ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/548/25 Справа № 192/2450/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції

представника потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції, на ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року, якою кримінальне провадження №0000721 щодо

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

за ч. 4 ст. 185 КК України закрито на підставі ч. 3 ст. 512 КПК України у зв`язку з встановленням, що суспільне небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 не було вчинено,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскаржуваного рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого відділення поліції №9 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_10 , погодженого з прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_11 про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 за ознаками суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Кримінальне провадження №0000721 щодо ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185 КК України закрито на підставі ч. 3 ст. 512 КПК України у зв`язку з встановленням, що суспільне небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 не було вчинено.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Вказана ухвала обгрунтована тим, що згідно клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_9 інкримінується вчинення суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємного викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану. Суд першої інстанції вказав, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_9 , складає 317 грн. 40 коп., яка є меншою ніж два неоподаткованих мінімуми доходів громадян станом на 30 жовтня 2023 року. Тому суд першої інстанції зробив висновок, що відсутні підстави вважати, що діяння, яке вчинив ОСОБА_9 30 жовтня 2023 року, є суспільно-небезпечним діянням за ознаками, передбаченими ч. 4 ст. 185 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року та постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження № 0000721 стосовно ОСОБА_9 на підставі п. 2, ч. 1, ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що захисником ОСОБА_7 06 листопада 2024 року повторно заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1, ч. 1, ст. 284 КПК України. Разом з тим, як зазначає прокурор, судом було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Прокурор зазначив, що надалі прокурором ОСОБА_11 було заявлено клопотання про долучення до справи та дослідження протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 06.11.2023 року, протокол огляду від 07.11.2023 року з DVD диском, однак суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання, мотивуючи це тим, що вказані докази не зазначені у клопотанні, при цьому долучив до справи та дослідив акт інвентаризації ТОВ «Омега» про вартість майна, який також не зазначено. Таким чином, прокурор вважає, що судом першої інстанції було допущено неповноту судового розгляду, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, а саме не перевірено достовірність показань обвинуваченого, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Вказав, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання та закрив кримінальне провадження, посилаючись на ч.3 ст. 512 КПК України, якою не передбачено норми щодо закриття кримінального провадження.

Прокурор подав зміни до апеляційної скарги, в яких просив ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою закрити кримінальне провадження № 0000721 стосовно ОСОБА_9 на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вказав, що з 09 серпня 2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 3028,00 грн., а отже внаслідок прийняття Закону №3886-ІХ втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Зазначив, зо сума викраденого майна ОСОБА_9 становила 317, 40 грн.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_8 не заперечувала щодо закриття кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_7 поклався на розсуд суду.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_12 не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є:) неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Апеляційним судом встановлено, що суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 скоїв 30 жовтня 2023 року.

Враховуючи зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, розмір збитків, необхідний для притягнення до кримінальної відповідальності за крадіжку, вчинену у 2023 році, становить 2684 грн.

Як вбачається з матеріалів провадження, суспільно небезпечним діянням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 завдав збитків у розмірі 317 грн. 40 коп.

Таким чином, з огляду на те, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_9 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає відповідальність, вчинене ним діяння не є кримінально караним.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Апеляційний суд вважає, що доводи прокурора про те, що судом першої інстанції не перевірено достовірність показань обвинуваченого, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального провадження, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

При цьому апеляційний суд вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції закрив провадження на підставі ч.3 ст. 512 КПК України, яка не передбачає норми щодо закриття провадження.

За приписами частини першої, третьої статті 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Згідно ст.417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування ухвали щодо ОСОБА_9 із закриттям кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 407, 417,419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом першої інстанції задовольнити частково.

Ухвалу Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати, а кримінальне провадження закрити з підстави, передбаченої п. 4-1 ч. 1 статті 284 КК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4