА_7 , яка 19.10.2024, шляхом обману та зловживання довірою, протиправно заволоділа грошовими коштами останнього в сумі 20 000 доларів США.

В ході проведення досудового розслідування допитано як потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знає протягом 12-ти років, остання була як його компаньйоном по бізнесу так і співмешканкою, у нього з нею були довірливі відносини та вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира до 2021-2022 року належала його матері та в подальшому ОСОБА_7 придбала у його матері дану квартиру за 150 тис. доларів США, та грошові кошти із продажу квартири отримав він та про що була складена розписка і вказані грошові кошти він зберігав у приміщенні квартири, як і гроші інших його компаньйонів. В жовтні 2024 року ОСОБА_7 запропонувала йому спільно придбати земельну ділянку по вул. Личаківській у м. Львові, де збудувати будинок під комерцію. Остання протягом декількох тижнів вмовляла його дати аванс на купівлю земельної ділянки в розмірі 20 тис. доларів США.

19.10.2024 ОСОБА_7 отримала від нього грошові кошти в сумі 20 тис. доларів США, як аванс на купівлю земельної ділянки з будинком по вул. Личаківській у м. Львові. Грошові кошти передавались ним у ресторані «Loft7», що розташований поблизу ТРЦ «Форум Львів», а саме за адресою: м. Львів, вул. П. Куліша, 47а. В результаті жодної земельної ділянки придбано не було. В листопаді 2024 року він неодноразово запитував у ОСОБА_7 чи готові документи для переоформлення земельної ділянки на котру він давав аванс, однак остання запевняла його, що все гаразд, проводиться оцінка ділянки і документи готуються для підпису. На той час він ще не розумів, що ОСОБА_7 має намір його обдурити та шахрайським шляхом заволодіти його грошовими коштами.

06.12.2024 він спільно із ОСОБА_7 перебував за місцем проживання, а саме: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_7 штучно спровокувала конфлікт та вигнала його з дому не надавши змоги забрати свої особисті речі, ні документи, ні гроші.

07.12.2024 він повернувся до свого місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 , для того, щоб взяти свої особисті речі, однак ОСОБА_7 двері не відчинила, а лише знову зателефонувала на лінію 102. Після того, вона винесла його деякі речі, які він забрав, а також після неодноразових спроб з нею поговорити у нього не вийшло через те, що вона ймовірно найняла охорону, яка до неї мене не підпускала. Вказана охорона лише підійшла до мене 07.12.2024 та попросила віддати ключі від автомобіля марки «Audi Q7», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки документи на автомобіль були оформлені на ОСОБА_7 , хоча даний автомобіль придбані за його кошти.

В подальшому ОСОБА_7 вийшла на контакт та вони домовились з нею про те, що зустрінуться на нейтральній території, де вона віддасть ОСОБА_6 його особисті речі, які знаходяться на квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . 20.12.2024 він із ОСОБА_7 зустрілись неподалік парку «Культури», а саме по вул. Героїв Майдану, 8, де був присутній її адвокат та ймовірний охоронець, і під час чого, остання викинула на вулицю з машини частину його особистих речей, в тому числі, сумку в якій попередньо я зберігав грошові кошти. Відкривши вказану сумку при ОСОБА_7 він помітив там лише 7 пачок паперу А4, а грошових коштів там не було. Коли він запитав, де гроші, оскільки вони там мають бути, остання відповіла, що їй нічого не відомо. Після чого, він зрозумів та переконався в тому, що ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволоділа моїми грошовими коштами у сумі 20 тис. доларів США, оскільки не мала жодного наміру на придбання земельної ділянки. В подальшому протиправно заволоділа грошовими коштами в сумі 800 тис. доларів США, які він зберігав у квартирі по АДРЕСА_1 . Вказані грошові кошти належали моїм компаньйонам, зокрема 100 тис. доларів США ОСОБА_8 , 100 тис. доларів США ОСОБА_9 , 150 тис. доларів США моїй матері від продажу квартири по АДРЕСА_1 , та 300 тис. доларів США іншим моїм компаньйонам, та 150 тис. доларів США його особистих заощаджень. Окрім цього, в квартирі до якої ОСОБА_6 не має доступу, залишились його документи: паспорт гр. України, закордонний паспорт, посвідчення водія, технічні паспорти на приміщення комерційні, а саме: АДРЕСА_2 , попередні договори про купівлю квартир по вул. Хлібна, вул. Пасічна, вул. Дашкевича, вул. Навродського, вул. В. Великого у м. Львові, технічні паспорта, ідентифікаційний код, банківські карти «Приватбанку», «Монобанк».

Підтвердженням того, що ОСОБА_7 заволоділа великою сумою грошових коштів є те, що остання 14.12.2024 придбала у салоні автомобіль марки «Mersedes GLE 450», вартістю понад 100 тис. доларів США. На даний час даний автомобіль зареєстрований за номерними знаками НОМЕР_2 . ОСОБА_7 не мала таких доходів, щоб придбати такий дороговартісний транспортний засіб. На даний момент ОСОБА_7 уникає зустрічей із ним, на телефоні дзвінки не відповідає, заблокувала його у всіх соціальних мережах та немає жодного наміру повертати його та інших осіб грошові кошти, які він зберігав у квартирі проживаючи з нею.

12 березня 2025 року слідчим СВ Львівського РУП №1 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 05.03.2025 було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro max» IMEI: НОМЕР_3 , з пін-кодом НОМЕР_4 , із мобільним оператором Vodafone з сім-картою абонентського номера НОМЕР_5 в фіолетовому чохлі, який поміщено в спец пакет №PSP1223373, ноутбук марки Lenovo модель S/N:PF1MWCKO, флеш-носій, мобільний телефон марки Nokia, IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 із сім-картою НОМЕР_8 , поміщено в спец пакет №RAW0038768, GPS-трекер чорного кольору з №29619 із сім-картою оператора «Київстар», поміщено в спец пакет №PSP1222963, банківські карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , скетч-карта «Київстар», номер НОМЕР_13 , дві сім-карти «Київстар», стартовий пакет «Vodafone» за номером НОМЕР_14 та за номером № НОМЕР_15 , два флеш-носії, які запаковані в спец пакет №PSP1222957, грошові кошти номіналом 200 євро 1 купюра, 100 євро 4 купюри, 50 євро 127 купюр, 20 євро 15 купюр, які поміщено в спец пакет №PSP1223408, грошові кошти номіналом 100 доларів США 198 купюр, 20 доларів США 3 купюри, поміщено в спец пакет №PSP1223374, договора та інші документи відносно нерухомого майна у АДРЕСА_3 , по АДРЕСА_4 , по АДРЕСА_5 , по АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1 , картка платника податків, копія паспорта, копія свідоцтва про народження видані на ім`я ОСОБА_6 , Виписка з ЄДРЮО, ФОП з ЄДРЮО, Витяг з ЄДРЮО на ім`я ОСОБА_6 , копія свідоцтва про одруження, договір купівлі-продажу та довіреність на ім`я ОСОБА_11 , документи на земельну ділянку за №196-С, інші чорнові записи, два записники, які поміщені в спец пакет №RAW0038769.

Старшим слідчим слідчого відділу Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_10 прийнято рішення про визнання вказаних матеріальних об`єктів речовими доказами, про що винесено відповідну постанову.

Речі, які було вилучено за результатами проведеного обшуку, є матеріальними об`єктами, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, матеріальними об`єктами, які містять відомості, які можуть бути використані як докази у даному кримінальному провадженні факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Крім цього, вказані речові докази ймовірно у подальшому будуть використані у даному кримінальному провадженні в якості об`єктів експертних досліджень. Враховуючи вищевикладене, оскільки потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, а також, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, відчуження згаданих речей виникла необхідність у накладені арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Представники власників майна - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти поданого клопотання заперечили, просили у задоволенні такого відмовити. В обгрунтування своїх заперечень покликалися на те, що між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 існують цивільні відносини, а саме вони як колишнє подружжя намагються поділити їх спільне майно. Крім цього прокурором жодним чином не виконано вимоги ухвали Львівського апеляційного суду, якою повернуто таке клопотання на доопрацювання. Досудове розслідування кримінального провадження здійснюється однобоко та побудоване в основному на показаннях ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення учасників справи, оглянувши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, слідча суддя вважає, що клопотання не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Слідчою суддею встановлено, що в провадженні СВ Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000318 від 28.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 28.01.2025 в ЧЧ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області надійшла заява ОСОБА_6 , який просить прийняти міри до ОСОБА_7 , яка 19.10.2024 перебуваючи у ТРЦ «Форум Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, шляхом обману та зловживання довірою, протиправно заволоділа грошовими коштами останнього в сумі 20000 доларів США.

В ході досудового розслідування, 12.03.2025 слідчим СВ ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.03.2025 року було проведено обшук за адресою проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено речі та майно, згідно опису.

А саме: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro max» IMEI: НОМЕР_3 , з пін-кодом НОМЕР_4 , із мобільним оператором Vodafone з сім-картою абонентського номера НОМЕР_5 в фіолетовому чохлі, який поміщено в спец пакет №PSP1223373, ноутбук марки Lenovo модель S/N:PF1MWCKO, флеш-носій, мобільний телефон марки Nokia, IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 із сім-картою НОМЕР_8 , поміщено в спец пакет №RAW0038768, GPS-трекер чорного кольору з №29619 із сім-картою оператора «Київстар», поміщено в спец пакет №PSP1222963, банківські карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , скетч-карта «Київстар», номер НОМЕР_13 , дві сім-карти «Київстар», стартовий пакет «Vodafone» за номером НОМЕР_14 та за номером № НОМЕР_15 , два флеш-носії, які запаковані в спец пакет №PSP1222957, грошові кошти номіналом 200 євро 1 купюра, 100 євро 4 купюри, 50 євро 127 купюр, 20 євро 15 купюр, які поміщено в спец пакет №PSP1223408, грошові кошти номіналом 100 доларів США 198 купюр, 20 доларів США 3 купюри, поміщено в спец пакет №PSP1223374, договора та інші документи відносно нерухомого майна у АДРЕСА_3 , по вул. Мельника, 14, по АДРЕСА_5 , по АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_1 , картка платника податків, копія паспорта, копія свідоцтва про народження видані на ім`я ОСОБА_6 , Виписка з ЄДРЮО, ФОП з ЄДРЮО, Витяг з ЄДРЮО на ім`я ОСОБА_6 , копія свідоцтва про одруження, договір купівлі-продажу та довіреність на ім`я ОСОБА_11 , документи на земельну ділянку за №196-С, інші чорнові записи, два запасники, які поміщені в спец пакет №RAW0038769.

Факт проведення обшуку підтверджується долученою до матеріалів клопотання копією протоколу обшуку від 12.03.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 05.03.2025 року, надано дозвіл на проведення обшуку.

Постановою слідчого від 12 березня 2025 року вилучені під час проведення обшуку речі та предмети визнано речовими доказами.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження

Положення ч. 3 ст. 132 КПК України встановлюють те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Як зазначено вище, згідно ч.ч. 1, 2, 3, 4, 10 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, аналіз наведених положень свідчить про те, що арешт може бути застосований на майно особи, яка не має процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У свою чергу ч. 1 ст. 98 КПК України імперативно встановлює вичерпний перелік критеріїв, яким мають відповідати докази у відповідному кримінальному провадженні.

При цьому, наявність формально винесеної постанови про визнання речових доказів (яка містить опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівно змісту ст. 98 КПК України, без обгрунтування, за якими з критеріїв цієї норми вилучені речі та предмети визнано речовим доказом), не виправдовує мету накладення арешту. Тобто вказана згадана постанова є лише процесуальним рішенням слідчого або прокурора та не є доказом у розумінні ст. 99 КПК України.

Такий висновок зробила ВП Верховного Суду в постанова від 25 березня 2021 року у справі № 11-410сап20).

В поданому клопотанні прокурор, обґрунтовуючи відповідність вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України та підставність накладення арешту систематизує вилучене в ході обшуку майно на технічні та платіжні засоби (телефони, ноутбуки, банківські картки, та інші засоби); грошові кошти; договора та інші документи відносно нерухомого майна, також копії документів та виписки з реєстрів.

Слідча суддя вважає за необхідне проаналізувати кожну із зазначених умовних груп вилученого майна та відповідність ініційованого накладення арешту принципам розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Так, слідчою суддею встановлено, до дозвіл на проведення обшуку за адресою проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , надавався з метою відшукання та вилучення: сім-карти оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_16 , який використовувався під час вчинення кримінального правопорушення, носіїв інформації (банківські картки, комп`ютерна техніка) та грошових коштів здобутих злочинним шляхом.

Тобто органом досудового розслідування, серед іншого, було чітко визначено номер телефону, який планується віднайти та вилучити.

Проте, в ході обшуку від 12.03.2025 виявлено та вилучено: мобільний телефон марки «Iphone 16 Pro max» IMEI: НОМЕР_3 , з пін-кодом НОМЕР_4 , із мобільним оператором Vodafone з сім-картою абонентського номера НОМЕР_5 в фіолетовому чохлі, який поміщено в спец пакет №PSP1223373, ноутбук марки Lenovo модель S/N:PF1MWCKO, флеш-носій, мобільний телефон марки Nokia, IMEI1: НОМЕР_6 , IMEI2: НОМЕР_7 із сім-картою НОМЕР_8 , поміщено в спец пакет №RAW0038768, GPS-трекер чорного кольору з №29619 із сім-картою оператора «Київстар», поміщено в спец пакет №PSP1222963, банківські карти АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 , № НОМЕР_11 , № НОМЕР_12 , скетч-карта «Київстар», номер НОМЕР_13 , дві сім-карти «Київстар», стартовий пакет «Vodafone» за номером НОМЕР_14 та за номером № НОМЕР_15 , два флеш-носії, які запаковані в спец пакет №PSP1222957.

Таким чином, серед іншого, вилучено майно, дозвіл на вилучення яких слідчим суддею не надавався.

Більше того, звертаючись із клопотанням про арешт майна прокурор, не зважаючи на наявність постанови про визнання речовими доказами всього вилученого майна та як підставу звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна: збереження речових доказів, повністю вилучене в ході обшуку майно не зазначає. Вказане стосується мобільного телефону марки «Iphone 16 Pro max» IMEI: НОМЕР_3 , з пін-кодом НОМЕР_4 . Доводи клопотання не містять обґрунтування вказаних дій прокурора та свідчать про вибірковість.

Також варто зазначити, що з огляду на усталену практику Верховного Суду та ВАКС значення для досудового розслідування має не так носій інформації як пристрій, а інформація, яка в ньому знаходиться.

З огляду на вказане варто зазначити, що з моменту вилучення у ОСОБА_7 мобільних телефонів, ноутбуків, інших носіїв інформації (банківських карток, трекерів), жодних дій щодо вилучення з них інформації слідчим не вчинялося.

З матеріалів кримінального провадження не встановлено інформації про призначення компютерно-технічної чи іншого виду експертизи носіїв інформації.

Зазначене вказує на те, що сторона обвинувачення не має наміру використовувати вилучений технічний пристрій як доказ.

Окрім того, інформація що міститься на вказаних носіях може бути отримана за допомогою застосування інших заходів забезпечення кримінального провадження, не пов`язаних із обмеженням прав власника майна.

Крім цього, з оглянутого протоколу обшуку вбачається, що вилучені купюри грошових коштів під час обшуку детально не описувалися, у постанові про визнання грошових коштів речовими доказами не зазначено, які сліди кримінального правопорушення на собі вони зберегли, адже ці кошти не були предметом правопорушення та не містили інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З протоколу обшуку також вбачається, що грошові кошти не були ідентифіковані шляхом позначення серії та номеру, разом з тим, саме так можливо встановити належність коштів до певного злочину. В той же час під час обшуку грошові кошти вилучені як грошова маса.

Також слід зазначити, що органом досудового розслідування не аргументовано, які саме факти та обставини, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, можуть доводитись за рахунок вилучених у ОСОБА_7 грошових коштів та дорогоцінних металів.

Доводи прокурора, що частина грошових коштів, що залишилась та вилучена під час обшуку отримана злочинним шляхом, а решта могли бути використані ОСОБА_7 на купівлю автомобіля, слідча суддя вважає неспроможними. Так, вказуючи вищенаведене прокурором не визнано вказаний транспортний засіб як речовий доказ та не ініційовано його арешт.

При цьому долученим представниками власника майна доказами, які безпосередньо досліджені при розгляді клопотання (договір позики, відомості про зайняття підприємницькою діяльністю).

Що стосується вилучених правовстановлюючих документів (договорів) на нерухоме майно, слід зазначити наступне.

Так, в ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_7 здійснюється підприємницька діяльність, пов`язана з нерухомим майном (згідно КВЕД), відтак, накладення арешту на згадані речі та предмети перешкоджатиме веденню такої діяльності.

Крім цього, копії документів, які вилучені, не є тими предметами в розумінні ст. 98 КПК України, на які може бути накладено арешт.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як наведено вище, згідно ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Крім того, слідчим суддею враховуються наступні положення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання, враховую функції і повноваження слідчого судді визначених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до яких, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі «Свіргунець проти України» ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

В цій ситуації, не можна залишити поза увагою і те, що застосовуючи відповідні обмеження, орган досудового розслідування, повинен перевірити і довести те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, чого у даній справі зроблено не було, адже слідчому судді не надано жодних доказів на підтвердження того, що вилучене майно (грошові кошти) має доказове значення у кримінальному провадженні.

Така позиція органу досудового розслідування, за переконанням слідчого судді, не може бути залишеною без належної процедури судового контролю, зокрема в частині наявності законних підстав для обмеження права власності, який гарантовано статтею 16 КПК України.

У рішенні ЄСПЛ від 2.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання в приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна в кримінальному провадженні.

Крім того, норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Слідча суддя враховує, що ОСОБА_7 використовує частину вилучених речей та предметів під час здійснення підприємницької діяльності, тому користування та розпорядження ОСОБА_7 майном, на яке прокурор просить накласти арешт, не перешкоджатиме завданням та меті арешту майна.

Також слідча суддя звертає увагу, що прокурором в клопотанні, в порушення відповідно ст.ст.171, 173 КПК України, не оцінено розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для власника.

Таким чином виходячи з наведених вище доводів та мотивів, приходжу до висновку, що подальше обмеження власника у праві використання та володіння власним майном, суперечитиме вищенаведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Слідча суддя враховує, що ухвалою Львівського апеляційного суду від 27.03.2025 клопотання про арешт майна поверталось прокурору для усунення недоліків, а саме для конкретизації, яким саме критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, відповідає вилучене майно; надання доказів, які підтверджують необхідність вилучення всіх грошових коштів; наведення інформації, щодо конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Всупереч наведеному, на думку слідчої судді, прокурором вказані вимоги в належній мірі не виконано.

З огляду на викладене в задоволені клопотання прокурора про арешт майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідча суддя, -

постановила:

у задоволенні клопотання прокурора Галицької окружної прокуратури міста Львова Львівської області ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000318 від 28.01.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 16.04.2025 року о 12 год. 30 хв.

Слідча суддя ОСОБА_1