ЄУН справи: 336/2279/24
Номер провадження: 1-кп/336/480/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001203 від 12.02.2024 за звинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, утриманців немає, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця за мобілізацією, який проходить службу на посаді водія 3 відділення протитанкових керованих ракет 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у військовому званні «солдат», раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи її на посаді водія 3 відділення протитанкових керованих ракет 1 взводу протитанкових керованих ракет батареї протитанкових керованих ракет бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 НГУ, у військовому званні «солдат», діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 12 лютого 2024 року, приблизно о 07 годині 00 хвилин, перебуваючи у місці несення служби, в місці тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 НГУ, поблизу АДРЕСА_2 , у присутності командира роти вогневої підтримки 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ лейтенанта ОСОБА_6 , який відповідно до вимог ст.ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати наказ командира роти вогневої підтримки 4 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ лейтенанта ОСОБА_6 , направлений на виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 НГУ полковника ОСОБА_7 від 09.02.2024 № 5дск, щодо висування на визначені рубежі та виконання поставлених завдань з обладнання вогневих позицій, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ начальника, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні. Суду пояснив, що він, 12 лютого 2024 року, приблизно о 07.00 год., знаходячись на позиції у м.Оріхів Запорізької області, відмовився виконувати наказ ротного, оскільки боявся за своє життя, оскільки в нього мати та бабуся з інвалідністю і, якщо з ним щось трапиться, нікому буде за ними доглядати. Наразі він проходить військову службу. Пояснив, що висновки для себе зробив, щиро розкаявся, засуджує свої дії.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежився допитом свідків, обвинуваченого, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.4 ст.402 КК України, як непокора, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, при визначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, класифікується як тяжкий злочин, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що воно не потягло за собою тяжких наслідків, ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні злочину визнав у повному обсязі та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, виявляв щирий жаль з приводу вчиненого та засуджує свої дії; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, є військовослужбовцем, бере участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, враховуючи відсутність обтяжуючих обставин та те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем несення служби, має зареєстроване та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікарянарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, участь у відсічі збройної агресії російської федерації.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно з приписами ст.8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення такого, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, враховуючи наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, участь у відсічі збройної агресії російської федерації, за відсутності обставин, які його обтяжують, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та дає підстави для застосування ст. 69 КК України.

Враховуючи співпрацю ОСОБА_4 зі стороною обвинувачення, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалась, активне сприяння у розкритті злочину, а також те, що останній бере участь у відсічі збройної агресії російської федерації, здійснює догляд за матір`ю, яка є інвалідом 3 групи, відсутності обтяжуючих обставин, даних про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про застосуванням статті 69 КК України.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

На переконання суду покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи Бакланов проти росії від 09 червня 2005 року; Фрізен проти росії від 24 березня 2005 року; Ісмайлова проти росії від 29 листопада 2007 року) та перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

Враховуючи вище викладене, той факт, що при призначенні покарання ОСОБА_4 , суд застосовує положення ст. 69 КК України та, на підставі ст.58 КК України, вважає можливим замінити покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді службового обмеження із відрахуванням двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення ОСОБА_4 в дохід держави, що буде необхідним і достатнім для виправлення останнім та попередження вчинення ним нових злочинів, а також сприятиме стимулюванню дотримання військової дисципліни під час проходження військової служби.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 65, 69 КК України, ст.ст. 368, 370, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставіст.58 КК України призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (двох) років замінити на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки з відрахуванням у дохід держави двадцяти відсотків із суми грошового забезпечення засудженого.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 строк тримання під вартою, а саме з 12.02.2024 по 15.02.2024, згідно положень ч.1 ст. 72 КК України.

Речові докази: оптичний диск для лазерних систем зчитування з файлом формату «МР4», розміром 14,9 МБ, - залишити в матеріалах справи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1