єдиний унікальний номер справи 546/865/22
номер провадження 1-кп/546/8/25
ВИРОК

іменем України

06 січня 2025 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

представниці потерпілої - ОСОБА_7 ,

потерпілої - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Решетилівка Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000596 від 11.09.2022, стосовно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , уродженця міста Хорол Лубенського району Полтавської області, маючего неповну вищу освіту, не одруженого, працюючого фрезерувальником ПрАТ "Хорольський механічний завод", проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

11 вересня 2022 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 рухаючись разом із пасажирами ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на 314 км автодороги Київ-Харків- Довжанський між с. Нова Диканька та с. Демидівка, Полтавського району, Полтавської області, який не передбачаючи можливості настання суспільно- небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, в порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху не вибрав безпечної швидкості руху в дорожній обстановці та зіткнувся із відбійником. У результаті дорожньо- транспортної події, пасажир автомобіля «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження: перелом правої плечової кістки, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я. Забій, садни та підшкірна гематома голови, які у свої сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Вищевказані тілесні ушкодження утворилися при вказаних обставинах та у вказаний строк і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді. В умовах даної події водій автомобіля «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху. В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. Причиною дорожньо-транспортної події та наслідків, що настали, є порушення водієм ОСОБА_10 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху, який закріплює, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_10 з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної пригоди.

Указаними діями ОСОБА_10 учинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, - а саме порушення правил безпеки дорожнього руху (порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

2.Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1 Позиції сторони захисту, обвинувачення та потерпілого.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні вважав, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повністю підтверджена зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами, тому просить суд визнати ОСОБА_10 винуватим та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді виправних робіт на строк 2 роки із встановленням відрахуванням із суми заробітку ОСОБА_10 у дохід держави у розмірі 20 відсотків та з позбавленням права керування транспортним засобом на строк три роки. Долю речових доказів вирішити відповідно ст. 100 КПК України.

При цьому, на думку прокурора, клопотання захисника про недопустимість висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022 та висновку судово-медичної експертизи № 257 від 07.11.2022 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Оскільки для проведення вищевказаної інженерно-транспортної експертизи в розпорядження експерта автомобіль «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не надавався, а надавалися матеріали кримінального провадження, що містили протоколи слідчих (розшукових) та процесуальних дій із зазначеними у них вихідними даними фіксації обставин ДТП (обстановка на місці події, показання учасників щодо обставин події, місця ДТП та швидкості руху транспортного засобу). При цьому, жодних скарг щодо незаконного вилучення вищевказаного транспортного засобу, місця його утримання та умов зберігання від ОСОБА_10 та його захисника під час досудового розслідування та судового розгляду не надходило, натомість до матеріалів судової справи долучено та досліджено під час судового розгляду розписку обвинуваченого зі змісту якої вбачається, що останній не має жодних претензій до сторони обвинувачення з приводу незаконного вилучення належного йому транспортного засобу. Добровільність своєї позиції з цього приводу ОСОБА_10 також підтвердив під час його допиту в судовому засіданні. Крім того, під час досудового розслідування, стороною захисту будь-які клопотання про призначення додаткових інженерно-транспортних експертиз не заявлялось, що свідчить про відсутність на час досудового розслідування у обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника будь-яких сумнівів у належності та допустимості вказаного доказу. Також стороною захисту під час судового провадження не заявлялись клопотання про необхідність допиту експерта в судовому провадженні у порядку ст. 356 КПК України.

Щодо допустимості висновку судово-медичної експертизи від 07.11.2022 № 257 тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , прокурор зазначив, що під час досудового розслідування, слідим було призначено судово-медичну експертизу та отримано висновок експерта №257 від 07.11.2022, який грунтувався виключно на основі медичної документії, яка була надана у розпорядження експерта. Стороною захисту не надано будь-яких доказів щодо збирання судовим експертом додаткових матеріалів необхідних для проведення вищевказаної експертизи. Слідчим отримано тимчасовий доступ до речей та документів та у подальшому вилучено медичну документацію, серед якої: медична картка стаціонарного хворого №3600, рентгенограма №7595 від 12.09.2022, контрольна рентгенограма від 15.09.2022 та довідка №10759 були надані експерту для проведення відповідного дослідження. Вказана документація без дослідження її експертом не несе будь якого доказового значення, оскільки відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень. А тому її ненадання стороні захисту під час досудового розслідування не тягне за собою недопустимості висновку експерта, що був проведений на основі вищевказаної документації. Під час ознайомлення сторони захисту із матеріалами досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні у порядку, передбаченому ст. 290 КПК України будь-яких скарг, зауважень на повноту вищевказаних матеріалів, а також клопотань від обвинуваченого та його захисника щодо надання для ознайомлення вищевказаної документації не надходило.

У заявлених клопотаннях про визнання доказів недопустимими захисником не наведено істотність порушення прав і свобод обвинуваченого ОСОБА_10 під час проведення досудового розслідування. Так, відповідно доктрини «плодів отруєного дерева», на яку посилався захисник у зазначених клопотаннях, недопустимими є докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок суттєвого порушення прав та свобод людини. Ця доктрина передбачає заборону використання даних, отриманих на підставі або з використанням доказів визнаних недопустимими. Тобто, слід надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»). Таким чином, заявлення стороною захисту клопотань про визнання вищевказаних доказів недопустими є не чим іншим, як способом ухилення від кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_10 у судовому засіданні, винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, визнав повністю, не оспорював обставин, які викладені в обвинувальному акті, докази зібрані під час досудового розслідування, висновки експертиз. Зазначив, що щиро кається. Просив суворо не карати.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні просив ОСОБА_10 визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення. Зазначив, що не зважаючи на повне визнання вини його підзахисним, вважає, що сторона обвинувачення не довела «поза розумним сумнівом» щодо доведеність винуватості ОСОБА_10 у пред`явленому обвинуваченні. ОСОБА_10 у вину поставлено порушення п. 12.1 ПДР України, яка регламентує вибір водієм безпечної швидкості руху. За матеріалами кримінального провадження зіткнення автомобілів відбулось з відбійником. Між тим, при формулюванні обвинувачення не було зазначено про наявність причинного зв`язку між порушенням обвинуваченим п. 12.1 ПДР України та наслідками у виді зіткнення керованого ним автомобіля з відбійником. Наявність такого причинного зв`язку не встановлено як у ході судового розгляду. При цьому схема до протоколу огляду місця дорожньою-транспортної пригоди не відображає недоліків дорожнього полотна, відомостей про дорожні знаки, які передували місцю дорожньо-транспортної пригоди. Суду на підтвердження висунутого обвинувачення не надано Акт обстеження дорожніх умов на ділянці дороги, такий акт також експерту при підготовці висновків надано не було. Сторона обвинувачення без наявності вказаного акту не може спростувати версію обвинуваченого, щодо неналежного асфальтового покриття автодороги та відсутності попереджувальних дорожніх знаків про це, тобто встановлювали причинно-наслідковий зв`язок з вчиненням ДТП та наслідками, що настали.

Також, захисник звертає увагу суду, що у постанові про призначення судово-автотехнічної експертизи від 05.10.2022 року зазначено, що: «профіль-ділянки .... пряма в плані...» в реальності спуск. Кут спуску слідчий не вимірював, хоча мав би це зробити, швидкість автомобіля BMW 5301 реєстраційний номер НОМЕР_2 за показаннями ОСОБА_10 складає 150 км/год. При цьому реєстр який був долучений до матеріалів обвинувального акту не містить відомостей про допит ОСОБА_10 до 05.10.2022 року. Максимальна дозволена швидкість руху на місці ДТП становить 90 км/год. Відомості щодо швидкостей матеріали справи не містять, а вказані слідчим на власний розсуд, що є недостовірними. Відповідно до обвинувального акту дорожньо-транспортна пригода сталася на 314 км автодороги Київ-Харків-Довжанський між с. Нова Диканька та с. Демидівка, Полтавського району, Полтавської області. Схема до протоколу огляду ДТП та фотографії не містять відомостей дорожніх знаків, в тому числі про обмеження швидкості, тому максимально допустима швидкість на місці ДТП становила не більше 110 км/год. Висновок судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022 не містить відомостей, щодо мінімально швидкості з якою мав рухатися ОСОБА_10 , щоб виконати п. 12.1 ПДР, невиконання якого ставиться йому в провину.

На думку захисника також є недоведеним встановлений ступінь тяжкості тілесного ушкодження. З висновку експерта №257 вбачається, що при визначенні ним ступені тілесних ушкоджень окрім безпосереднього огляду потерпілої ОСОБА_8 , судовим експертом використовувалися дані медичної документації (наданої слідчим), а саме: медичної картки стаціонарного хворого №3600, рентгенограма №7595 від 12.09.2022, контрольна рентгенограма від 15.09.2022, довідка № 10759. Однак матеріали відкриті стороні захисту та реєстр матеріалів досудового розслідування №0000596 не містить відомостей про наявність у матеріалах кримінально провадження вказаних документів, які надавалися слідчим судово-медичному експерту та підставі яких останній встановив ступінь тілесних ушкоджень потерпілої. Суду та стороні захисту не було надано для ознайомлення рентгенівськими знімкам та довідкою, в тому числі на підставі яких судово-медичний експерт зробив свій висновок щодо наявності та ступеня тяжкості тілесних ушкоджень у потерпілої. Захисник вважає, що судово-медична експертиза №257 не була проведена на підставі доказів зібраних у даному провадженні без дотриманням приписів кримінального процесуального закону, тому висновок експертизи є недопустимим доказом. Посилається на висновок колегією суддів Третьої судової палати ККС ВС у постанові від 18.08.2021 по справі №582/445/20. Практику Європейського суду з прав людини щодо доктрини «плодів отруєного дерева» сформульованої у рішеннях «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші.

Представниця потерпілої ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України доведена повністю, обставини встановлені, кваліфікація кримінального правопорушення визначено правильно. Обвинувачений у судовому засіданні, заявив, що не оспорює обставини справи встановлені під час слідства, з його слів визнав провину та щиро розкаявся у скоєному. Просила суд врахувати, відсутності щирого каяття обвинуваченого, оскільки ОСОБА_10 жодного разу не вибачився перед потерпілою, не відвідував її у лікарні, при тому протягом 2022-2023 років значний проміжок часу потерпіла перебувала у лікарнях, перенесла дві вкрай складні операції, вподовж 2024 року проходила курс лікування та реабілітацію, стала інвалідом ІІ групи, потребує повторної операції за наслідками травми отриманої у ДТП. Обвинувачений жодного разу не поцікавився здоров`ям потерпілої, потребою у фінансовій допомозі, лише насміхався, зазначав, що потерпіла хоче від нього грошей та з нею неможливо домовитись. Обвинувачений не має стійкої позиції щодо засудження своєї поведінки, навпаки плутається у своїх показання, задля применшення провини зазначає на факти, які не підтвердженні доказами або їм протирічать, а саме щодо швидкості руху, на питання відповідав, що з дозволеною, конкретизував пізніше 100-110 км/г, такі твердження не підтверджені жодним доказом, при тому, що свідок ОСОБА_11 , який свідчив під присягою вказував, що швидкість руху була вилкою 150-160 км/г, правдиві показання свідка підтверджується поясненнями обвинуваченого, які відібрані у останнього після вчинення ДТП, де обвинувачений вказує, що швидкість була 150 км/г, про велику швидкість вказувала і потерпіла.

Поведінка сторони захисту була направлена лише на викривлення подій, намагання перевести частково відповідальність за вчинене на потерпілу. Обвинуваченим для зменшення ступені відповідальності зазначалось про те, що потерпіла сама відчинила двері, що потерпіла з сином сіли в автомобіль без дозволу ОСОБА_10 , хоча не було місця. Вважає що слід критично віднестися до наявності пом`якшуючих обставин: щирого каяття та визнання провини.

Щодо поданих стороною захисту клопотань про визнання висновку судово- медичної експертизи та висновку інженерно-транспортної експертизи недопустимими доказами, підтримає доводи сторони обвинувачення, вважає відсутніми підстав для задоволення цих клопотань, оскільки вказані докази були отримані відповідно до вимог діючого законодавства.

Вважає що винуватість ОСОБА_10 повністю доведена зібраними доказами, просила визнати винним ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки із встановленням відрахуванням із суми заробітку ОСОБА_10 у дохід держави у розмірі 20 відсотків.

Потерпіла ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила що у обвинуваченого відсутнє щире каяття, перед нею він жодного разу не каявся, обвинувачений байдуже ставиться до неї, зазначає неправдиві обставини, що вона без дозволу сіла в автомобіль, що їй надавались кошти. Підтримує призначення обвинуваченому покарання зазначеного представницею.

2.2. Докази надані стороною обвинувачення, захисту, потепілого.

протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11.09.2022 та схема дорожньо-транспортної пригоди, з ілюстративною таблицею до нього, проведений в присутності двох понятих з 15:30 по 17:30 год, згідно з яким місцем події є автодорога «Київ-Харків» у напрямку від м. Полтава до м. Решетилівка, 314 км, дорожній знак 5,68, обстановка на місці пригоди до початку огляду не змінювалась, покриття: асфальтне, сліди відсутні, зволожене, чисте, наявність пошкоджень та нерівностей відсутнє, на схемі - яма, число смуг для руху в напрямку проведення огляду 2, зустрічному напрямку 2, дорожня розмітка: дорога суцільна широка (1.2), (1.5), до проїзної частини примикають металеві огорожі праворуч та ліворуч. Оглянуто транспортний засіб, ВMW 5301, номерний знак НОМЕР_2 із пошкодженнями: відірване переднє пасажирське колесо, відірваний правий поріг, бампер, деформований капот, тріщина лобового скла, деформоване праве крило, система підвіски, підрамник. Відокремлено від транспортного засобу колесо, наявні сліди контактної взаємодії транспортного засобу з металевою огорожею. Автомобіль ВMW 5301, номерний знак НОМЕР_3 , направлено на майданчик;

постанова слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 12.09.2022 про визнання речовим доказом автомобіль марки «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , належний ОСОБА_10 . Визначення місця зберігання на території СПД №1 ВП №2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області;

постанова старшого слідчого СВ ВП № 2 Полтавського РУП ГУНП в Полтавські області від 07.11.2022 у кримінальному провадженні № 0000596 про призначення судово-медичної експертизи за медичною документацією, без участі ОСОБА_8 , в розпорядження експертам надати медичну документацію на ім`я ОСОБА_8 , у разі необхідності матеріали кримінального провадження;

висновок експерта № 257 від 07.11.2022, проведеного по даним медичної картки стаціонарного хворого № 3600 КНП «Хорольська МЛ» на ім`я ОСОБА_8 , за якими вона поступила 12.09.2022 зі скаргами на порушення функції правого плеча. Травма при ДТП 11.09.2022. Загальний стан задовільний. АТ-120/80мм.рт. ст. Пульс 86 ударів за хвилину. Виражений набряк правого плеча. Рухи болісні, обмежені Крепітація відломків. Поп. д-з: З/перелом в/з правого плеча. На рентгенограмах № 7595 від 12.09.22 правої плечової кістки перелом кістки зі зміщенням, та ОГК - без патології. 14.09.2022 операція: МОС правого плеча. Шви на рану Ас. пов`язка. На контрольній рентгенограмі від 15.09.2022 правого плеча зміщення усунено, стан після МОС. 16.09.2022 загальний стан задовільний. Скарги на біль в ділянці п/о рани. П/о рана суха, чиста. Ас. пов`язка. 19.09.2022 загальний стан задовільний. Скарги на біль в ділянці п/о рани. П/о рана без ознак запалення 19.09.2022р виписана на амбулаторне лікування. Клінічний діагноз: 3/перелом правої плечовий кістки. Довідка № 10759 КП «1-а МКЛ»: 11.09.2022 звернувся після ДТП. Д-3: 3/ скалковий перелом в/з та в/ горбика правої плечової кістки зі зміщенням, забій, садна, п/ш гематома голови лобної ділянки.

Враховуючи відомі обставини справи та дані медичної документації - медичної картки, експерт зробив висновок, що у ОСОБА_8 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелому правої плечової кістки, кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я (згідно п. 2.2.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).

Забій, садни та підшкірна гематома голови, які у свої сукупності кваліфікуються, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (згідно п. 2.3.1. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказ № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).

Вищевказані тілесні ушкодження утворилися при вказаних обставинах та у вказаний строк і могли утворитися при дорожньо-транспортній пригоді;

супровідний лист від 07.11.2022 № 596/115/104/16-22, про скерування експерту постанови про призначення судово-медичної експертизи, медичної карти стаціонарного хворого № 3600;

супровідний лист від 31.10.2022 № 4330/125/1043/16-2022, про скерування копії ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави директору КНП «Хорольська міська лікарня»;

копія ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17.10.2022 про надання доступу до медичної карти стаціонарного хворого КНП «Хорольська МЛ» на ім`я ОСОБА_8 з можливістю вилучення;

протокол тимчасового диспуту до речей і документів від 07.11.2022 з додатком, проведеного в м. Хорол з 10:23 по 10:41 год, де у приміщенні КНП «Хоролська міська лікарня» тимчасово вилучена медична документація стаціонарного хворого №3600 на ім`я ОСОБА_8 на 26 арк.,

постанова слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 13.09.2022, про призначення у кримінальному провадженні № 0000596, судової експертизи технічного стану транспортного засобу, автомобіля марки ВMW 5301, номерний знак НОМЕР_2 ;

довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000596 у сумі 2265,36;

висновок експерта № СЕ-19/117-22/13026-ІТ від 20.09.2022, згідно якого наданого на дослідження автомобіль, на момент проведення огляду ходова частина та рульове керування автомобіля BMW 5301 реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходились у технічно-несправному та непрацездатному стані, з мотивів викладених у дослідницькій частині висновку.

На момент проведення огляду робоча гальмівна система автомобіля BMW 5301 реєстраційний номер НОМЕР_4 , знаходилась у технічно-несправному, але працездатному стані, з мотивів викладених у дослідницькій частині висновку 2.

Несправності ходової частини, робочої гальмівної системи та рульового керування автомобіля ВMW 5301 реєстраційний номер НОМЕР_4 , настали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з мотивів викладених у дослідницькій частині висновку;

супровідний лист від 30.09.2022 № 19/117/13/1-14786 про направлення висновку експерта від 20.09.2022 № СЕ-19/117-22/13026-ІТ, довідки про витрати;

постанова слідчого СВ Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 05.10.2022, про призначення у кримінальному провадженні № 0000596, судової автотехнічної експертизи за наданими метеріалами кримінального провадження № 0000596 на 28 арк., поміщеними до спеціального пакету «НПУ ГСУ» № INZ);

довідка про витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні № 0000596 у сумі 755,12 грн.;

висновок автотехнічної експертизи № СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022, згідно якого за вихідними даними окрім інших максимально дозволеної швидкості 110 км/г та швидкості руху автомобіля 150 км/г, зроблено висновок: в умовах даної події водій автомобіля «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, шляхом виконання вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху.

В даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_10 , вбачаються невідповідності з вимогами п. 12.1. Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди;

супровідний лист від 19.10.2022 № 19/117/13/1-15845 про направлення висновку експерта від 19.10.2022 № СЕ-19/117-22/13846-ІТ, матеріалів кримінального провадження та довідки про витрати;

пояснення обставин дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 надані начальнику СПД № 1 ВП № 2 Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області;

заява ОСОБА_10 від 10.04.2024 надана прокурору Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про отримання від працівників поліції транспортного засобу «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , претензій до зберігання автомобіля не має;

витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000596 від 12.09.2022;

копія посвідчення водія ОСОБА_10 , копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

потерпіла ОСОБА_8 у судовому засідання надала показання, що 11.09.2022, вона з сином ОСОБА_11 разом з ОСОБА_10 на його автомобілі поїхали до м. Полтави. Син повинен був допомогти ОСОБА_10 , а вона з сином вирішити свої справи. До м. Полтави ОСОБА_10 їхав дуже швидко, вона йому зробила зауваження, але він не реагував. Коли повертались до м. Хорол, вона сиділа на задньому пасажирському сидінні, син на передньому пасажирському сидінні, пристебнуті не були. Їхали дуже швидко, син та вона зазначили ОСОБА_10 , щоб не їхав так швидко. Але коли він наїхав на калюжу автомобіль почало крутити та вдарило у відбійник, потім події погано пам`ятає, вона прийшла до тями коли вже лежала на асфальті, відчувала біль. Потім приїхала швидка та забрала їх у лікарню. У м. Хорол їх зробили операцію, ще також необхідно робити операцію. Рука не працює, відчуває постійний біль, після отриманих травм не може працювати, втратила роботу, стала інвалідом. Двері автомобіля не відчиняла. Не заперечує, що обвинувачений спочатку надав 4000 грн, а потім за наданими чеками близько 4800, інших сум не було надано.

свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надав показання, що 11 вересня 2022 року він домовився з ОСОБА_10 про те, щоб він і мати ОСОБА_8 з ним поїхали до м. Полтави, оскільки ОСОБА_10 треба було допомогти підняти пральну машину до квартири, також у них були власні справи. ОСОБА_10 не заперечував проти того, що поїде з ними його матір. По дорозі з`ясувалось, що допомога ОСОБА_10 вже не потрібна, але вони поїхали, бо треба було вирішити власні справи. У цей день була дощова погода, до м. Полтави ОСОБА_10 їхав швидко, мати робила йому зауваження, але він не реагував, їхали близько 200км/г. Орієнтовно о 14 годин вирушили у зворотньому напрямку до м. Хорол, він сидів на передньому пасажирському сидінні, мати на задньому позаду нього, були не пристебнуті ременями безпеки, їхали з такою самою швидкістю, на їх зауваження ОСОБА_10 не реагував, рухались в лівій крайній полосі. Коли проїхали с. Циганське, попереду був спуск та після спуску побачив калюжу, оскільки рухались близько 200 км/г, він сказав ОСОБА_10 скинути швидкість, бо може автомобіль понести. ОСОБА_10 скинув швидкість, приблизно до 160 - 170 км/г. Як тільки наїхали на калюжу, автомобіль занесло в один бік потім в другий бік, ОСОБА_10 намагався вирівняти автомобіль, але автомобіль понесло в крайню праву смугу і автомобіль вдарився у відбійник, відірвало праве переднє колесо і автомобіль почало крутити, з правої смуги на ліву і там автомобіль знову вдарився у відбійник і повернувся на праву смугу дороги. У автомобілі зпрацювали подушки безпеки, коли автомобіль зупинився, він повернувся до матері, але її в автомобілі не було, вийшов з автомобіля і побачив матір лежачу на асфальті, кроків 10 від автомобіля. Оскільки його телефон розбився, попрохав телефон у ОСОБА_10 , щоб викликати швидку. Через деякий час матір змогла говорити. ОСОБА_10 підійшов та спитав чи жива матір і пішов збирати колеса та акумулятор. Відразу набирав брата, щоб викликати трал та погрузити автомобіль, оскільки він добре товаришував з ОСОБА_10 . Коли приїхали швидка, він та мати було доставлені до лікарні в м. Полтава, додому повернулися опівночі. На наступний день мати потрапила у лікарню в м. Хорол, їй проведено оперативне втручання. На допиті у слідчого, сказав не всю правду, що їхали пристебнуті та з швидкістю не більше 120 км/г бо про це попередньо домовились з ОСОБА_10 . Оскільки ОСОБА_10 не надає допомогу, тому розповідає про обставини, які відбувались у дійсності. На лікування матері витрачались значні кошти, деякі надавав він, також брали у борг у родичів. Мата більше не працює. Після отриманих травм у ДПТ не працює рука, весь бік був синій, оскільки мати протягло по асфальту, бо вона була за 10 кроків від автомобіля. Тепер їй необхідна стороння допомога та ще одна коштовна операція. Пропозицій від обвинуваченого відвести матір у лікарню не чув, допомогу, яку обіцяв надавати не надавав. Також зазначив, що замикання дверей після початку руху автомобіля не чув, відкривались двері автомобіля ручкою з одно разу.

Обвинувачений ОСОБА_10 під час судового розгляду змінював свою позицію щодо бажання надавати показання. У судовому засіданні 11.04.2024 обвинувачений відмовився від надання показань. У судовому засіданні 23.12.2024 року змінив свою позицію, надав показання, що 11.09.2022 керував автомобілем «ВMW», який належить йому та був застрахований. Напередодні домовився із сином потерпілої ОСОБА_11 , їхати разом до м. Полтави, та те, що ОСОБА_11 допоміг йому загрузити автомобіль. ОСОБА_11 спитав, чи може з ними поїхати його мити, на що ОСОБА_10 відповів, що якщо буде місце, чому ні, нехай їде. 11.09.2022 ОСОБА_10 заїхав до ОСОБА_11 , в автомобілі місця не було. Але ОСОБА_11 та ОСОБА_8 зазначили що вони «упакуються». Вони їхали до м. Полтава «син сів потерпілій на руки», хоча він заперечував проти цього бо це питання безпеки. Весь шлях потерпілій не подобалось як ОСОБА_10 їде, хоча він притримувався швидкісних режимів. Коли приїхали до м. Полтави він виконав все, що вони хотіли вирішити. ОСОБА_10 возив їх по всім місцям, потім вирішував свої справи. Коли повертались назад потерпіла сиділа на задньому пасажирському сидінні за кріслом пасажира, ОСОБА_11 на передньому пасажирському сидінні. Перед м. Решетилівка, але не в населеному пункті, погано розрахував дорожню обстановку і потрапив в яму чи калюжу, автомобіль почало носити, розвернуло і автомобіль вдарився у відбійник, потім автомобіль ще протягло деяку відстань. Коли автомобіль зупинився, побачив, що потерпілої в автомобілі не було, але автомобіль зачиняється автоматично під час руху. Визнає свою провину, але потерпіла сама відчинила двері, для цього треба два рази натиснути на ручку відмикання двері, то можливо були травми менші. Зазначив, що їхав з дозволеною швидкістю до 110 км/г, у пояснення працівникам поліції зазначив, про швидкість 150км/г, оскільки був у шоці.

На уточнюючі запитання суду, обвинувачений зазначив, що час, місце, обставини за яких сталося ДТП, коло осіб які були в автомобілі та те, що він керував автомобілем, не оспорює, відомі висновки експертиз, які він не оспорює. Потерпілій відшкодовувались кошти 2 рази у розмірі по 10 000 грн. та суму за чеками у розмірі 4800 грн. Розписки потерпіла не хотіла писати. З потерпілою не примирились, оскільки потерпіла незрозуміло себе вела, брала кошти, а потім зазначає, що кошти їй не давав. Просив вибачення раніше, провідував в лікарні в м. Хорол. Визнає свою провину, розкаюється, висновки, що треба бути уважним та розраховувати дорожні обставини та дорожнє покриття, для себе зробив. На даний час офіційно працює в ПрАТ "Хорольський механічний завод".

2.3 відомості, які характеризують особистість обвинуваченого, досудова доповідь:

довідка КНП «Хорольська міська лікарня» № 419 від 07.11.2022, згідно даних якої, ОСОБА_10 на диспансерному обліку лікаря фтизіатра не перебував,

довідка КНП «Хорольська міська лікарня» № 66 від 07.11.2022, згідно даних якої, ОСОБА_10 на диспансерному обліку лікаря психіатра не перебував, за медичною допомогою не звертався,

довідка КНП «Хорольська міська лікарня» № 24 від 07.11.2022, згідно даних якої, ОСОБА_10 на диспансерному обліку лікаря нарколога не перебував, за медичною допомогою не звертався,

вимога на судимість, згідно з якою ОСОБА_10 до кримінальної відповідальності не притягувався,

копія наказів ПАТ «Хорольський механічний завод» від 19.10.2020 № 122к про прийняття на роботу підсобним помічником ОСОБА_10 ,

копія наказу ПАТ «Хорольський механічний завод» від 01.09.2021 №35 про переведення ОСОБА_10 на посаду фрезерувальника,

характеристика видана ПАТ «Хорольський механічний завод», відповідно до якої ОСОБА_10 за місцем роботи характеризується позитивно,

досудова доповідь, складена 23.08.2023 провідним інспектором Лубенського районного сектору № 4 філії ДУ «Центр пробації», відповідно до якої ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. Органом пробації зроблено висновок про можливе виправлення ОСОБА_10 без позбавлення чи обмеження волі на певний строк, за умови здійснення нагляду з боку органу пробації та застосування соціально-виховних заходів спрямованих на прийняття відповідальності за вчинення своїх дій та зміни ставлення до чиненого правопорушення. У разі звільнення правопорушника з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покласти обов`язки: просити публічно або в інший формі пробачення у потерпілого.

3. Оцінка наданих сторонами доказів, їх позицій та показів обвинуваченого, а також висновки суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у пред`явленому обвинуваченні.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, адже ні підозра, ні обвинувачення не можуть відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а сукупність зібраних доказів, суд оцінює з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши у судовому засіданні надані суду, суд дійшов висновку про те, що надані докази є належними, оскільки прямо та непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність та можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, суд також уважає, що надані державним обвинуваченням докази є допустимими, оскільки зібрані у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України, та отримані без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, чи завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Інші документи, які надані стороною обвинувачення та стороною захисту не є доказами, а лише процесуальними рішеннями, відомостями, що характеризують особистість обвинуваченого чи інші рішення, які вирішують певні процедурні питання досудового розслідування, встановлюють чи визначають певні процесуальні статуси, або їх затверджують. Тому суд їх не оцінював відповідно до положень ст. 94 КПК України.

Проведеним у судовому засіданні дослідженням доказів судом також встановлено, що надані державним обвинуваченням докази є в цілому достовірними та достатні, оскільки не протирічать один одному, та у своїй сукупності надають можливість суду зробити висновок про доведеність винуватості обвинуваченого поза розумним сумнівом у передбаченому законом порядку.

Надаючи оцінку твердженням захисника щодо недостовірності вихідних даних, які покладених у висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022 (невідповідність профіля ділянки, відсутність знаків не вимірюванні кута спуску, швидкості автомобіля 150 км/г за поясненнями ОСОБА_10 , відсутності допиту обвинуваченого,), суд ураховує, що захисник посилалась на певні, на його думку, невідповідності встановлених даних та наданих для проведення експертизи. Разом з тим, за висновком експертизи № СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022, експертиза проведена за вихідними даними: дорожньої розмітки 1.2, 1.5, максимальна дозволена швидкість - 110 км/г, швидкість руху автомобіля BMW «5301»- 150 км/г, що узгоджується, як з даними протоколу огляду місця події та схемою ДТП щодо дозволеною швидкості на даній частині дороги, де сталося ДТП, так і даними показань свідка ОСОБА_11 , щодо швидкості руху та обстановки місця пригоди.

Між тим, надаючи оцінку таким посиланням, слід урахувати, що недопустимим може бути визнано доказ саме з підстав порушень, які за своїм змістом є суттєвими - обмежили основоположні права та свободи підозрюваного (обвинуваченого). Між тим, обставини, на які покликалась захисник, стосувались технічних аспектів. Але такі аспекти можуть мати наслідком лише недостовірність певної частини отриманої під час проведення експертизи інформації, а не допустимість доказу в цілому, що має різні процесуальні наслідки для доказу та його подальшої оцінки із іншими.

Також, суд не вбачає підстав для визнання недопустимим доказом висновок судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_8 , оскільки вказаний доказ був отриманий без порушень вимог КПК України.

Так захисник вказує, що з висновку експерта №257 вбачається, що при визначенні ним ступені тілесних ушкоджень окрім безпосереднього огляду потерпілої ОСОБА_8 , судовим експертом використовувалися дані медичної документації (наданої слідчим), а саме: медичної картки стаціонарного хворого №3600, рентгенограма №7595 від 12.09.2022, контрольна рентгенограма від 15.09.2022, довідка № 10759. Матеріали відкриті стороні захисту та реєстр матеріалів досудового розслідування №0000596 не містить відомостей про наявність у матеріалах кримінально провадження вказаних документів, які надавалися слідчим судово-медичному експерту та підставі яких останній встановив ступінь тілесних ушкоджень потерпілої.

Однак суд зазначає, що матеріали провадження містять копію ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_8 з можливістю вилучення, протокол тимчасового вилучення медичної карти № 3600 ОСОБА_8 на 26 арк., супровідний лист направлення медичної карти експерту та постанови про призначення експертизи. Як вбачається з висновку судово-медичної експертизи № 257, вона проведена за даними медичної карти хворого № 3600КНП «Хорольська МЛ», яка містила досліджені експертом рентгенограми та довідку. Окрім того, у судовому засіданні потерпіла зазначила, що в її медичній картці містилися всі знімки та медична документація, будь-які медичні документи ні експерту ні слідчому не надала.

За таких обставин немає жодних підстав вважати, що докази які містяться у висновках судово-медичної експертизи були отримані з істотним порушенням кримінально процесуального закону, прав та свобод людини і тому є недопустимими.

Також варто зазначити, що захисник у судових дебатах посилався на відсутність доказів накладання арешту на автомобіль BMW 5301, належний ОСОБА_10 , разом з тим з цієї підстави не просить визнати докази недопустимими, ОСОБА_10 у судовому засіданні зазначив, що він не оспорює висновки експертиз, проведені у даному провадженні, дані отримані під час досудового розслідування та встановлені фактичні обставини події, претензій щодо зберігання автомобіля не має.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен в подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

При доведеності винуватості ОСОБА_10 поза розумним сумнівом, суд відповідно до ст. 17 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ураховує правову позицію Верховного суду, викладену у справі № 712/13361/15 (провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387). у постанові від 12 червня 2018 року. Крім того, суд враховує правову позицію Верховного суду, викладену у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к (провадження № 51-597км17, ЄДРСРУ № 75286445). Зокрема при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК.

Отже, надані стороною обвинувачення докази, які зібрані під час досудового розслідування доводять беззаперечно (поза розумним сумнівом), що 11.09.2022, близько 13:30 год., ОСОБА_10 , будучи водієм автомобіля марки «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 314 км автодороги Київ-Харків, не виконав вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, чим спричинив ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Ураховуючи наведене, на думку суду, було доведено, що ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України - порушення правил безпеки дорожнього руху (порушення пункту 12.1 Правил дорожнього руху України) особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Суд також урахував, що захисник посилалась на висновки, які зроблені у постанові Третьої судової палати ККС ВС у постанові від 18.08.2021 по справі №582/445/20. Практику Європейського суду з прав людини щодо доктрини «плодів отруєного дерева» сформульованої у рішеннях «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України».

Однак застосування певних висновків Верховного Суду в тій чи іншій справі можуть мати місце лише після здійснення аналізу обставин, які мали місце саме в тих справах, та співставленні їх з цим судовим провадженням (указані рішення мають бути релевантними). Але такого аналізу захисником не здійснено.

При цьому суд, оглянувши вказані висновки, не знайшов підстав уважати, що обставини встановлені у вказаних рішеннях відповідають обставинам цієї справи. А отже, наведені захисником рішення не є релевантною судовою практикою, тому і не підлягають застосуванню.

Підстави для зміни (уточнення) формулювання обвинувачення

Суд зауважує, що ОСОБА_10 було інкриміновано вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України 11 серпня 2022.

Між тим, під час судового розгляду встановлено та не заперечувалось учасниками провадження, що подія дорожньо-транспортної пригоди сталася 11 вересня 2022, що повністю відповідає встановленим судом обставинам.

Водночас, при формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд не зазначає посилання органу досудового розслідування на висновок експерта, оскільки відповідно до ст. 374 КПК України, що відповідає і ст. 91 КПК України, при формулюванні обвинувачення має бути зазначено місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення, а дані висновків судових експертиз є лише доказами, що підлягають оцінці, однак виходять за межі передбаченого законом формулювання обвинувачення.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

У судовому засіданні ОСОБА_10 зазначав, що визнає свою винуватість, щиро розкаюється, з потерпілою не примирились, оскільки потерпіла незрозуміло себе вела, брала кошти, а потім зазначає, що кошти їй не надавались. Зазначав, що просив вибачення у потерпілої раніше, провідував в лікарні тільки після ДТП в м. Хорол. Висновки для себе зробив, що треба бути уважним та розраховувати дорожню обстановку, дорожнє покриття.

Суд урахував, що сторона захисту вважала відсутньою таку обставину, що пом`якшує покарання - як щире каяття. Зауважила, що ОСОБА_10 жодного разу не вибачився перед потерпілою, не відвідував її у лікарні. Обвинувачений жодного разу не поцікавився здоров`ям потерпілої, потребою у фінансовій допомозі, лише насміхався, зазначав, що потерпіла хоче від нього грошей та з нею неможливо домовитись. Обвинувачений не має стійкої позиції щодо засудження своєї поведінки, навпаки плутається у своїх показання, задля применшення провини зазначає на факти, які не підтвердженні доказами або їм протирічать.

Наведені відомості є достатніми, аби вважати відсутністю у ОСОБА_10 каяття (щирий жаль з приводу вчинення кримінального правопорушення та осуд своєї поведінки), а отже є підстави для неврахування такої дії як обставину, що пом`якшує покарання.

У зв`язку з чим, на думку суду, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України - відсутні.

Судом не було встановлено, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_10 відповідно до ст. 67 КК України.

5. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, яке виконує виправну функцію, а індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з метою визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій нетяжких відповідно до ст. 12 КК України. Його вид та суспільна небезпечність, що злочин стосується порушення правил безпеки дорожнього руху, які допущені з необережності. А внаслідок учинення злочину було завдано значну шкоду (середньої тяжкості тілесні ушкодження) потерпілій, а також майнову шкоду, яку хоча і не відшкодовано, але достеменно встановлено часткове відшкодування, тим більш ураховуючи існуючий спір щодо розміру як матеріальної так і моральної шкоди.

Також суд бере до уваги вже наведені відомості про особу обвинуваченого, відомості досудової доповіді.

Крім того суд ураховує, що ОСОБА_10 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на даний час офіційно працевлаштований, має постійний дохід, за місцем роботи має позитивну характеристику, хоча зазначає про невизнання розміру матеріальної та моральної шкоди, має бажання відшкодувати за рішенням суду.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Ураховуючи наведені особистісні відомості щодо обвинуваченого суд вважає, що є підстави для призначення ОСОБА_10 покарання у виді виправних робіт на строк 2 роки із встановленням відрахуванням із суми заробітку ОСОБА_10 у дохід держави у розмірі 20 відсотків, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 3 роки.

Призначення ОСОБА_10 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, є необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

6. Вирішення цивільного позову

У рамках кримінального провадження заявлено цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 , поданий представницею потерпілої до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 20 495 грн 00 коп. та моральної шкоди в розмірі 100 000 грн.

Ухвалою від 25.07.2023 позовну заяву прийнято до спільного розгляду у кримінальному провадженні.

В обгрунтування позовної заяви, зазначено, що ОСОБА_10 11.09.2022 будучи водієм та керуючи транспортним засобом, унаслідок дорожньо-транспортної пригоди заподіяв ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження. ОСОБА_8 через спричиненні травми перебувала на лікуванні: з 12.09.2022 по 19.09.2022 в травматологічному відділені КНП «Хорольська МЛ», 14.09.2022 здійснено оперативне втручання; з 16.01.2023 по 23.01.2023 в неврологічному відділенні «Хорольська МЛ»; з 06.03.2023 по 13.03.2023 в травматологічному відділенні КНП «Хорольська МЛ»; з 20.03.2023 по 05.04.2023 в травматологічному відділенні КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради», 23.03.2023 проведена операція. Внаслідок спричинених через ДТП травм ОСОБА_8 встановлено 2 групу інвалідності. Внаслідок дій відповідача позивачу завдано матеріальну шкоду пов`язано з витратами на проведення діагностичним обстежень та лікування на загальну суму 20 495 грн: а саме: придбання медичних виробів 878,00 грн; придбання набору для остеосинтезу 18600 грн; придбання медичних препаратів на суму 634,90 грн; сплата благодійного внеску 250,00 грн; кошти на проїзд з м. Полтави до м. Хорол 05.04.2023 після лікування 132,10 грн. Також внаслідок дій відповідача, потерпілі завдана моральна шкода у розмірі 100 000 грн., яка обґрунтовується фізичним болем та стражданнями в наслідок ушкодження її здоров`я, душевними стражданнями, та нервово-психологічним стресом, який потерпіла переживає у зв`язку з неможливістю жити повноцінним активним життям ту зв`язку зі зміною звичного способу життя, необхідністю проходженням тривалого та болісного курсу лікування і реабілітації, значними фінансовими затратами, які позивачка та її рідні понесли, а також вимушена в майбутньому понести на лікування та реабілітацію. Позивач чотири рази проходила стаціонарне лікування, два рази проводилось оперативне втручання. Позивачка проходить відновлюване реабілітаційне лікування амбулаторно за місцем проживання. З моменту отримання травми потерпіла не повернулася до повноцінного життя, має постійний біль у суглобі правого плеча, слабість в кінцівках, порушення функцій правої руки, постійно потребує сторонньої допомоги, відчуває себе у розпачі, безпомічною та безпорадною, що свідчить що ОСОБА_8 , внаслідок спричинення їх тілесних ушкоджень спричинено моральну шкоду, яку оцінити надзвичайно важко, але враховуючи зазначені фактори позивач оцінює її у розмірі 100 000 грн. В обґрунтування вимог посилається на положення статей 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187 ЦК України, статей 127-129 КПК України.

Відповідачем до суду відзив на позов не подано.

У судовому засіданні позивач та представниця позовні вимоги підтримали. Зазначили що не оспорюють отримання від ОСОБА_10 суми матеріального відшкодування у розмірі 4000 грн та 4800 грн, яка була сплачена за даними захиснику чеками, інші суми зазначені відповідачем не надавались. Представниця зазначила, що позивач має право обирати спосіб здійснення свого права щодо відшкодування шкоди виключно до особи або шляхом звернення до страховика.

Під час судового розгляду ОСОБА_10 позицію щодо заявлених вимог цивільного позову позов змінював. Спочатку заявлені позовні вимоги визнав частково, потім зазначив, що не визнає у повному обсязі, але буде відшкодовувати за рішенням суду. Також зазначав, що цивільний позов не визнає оскільки, не має можливості сплати з підстав скрутного матеріального становища, є непорозуміння з потерпілою, яка зазначає про те, що їй не сплачувались кошти. Зазначив, що відповідачці були надані кошти у розмірі: 10 000 грн, 10 000 грн та 4800 грн., однак вона заперечує отримання цих коштів, розписки відмовилась написати.

Захисник у судовому засіданні у задоволенні цивільного позову просив відмовити. Щодо заявленого цивільного позову потерпілої захисник вважає, що положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована відповідальність винної особи. Посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та ухвалу Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20), постанову Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17), постанову Верховного Суду від 20.08.2024 року у справі №712/9328/21.

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Посилається на висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (пункт 33.2), від 22 травня 2024 року в справі № 755/10537/21, від 07 жовтня 2020 року в справі № 705/3876/18, від 26 червня 2019 року у справі №910/17792/17, від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17).

Зазначає, що відповідальність ОСОБА_10 , як власника транспортного засобу BMW 5301 застрахована в АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ», поліс № 206198797. Позивачем за цивільним позовом не заявлено клопотання про залучення співвідповідачів - страхову компанію, у якій застрахована відповідальність ОСОБА_10 , та не залучено страхову компанію до участі у справі як третьої особі, хоча сторона захисту звертала на це увагу під час судового розгляду, тому оскільки належним відповідачем є страхова компанія у задоволенні позову слід відмовити. Також витрати на лікування потерпілої мають бути стягнуті з АТ «СК МЕГА-ГАРАНТ», натомість до цивільного позову надані чеки на проїзд, сплату благодійних внесків, ліки, які відсутні в листах призначення. Вимога про стягнення моральної шкоди в розмірі 100000 грн не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності, оскільки є явно завишеною та є неспівмірною з доходами цивільного відповідача.

У судовому засіданні прокурор цивільний позов потерпілої просив задовольнити в обсязі доведеному, наданими суду доказами.

Між тим, під час судового розгляду судом поза розумним сумнівом було доведено, винуватість ОСОБА_10 у дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 11.09.2022. Зокрема, що саме ОСОБА_10 будучи водієм транспортного засобу - легкового автомобіля марки «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на 314 км автодороги Київ-Харків, не виконав вимог пункту 12.1 Правил дорожнього руху України, чим спричинив ОСОБА_8 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Указане доводить обґрунтованість підстав подання цивільного позову щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом укладають із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.

Отже, заподіяння потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди).

Разом з тим, така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Однак, деліктне та договірне зобов`язання не виключають одне одного, тому потерпілий (кредитор) на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги про відшкодування шкоди виключно до особи, яка завдала таку шкоду, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Виходячи з наведеного, потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, у рамках деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, у розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Як вже було наведено, на початку судового провадження було подано цивільний позов, який був прийняті судом до розгляду в кримінальному провадженні. При цьому, з моменту подання позову питання про залучення в якості третьої особи, що не заявляє чи заявляє самостійні вимоги на предмет спору, чи в якості відповідача, страхову компанію - позивачем та її представником не піднімалось.

Крім цього, клопотання про залучення страхової компанії як цивільного відповідача не заявляла і сторона захисту. Суду страховий поліс відповідальність ОСОБА_10 , як власника транспортного засобу BMW 5301 не надавався.

Отже, з огляду на відсутність клопотань сторін про залучення страхової компанії, суд не вирішував питання про залучення до участі в справі страхову компанію, що не є порушенням вимог ЦПК України чи Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Така позиція суду повністю відповідає висновкам, які зроблені Верховним Судом в постанові від 22.06.2023 у справі № 461/2896/20, оскільки встановлені судом висновки в дослідженій справі співпадають обставинам цього судового провадження, а отже є релевантними.

Як вбачається з позовної заяви, а також підтверджуються наданими виписками медичних карток та випискою епікризу, ОСОБА_8 чотири рази проходила стаціонарне лікування, 2 рази проводились оперативні втручання.

Суд вважає доведеною суму витрат на придбання медичних виробів - 878,00 грн; придбання набору для остеосинтезу - 18600 грн; придбання медичних препаратів - 634,90 грн; кошів на проїзд з м. Полтави до м. Хорол 05.04.2023 у сумі 132,10 грн, квиток придбаний у день виписки з стаціонарного лікування у травматологічному відділенні КП «1-а міська клінічна лікарня Полтавської міської ради». Вказані витрати підтверджується наданими суду копіями фіскальних чеків від 23.03.2023 на суму 458 грн, 420 грн, від 14.05.2023 на суму 634,90 грн, квитанцією від 27.03.2023 на суму 18600 грн та квитка від 05.04.2023 на суму 132 грн 10 грн. Разом з тим не підлягає відшкодування сума благодійного внеску у розмірі 250,00 грн, сплаченого сином потерпілої - ОСОБА_11 , сплачувати яку є правом особи.

Під час судового розгляду відповідач та його представник заперечували суму витрат, зазначали про відшкодування суми у розмірі: 10 000 грн, 10 000 грн та 4800 грн. Суду надана копія квитанції на суму 4874 грн та досліджено оригінал розписки від 12.11.2022, за змістом якої « ОСОБА_8 підтвердила що ОСОБА_10 розрахувався за лікування по 12.11.2022. За реабілітацію чи слідуючу операцію сказав заплате».

Як встановлено під час розгляду, ОСОБА_8 за квитанцією від 17.03.2023 року ОСОБА_10 перераховані кошти у сумі 4874 грн, за наданими потерпілою чеками, що не оспорювалось сторонами. Розписка надана ОСОБА_8 не містить суми відшкодування, разом з тим датована 12.11.2022, що дає підстави вважати про відшкодування інших сум, враховуючи дати витрат ОСОБА_8 за наданими суду фіскальними чеками та квитанцією датованими 2023 роком.

За вказаних обставин суду доведено суму матеріальної шкоди на суму 20 245 грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно із ч. 1 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розглядаючи позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди суд, ураховуючи вже ним наведе, уважає, що в судовому засіданні було достеменно доведено наявність підстав вважати, що позивачці спричинено моральну шкоду. Такі висновки суду ґрунтується на тому, що позивачка отримала тілесні ушкодження, чотири рази проходила лікування, два оперативних втручання, реабілітацію, отримала інвалідність другої групи.

При цьому, слід урахувати, що отримання тілесних ушкоджень, супроводжується відчуттям відповідного болю та стражданнями як фізичного так і психологічного характеру, ступень яких залежіть виду ушкодження, способу завдання та його наслідків і тривалості лікування (відновлення), зміною способу життя, необхідності у постійній сторонній допомозі. А отже, на думку суду, позивач має право на отримання за рахунок відповідача компенсації за отриману моральну шкоду.

Суд також узяв до уваги, що відповідач не заперечував бажання відшкодовувати шкоду за рішенням суду. Однак відповідач, як і його представник, зазначили про неспівмірний та завищений розмір відшкодування у розмірі 100 000 грн.

Між тим, визначаючи розмір шкоди, який підлягає відшкодування, слід зазначити, що як вже судом наведено діями відповідача ОСОБА_10 позивачу ОСОБА_8 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження, зокрема перелому правої плечової кістки.

Слід також зауважити, що позивач розмір вимог щодо моральної шкоди обгрунтовується отриманням шкоди її здоров`ю, фізичним болем та душевними стражданнями, нервово-психологічним стресом, у зв`язку з неможливістю жити повноцінним життям, зміною звичного способу життя, необхідністю проходженням тривалого та болісного курсу лікування і реабілітації, що завдало та продовжує завдавати їй моральних страждань.

Розглядаючи заявлені потерпілою ОСОБА_8 вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також майновий стан обвинуваченого, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд доходить висновку про те, що наведена судом оцінка рівня втручання та вимушених змін, судом оцінюється в сумі 100 000 грн 00 коп.

На думку суду, ця сума є цілком рівнозначна та достатня, а отже, позовні вимоги позивачки в частині відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню у повному обсязі.

7. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/130263-ІТ від 29.09.2022 в розмірі 2265 грн 36 коп, судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022 в розмірі 755 грн 12 коп., відповідно до ст. 124 КПК України - підлягають стягненню з ОСОБА_10 у дохід держави.

Речові докази вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Ураховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128-129, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді виправних робіт строком на 2 роки з відрахуванням із суми заробітку ОСОБА_10 у дохід держави у розмірі 20 відсотків, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_8 , поданий представницею ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_6 ) відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди - 20 245 (двадцять тисяч двісті сорок п`ять) грн 00 коп., моральної шкоди - 100 000 (сто тисяч) грн 00 коп.

Процесуальні витрати: на проведення судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/130263-ІТ від 29.09.2022 в розмірі 2265 грн 36 коп, судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/117-22/13846-ІТ від 19.10.2022 в розмірі 755 грн 12 коп - стягнути з ОСОБА_10 в дохід держави.

Речові докази: транспортний засіб «BMW 5301», реєстраційний номер НОМЕР_2 - вважати повернутим власнику ОСОБА_10 .

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1