Справа № 502/2712/24
УХВАЛА

11 грудня 2024 року м. Кілія

Слідчий суддя Кілійського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання

т.в.о. начальника СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4

погоджене з прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3

про арешт тимчасово вилученого майна

В С Т А Н О В И В :

З клопотання дізнавача, пояснень прокурора в судовому засіданні та досліджених слідчим суддею додатків до клопотання вбачається, що 06.12.2024 р. на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що співробітниками ДПСУ виявлено громадян ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які за допомогою забороненого знаряддя лову на риболовному човні типу «Амур-М» з бортовим реєстраційний номером НОМЕР_1 здійснили незаконний вилов риби.

У зв`язку з цим в ході проведеного огляду місця події відкритої ділянки на узбережжі озера Сасик поблизу с. Приморське Ізмаїльського району Одеської області було виявлено та вилучено: риболовне судно марки «Амур-М» чорного кольору, з бортовим реєстраційним номером НОМЕР_1 ; двигун марки «Honda»; 1 капронову сітку довжиною 300 м, вистою 2 м, вічком 40 мм; 20 штук судака; 6 штук ляща; 1 тарань, 1 товстолоба; 1 амура; 68 штук коропа.

За вказаним фактом 07.12.2024 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України та розпочато дізнання.

В подальшому, постановою дізнавача вилучене в ході огляду місця події майно визнано у вказаному кримінальному провадженні речовими доказами.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що вилучене в ході огляду майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також зважаючи на те, що зазначене у клопотанні майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та об`єктами кримінально протиправних дій, дізнавач у клопотанні та прокурор в судовому засіданні просили слідчого суддю накласти арешт на тимчасово вилучене майно із забороною відчуження, користування та розпорядження даним майном.

Власники (володільці) тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які були повідомлені належним чином, в судове засідання на розгляд клопотання не прибули та надали заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.

Враховуючи, шо згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття належним чином повідомлених осіб не є перешкодою до розгляду клопотання, оскільки їх явка не є обов`язковою, беручи до уваги, що слідчий суддя вжив заходів, спрямованих на належне повідомлення способом, обраним з урахуванням строків розгляду клопотання, і відповідні особи правом на участь у судовому засіданні не скористались, з огляду на приписи КПК України, які зобов`язують розглянути клопотання про арешт майна у дводенний строк з дня його отримання, приходжу до висновку про можливість розгляду клопотання у відсутність володільців майна.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши додані до клопотання матеріали та проаналізувавши відповідні положення законодавства, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Як зазначено в ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Тимчасово вилученим, серед іншого, згідно п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Як зазначено в ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час огляду.

А згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до п. 1 ч. 2 даної статті арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як встановлено в ході розгляду, СД ВП № 1 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 07.12.2024 р. за № 0000118 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України.

При цьому в ході проведеного огляду було виявлено та вилучено відповідні речі, зазначені у клопотанні, які постановою від 07.12.2024 року визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Майно стосовно якого подано клопотання про арешт, відповідає вимогам, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, отже на нього може бути накладено арешт за клопотанням сторони обвинувачення.

Наявність чи відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, не входить до компетенції слідчого судді під час розгляду даного клопотання та має бути встановлена дізнавачем в ході дізнання у відповідному кримінальному провадженні.

А враховуючи, що для виконання завдань кримінального провадження є необхідність, щоб тимчасово вилучене майно на період досудового розслідування залишалось у незміненому стані з метою забезпечення збереження речових доказів, приходжу до висновку, про необхідність накладення арешту на відповідне майно, оскільки в даному випадку обмеження права власності є співрозмірним завданням кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 170-173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене 06.12.2024 р. під час проведення огляду у кримінальному провадженні, внесеному 07.12.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 000118 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 249 КК України, майно: риболовне судно марки «Амур-М» чорного кольору, з бортовим реєстраційним номером НОМЕР_1 ; двигун марки «Honda»; 1 капронову сітку довжиною 300 м, вистою 2 м, вічком 40 мм; 20 штук судака; 6 штук ляща; 1 тарань, 1 товстолоба; 1 амура; 68 штук коропа.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт, залишивши його на зберіганні у визначеному органом досудового розслідування /дізнання/ місці.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_1