Справа № 344/3262/25
Провадження № 1-кс/344/1726/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання повернути вилучене майно у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із скаргою, в якій просить зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України повернути їй тимчасово вилучене майно - грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США, які було вилучено 17.01.2025 року під час проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року.

Скаргу обґрунтовано тим, що станом на даний час відсутні правові підстави щодо утримування майна, яке належить ОСОБА_3 (грошових коштів в сумі 2800,00 доларів США), які було вилучено в ході проведення обшуку 17.01.2025 року у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року, оскільки вказані грошові кошти належать особисто заявниці, яка будь-якого процесуального статусу в даному кримінальному провадженні не має. Вказані кошти не можна ідентифікувати як такі, що набуті злочинним шляхом.

ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та просила їх задовольнити.

Слідчий в судовому засіданні проти вимог скарги заперечив, просив відмовити в її задоволенні, посилаючись на необхідність встановлення відповідних обставин кримінального провадження. Також вважав, що вилучені грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США не вважаються тимчасово вилученим майном, так як дозвіл на їх вилучення було надано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Проаналізувавши доводи учасників провадження, вивчивши матеріали скарги та надані заявником матеріали, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Слідчим суддею встановлено, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що на протязі 2024 року ОСОБА_5 діючи за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також іншими невстановленими особами, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України № 740/2024 від 28.10.2024, який затверджений Законом України 29.10.2024, продовжено строк дії воєнного стану, а також мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо заборони виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, при невстановлених слідством обставинах, з корисливих мотивів, налагодили протиправний механізм організації незаконного переправлення через державний кордон України військовозобов`язаних осіб, які намагаються уникнути мобілізації, шляхом виготовлення відповідних документів, які надають право на перетин державного кордону, а саме: довідок військово-лікарської комісії, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких містяться відомості про непридатність осіб до військової служби за станом здоров`я, а також тимчасових посвідчень військовозобов`язаних, виданих ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких теж містяться відомості про непридатність осіб до військової служби за станом здоров`я із виключенням з військового обліку.

В рамках даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.01.2021 року у справі №344/786/25 було надано дозвіл на проведення обшуку в житлі та приналежних підсобних приміщеннях розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 з метою відшукання і вилучення грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, мобільних телефонів, сім-карт, за допомогою яких міг здійснюватися зв`язок під час готування та вчинення злочину, чорнові записи, комп`ютерна техніка, електронні носії інформації, банківські картки, засоби копіювання та друку документів, бланки та довідки військово-лікарської комісії, бланки та документи під назвами «тимчасове посвідчення військовозобов`язаного», печатки, штампи та кліше, які використовувались у злочинній діяльності, документи та журнали пов`язанні із незаконним переправленням осіб через державний кордон України.

На підставі вищевказаної ухвали слідчого судді органом досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході яких вилучено, зокрема, грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США.

В подальшому з клопотанням про арешт на зазначені грошові кошти слідчий чи прокурор до слідчого судді не зверталися, оскільки, як зазначив слідчий в судовому засіданні, дозвіл на вилучення даних грошових коштів було надано безпосередньо в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку.

Посилаючись на незаконність дій органу досудового розслідування щодо утримування грошових коштів, які не є отримані злочинним шляхом, а належать безпосередньо заявниці, ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді із скаргою про зобов`язання слідчого у вказаному кримінальному провадженні повернути їй вилучені під час обшуку 17.01.2025 року грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США, які є її заощадженнями від продажу автомобіля.

Частиною 7 ст. 236 КПК України визначено, що при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до статті 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:

1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;

2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом;

4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено:

1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним;

2) за ухвалою слідчого судді чи суду, уразі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна;

3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу;

4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як встановлено слідчим суддею, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16.01.2021 року у справі №344/786/25 було надано дозвіл на проведення обшуку в житлі та приналежних підсобних приміщеннях розміщених за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_7 з метою відшукання і вилучення, зокрема, грошових коштів, отриманих злочинним шляхом.

Крім того, як зазначено слідчим в судовому засіданні, в рамках даного кримінального провадження згідно встановлених органом досудового розслідування обставин, за внесення до довідки військово-лікарської комісії та тимчасового посвідчення військовозобов`язаного недостовірних відомостей про непридатність громадянина до військової служби за станом здоров`я з виключенням з військового обліку, останній надав на користь ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та інших невстановлених осіб грошові кошти в сумі 10 000,00 доларів США.

Контроль за вчиненням злочину, як підтвердив слідчий, не відбувався; протокол про вручення грошових коштів відсутній.

Отже, ухвалою слідчого судді від 16.01.2024 року було надано дозвіл на відшукання та вилучення виключно грошових коштів, отриманих внаслідок злочинної діяльності.

Як зазначила заявниця в судовому засіданні, під час обшуку в її помешканні грошові кошти нею зберігалися на меблевій шафі, і саме звідти їх було вилучено. Вказані кошти є її заощадженнями від продажу автомобіля, однак підтверджуючих документів на підтвердження таких тверджень не надано. Заявниця також вказала, що зазначені кошти вона планувала витратити на операцію для батька.

Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження того, що вказані грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США отримані внаслідок протиправної діяльності, в тому числі ОСОБА_7 , слідчим в судовому засідання не зазначено.

Посилання слідчого в судовому засіданні на те, що саме ОСОБА_3 повинна доводити законність походження вилучених у її будинку грошових коштів не є підставним, оскільки під час обшуку на підставі ухвали слідчого судді органу досудового розслідування було надано дозвіл на вилучення коштів, отриманих злочинним шляхом. Тобто доводити відповідність вилучених в ході обшуку коштів в сумі 2800,00 доларів США критерію «отриманих злочинним шляхом» повинен саме слідчий, а не заявниця, яка може зберігати у своєму помешканні власні грошові заощадження.

Отже, слідчий суддя не погоджується з доводами слідчого про те, що дозвіл на вилучення вказаних грошових коштів надавався безпосередньо в ухвалі слідчого судді про обшук, у зв`язку з чим потреба у зверненні до суду з клопотанням про арешт даних грошових коштів відсутня. Така позиція органу досудового розслідування помилкова.

Підстави утримання такого майна органом досудового розслідування повинні були бути перевірені в межах судового контролю слідчого судді в рамках розгляду клопотання про арешт такого майна.

Як підтвердив слідчий в судовому засіданні, орган досудового розслідування з таким клопотанням до слідчого судді не звертався.

Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

До однієї з основних засад кримінального провадження відноситься недоторканість права на власність, яка визначена у статті 16 КПК України. Частина перша цієї норми імперативно встановлює, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення. Натомість частина друга цієї статті визначає, що на підставах та в порядку, передбаченому КПК України, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Отже, згідно зі статтею 16 КПК України лише судовим рішенням особу може бути позбавлено права власності та лише судовим рішенням обмежується право власності. Без судового рішення можливе обмеження права власності лише шляхом застосування процедури тимчасового вилучення майна, яка визначена статтями 167 - 169 КПК України.

У справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

Європейський суд з прав людини у справі «Свіргунець проти України» зазначив, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

ЄСПЛ у своїй практиці не розглядав конкретно питання повернення вилученого під час обшуку майна, але висловлював загальні настанови щодо дотримання права власності осіб під час вчинення компетентними органами зазначених процесуальних дій, а також можливості оскарження в установленому порядку їх неправомірності.

Згідно з ч.1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля (ч. 6 ст. 100 КПК України).

При вирішенні даної скарги слідчий суддя враховує, що на даний час, як повідомив слідчий, ухвала слідчого судді про арешт майна в матеріалах кримінального провадження відсутня (при цьому, слідчий підтвердив, що з відповідним клопотанням орган досудового розслідування до слідчого судді не звертався), вилучені грошові кошти до речей, вилучених з обігу, не відносяться.

За таких обставин слідчий суддя приходить до висновку про те, що станом на даний час втручання держави у право власності ОСОБА_3 не є співмірним із метою кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя вважає доводи ОСОБА_3 обґрунтованими, а її скаргу - такою, що підлягає задоволенню.

Зазначена в резолютивній частині скарги вимога заявниці щодо зобов`язання слідчого привезти та передати вилучені кошти під розписку по місцю їх вилучення не передбачена КПК України, а тому є безпідставною.

Згідно з частиною 3 статтею 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 17 червня 2020 року № 4-р (ІІ)/2020 у справі № 3-180/2018(1644/18).

Керуючись ст.ст. 100, 167, 169, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_3 про зобов`язання повернути вилучене майно у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України - задовольнити.

Зобов`язати слідчого у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 Кримінального кодексу України повернути ОСОБА_3 тимчасово вилучене майно - грошові кошти в сумі 2800,00 доларів США, які було вилучено 17.01.2025 року під час проведення обшуку у кримінальному провадженні №0000011 від 12.01.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та підписано 03.03.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1