ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/210/25 Справа № 707/2390/24 Категорія: ч. 1 ст. 286-1 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційні скарги прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 та захисниці ОСОБА_7 на вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 2.10.2024 р. у кримінальному провадженні № 0002563 від 30.07.2024 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який народився

ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Телепине Кам`янського р-ну

Черкаської обл., громадянин України, який має

базову середню освіту, не одружений, раніше

судимий:

- 26.01.2015 р. Черкаським райсудом Черкась-

кої обл. за ч. 1 ст.122 КК України до 3 років

позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України

іспитовий строк 3 роки,

- 5.07.2017 р. Черкаським райсудом Черкаської

обл. за ч. 2 ст. 289, 71 КК України до 5 років 3

місяців позбавлення волі,

не працює, проживає

АДРЕСА_1 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2861 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі рахувати ОСОБА_9 з моменту його фактичного затримання для виконання вироку суду.

Скасовано арешти, а також заборони на відчуження, користування та зміну майна, які були накладені ухвалами слідчих суддів Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.08.2024 р. на велосипед зеленого кольору та на автомобіль ВАЗ-21033, р/номер НОМЕР_1 .

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави судові витрати на залучення експертів в загальній сумі 15145,60 грн.

Запобіжний захід ОСОБА_9 не обирався.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази судом вирішені відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 30.07.2024 р. о 20:20 год. ОСОБА_9 , керуючи автомобілем ВАЗ-21033, р/номер НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та рухаючись в с. Руська Поляна Черкаського р-ну по проїзній частині вул. Шраменка зі сторони вул. Святоіллінська в напрямку до перехрестя з вул. Піщана, поблизу буд. № 2, що по вул. Шраменка, проявив неуважність та порушив вимоги: п. 2.3. б) ПДР України, згідно з яким для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п. 2.9. а) ПДР України, відповідно до якого водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п. 12.1 ПДР України, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.4 ПДР України, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Під час руху він, керуючи автомобілем ВАЗ-21033, р/номер НОМЕР_1 , експлуатація якого відповідно до висновку судової експертизи технічного стану № СЕ-19/124-24/11071-ІТ від 12.08.2024 р. згідно з п. п. 31.4.1 а), 31.4.5 ПДР України заборонялася, водій мав можливість виявити дані невідповідності шляхом огляду транспортного засобу перед початком його експлуатації та своєчасного проведення обслуговування транспортного засобу, грубо порушуючи вказані правила безпеки дорожнього руху, рухаючись в стані алкогольного сп`яніння, відповідно до висновку № 469 з КНП «ЧОНД ЧОР» в с. Руська Поляна Черкаського р-ну по проїзній частині вул. Шраменка зі сторони вул. Святоіллінська, в напрямку до перехрестя з вул. Піщана, поблизу буд. № 2 по вул. Шраменка, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, щоб постійно контролювати рух транспортного засобу, та рухаючись зі швидкістю, яка перевищує максимально допустиму швидкість руху в населеному пункті 65 км/год., під час виконання маневру повороту ліворуч на ділянці проїзної частини з заокругленим ліворуч по напрямку руху автомобіля, для подальшого руху по проїзній частині вул. Піщана в напрямку до вул. В. Стуса, не впевнився в безпеці свого руху, втратив керування транспортним засобом, виїхав за межі лівого краю проїзної частини вул. Шраменка на прилеглу територію буд. № 2 по вул. Шраменка, де допустив зіткнення з велосипедистом ОСОБА_10 , яка рухалась біля правого краю проїзної частини вул. Піщана, в зустрічному напрямку, зі сторони вул. В. Стуса в напрямку вул. Шраменка та для уникнення зіткнення виїхала за межі проїзної частини і рухалась по прилеглій території буд. № 2 по вул. Шраменка.

В результаті ДТП потерпіла велосипедистка ОСОБА_10 , відповідно до висновку СМЕ № 02-01/716 від 7.08.2024 р., отримала тілесні ушкодження у вигляді переломів кісток тазу зліва, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я; саден верхніх та нижніх кінцівок, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Спричинення потерпілій ОСОБА_10 середньої тяжкості та легких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/124-24/12208-ІТ від 27.08.2024 р., з порушенням водієм автомобіля ВАЗ-21033, р/номер НОМЕР_1 , ОСОБА_9 вимог п. 12.1 ПДР України.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 строку перебування його під цілодобовим домашнім арештом.

Не заперечуючи доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, не оспорюючи фактичних обставин кримінального правопорушення та юридичної кваліфікації дій обвинуваченого, вважає, що вирок стосовно ОСОБА_9 підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Законом України № 3342-ІХ від 23.08.2023р. внесені доповнення до КК України до правил складання покарань та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання, вказану норму закону про кримінальну відповідальність (ст. 72 КК України) доповнено ч. 7, яка вказує, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в ч. 1 цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.08.2024 р. до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування кримінального провадження за ч. 1 ст. 2861 КК України.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21.08.2024 р. ухвалу слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.08.2024 р. змінено в частині визначення строку застосування запобіжного заходу та застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, але в межах досудового розслідування, а саме до 30.09.2024 р.

У резолютивній частині оскаржуваного вироку обвинуваченому ОСОБА_9 не зазначено про зарахування в строк відбування покарання строк перебування обвинуваченого під цілодобовим домашнім арештом за правилами ч. 7 ст. 72 КК України, чим допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, що є підставою для зміни оскаржуваного вироку.

Ст. 413 КПК України регламентовано, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 72 КК України, просить зарахувати обвинуваченому ОСОБА_9 у строк відбування покарання, термін перебування його під цілодобовим домашнім арештом, а саме з 1.08.2024 р. по 30.09.2024 р., з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Під час апеляційного розгляду просила дослідити матеріали про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту ОСОБА_9 .

У решті вказаний вирок просила залишити без змін.

Захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок відносно ОСОБА_9 , призначити йому покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисниця зазначає, що судом першої інстанції допущено істотне порушення норм КПК України та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Стороною захисту також не оспорюються фактичні обставини справи, обвинувачений ОСОБА_9 визнав свою провину повністю та щиро розкаявся.

27.09.2024 р. судом першої інстанції відмовлено у задоволенні угоди про примирення між потерпілим та обвинуваченим.

Відмова мотивована тим, що умови угоди про примирення суперечать вимогам закону про кримінальну відповідальність в частині узгодженого покарання, слухання справи було продовжено в загальному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_9 повністю визнав свою вину, не заперечував проти викладених у обвинувальному акті фактичних обставин справи. Справа слухалася в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

На думку апелянта відмова місцевого суду у затвердженні угоди про примирення між обвинуваченим та потерпілою призвела до ухвалення незаконного вироку, яким допущено істотне порушення вимог процесуального закону.

За змістом угоди сторони узгодили вид і розмір покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 1 із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Сторони визнали правильність кваліфікації дій ОСОБА_9 , як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При узгодженні покарання ОСОБА_9 сторонами враховано ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів. Враховано особу обвинуваченого, який визнав вину, щиро розкаявся, має постійне місце проживання, раніше судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, добровільно відшкодував шкоду.

В судовому засіданні суду першої інстанції потерпіла підтвердила добровільність укладеної угоди та вказала, що вона б взагалі хотіла щоб ОСОБА_9 не відбував реальну міру покарання взагалі, а от щодо застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом терміном на 2 роки, то це вважала правильним. Підтвердила добровільне відшкодування шкоди, підтвердила що не заявляла цивільний позов, наголошувала, що претензій до обвинуваченого немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Апелянт вважає, що місцевий суд безпідставно не застосував ст. 69 КК України, оскільки обвинуваченим було укладено угоду про примирення з потерпілою, в якій зазначено було узгоджене сторонами угоди покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Укладена угода між обвинуваченим та потерпілою не суперечила вимогам чинного законодавства України, відповідала інтересам суспільства, не порушувала права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, була укладена добровільно, а тому правових підстав у суду першої інстанції для відмови у затвердженні угоди не було.

Сторона захисту наполягає, що ухвала від 27.09. 2024 р. про відмову у затвердженні угоди про примирення призвела до порушення прав обвинуваченого на захист, що включає в себе право отримати узгоджене покарання, із застосуванням ст. 69 КК України на підставі угоди про примирення.

Крім того звертає увагу апеляційного суду на те, що на її думку, відмовляючи у затвердженні угоди про примирення суд першої інстанції не взяв до уваги, що угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, адже сторони шляхом компромісних і взаємовигідних рішень між собою адаптують норми права про примирення щодо конкретного (їх) випадку, чим задовольняють свої інтереси, а в результаті і суспільні (публічні) інтереси.

Такі ж висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 756/11661/17.

Щодо невідповідності, на думку суду, узгодженого сторонами покарання, то на переконання сторони захисту, саме таке покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді обмеження волі буде необхідним для виправлення обвинуваченого та буде достатнім для запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та буде достатнім для досягнення відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Такі висновки Верховного Суду викладені у постанові від 05 грудня 2023 справі № 161/14039/22, де вказано, що призначення судом основного покарання за ч. 1 ст. 2861 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді обмеження волі з урахуванням конкретних обставин провадження можуть узгоджуватися із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідати основній меті покарання як заходу примусу.

Крім того, сторона захисту зауважує про суворість призначеного покарання та неврахування судом усіх обставин, що пом`якшують покарання.

Потерпіла ОСОБА_10 належним чином була повідомлена про час та місце судового розгляду, заяву про відкладення розгляду не подавала, справу було розглянуто без її участі.

Захисниця ОСОБА_7 повідомила, що обвинувачений ОСОБА_9 в грудні 2024 р. був мобілізований до ЗСУ, не заперечувала проти розгляду апеляцій без його участі, інші учасники судового розгляду також не заперечували проти розгляду справи без участі обвинуваченого, справу було розглянуто без його участі, тому що в апеляціях не ставиться питання про погіршення його правового становища.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала доводи апеляційної скарги прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , просила задовольнити її по вказаних мотивах, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просила апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 залишити без задоволення, заслухавши захисницю ОСОБА_7 , яка підтримала доводи своєї апеляційної скарги та погодилася з апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а апеляційна скарга захисниці залишенню без задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Відповідно ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки висновки суду стосовно доведеності вини ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації його дій за 1 ст. 2861 КК України, в апеляціях не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Доводи захисниці ОСОБА_7 щодо необхідності призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, з застосуванням положень ст. 69 КК України не є переконливими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. ст. 50, 56 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції дотримався наведених вище вимог закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше судимий, має постійне місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав вину у вчиненні правопорушення, а також суд врахував і позицію потерпілої, яка не мала претензій до обвинуваченого, просила не призначати суворе покарання, не подавала цивільний позов, та зауважив що кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим відноситься до злочинів проти безпеки руху, додатковим обов`язковим об`єктом цього злочину є життя та здоров`я людини, встановив пом`якшуючі покарання обставини щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди на користь потерпілої, встановив відсутність обставин, які обтяжують покарання, хоча в судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 2861 КК України в стані алкогольного сп`яніння та є обов`язковим елементом цього складу кримінального правопорушення.

За наведених обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо тільки в умовах його ізоляції від суспільства шляхом призначення покарання у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, встановленому санкцією ч. 1 ст. 2861 КК України, тобто у виді 1 року позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Таким чином, суд першої інстанції врахував всі обставини по справі, в тому числі і поведінку обвинуваченого, а також наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, що виразилися у завданні потерпілій тілесних ушкоджень середньої тяжкості та легких, та призначив покарання яке відповідає особі винного, і яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про призначення ОСОБА_9 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, апеляційний суд виходить з наступного.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи вимог ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винуватій особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто, встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично призвести до застосування ст. 69 КК України.

Приписи ст. 69 КК України про призначення винній особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є спеціальними і застосовуються у виключних випадках. Підставами для застосування цієї статті є встановлення не лише наявності кількох пом`якшуючих обставин, а й того факту, що їх наявність істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Тобто для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені пом`якшуючі покарання обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження. Проте у будь-якому разі встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими висновками викладеними в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 р. у справі №606/1059/22.

Суд першої інстанції, реалізуючи свої повноваження, навів правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для ухвалення рішення, дав належну правову оцінку характеру та обставинам вчиненого інкримінованого злочину, даним про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше двічі судимий за вчинення умисних злочинів, до нього застосовувалися вимоги як ст. 75 та 81 КК України, так і 71 КК України, та дійшов правомірного висновку про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Твердження сторони захисту, що відмовивши у затвердженні угоди про примирення, суд першої інстанції порушив право обвинуваченого на захист, що включає в себе право отримати узгоджене покарання, із застосуванням ст. 69 КК України на підставі угоди про примирення, є необґрунтованим, тому що ці доводи захисту полягають у переоцінці обставин, які встановлені судом першої інстанції, проаналізовані у вироку та отримали належну оцінку, ці обставини були враховані повною мірою при призначенні ОСОБА_9 покарання, передбаченого санкцією інкримінованої йому статті.

З врахуванням наведеного, призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 судом першої інстанції відповідає принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості, а тому підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом із застосуванням ст. 69 КК України як на це вказує захисниця, апеляційний суд не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність зарахування у строк покарання ОСОБА_9 періоду перебування під домашнім арештом, то вони є слушними та такими, що підлягають задоволенню.

Ухвалою слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.08.2024 р. до підозрюваного ОСОБА_9 було застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування кримінального провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 21.08.2024 р. ухвалу слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.08.2024 р. змінено в частині визначення строку застосування запобіжного заходу та застосовано відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, але в межах досудового розслідування, а саме до 30.09.2024 р.

Частиною 7 ст. 72 КК України встановлено, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в ч. 1 цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

З огляду на вищезазначене, період перебування ОСОБА_9 під домашнім арештом з 1.08.2024 р. по 30.09.2024 р. включно з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, підлягає зарахуванню у строк покарання.

Суд першої інстанції не застосував ці вимоги кримінального закону, не зарахував обвинуваченому період його перебування під цілодобовим домашнім арештом у строк покарання, чим допустив порушення закону, яке підлягає виправленню під час апеляційного перегляду вироку.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 409 КПК України встановлено, що неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність є незастосування закону, який підлягає застосуванню.

За наведених вище обставин апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу прокурора, а в задоволенні апеляції захисниці відмовити.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 408, 413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Черкаського райсуду Черкаської обл. від 2.10.2024 р. стосовно ОСОБА_9 змінити.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ № 3342-ІХ від 23.08.2023), зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом на підставі ухвали слідчого судді Соснівського райсуду м. Черкаси від 1.08.2024 р. з 01.08.2024 р. по 30.09.2024 р., з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку, що набрав законної сили.

В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, апеляційну скаргу прокурора Черкаської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді