У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури м. Миколаєва ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Кизил-Сир Вілюйського району Саха Якутія РФ, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001671.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 ,

підозрюваний ОСОБА_6 ,

захисник ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2024 року у задоволенні клопотання слідчого відмовлено. Відносно підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді домашнього арешту на строк до 08.01.2025 р., із забороною в період часу з 20.00 год. до 07.00 год. залишати житло за адресою АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків: не відлучатися з міста проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в України; носити електронний засіб контролю.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого суді скасувати та постановити нову, якою обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

Прокурор вважає, що рішення слідчого судді у є необґрунтованим та незаконним, а тому підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що дає підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від слідства та суду.

Прокурор вважає, що доводи підозрюваного ОСОБА_6 про те, що він працевлаштувався та відшкодував завдану майнову шкоду потерпілій є надуманими, оскільки нічим не підтверджені, окрім пояснень підозрюваного та спрямовані лише на уникнення обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прокурор наголошує на тому, що вказане кримінальне провадження розпочате з метою з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема, ким, з якою метою та за яких обставин вчинено цей злочин, а також дослідження інших обставин, що входять до предмету доказування. У кримінальному провадженні проводяться слідчі та процесуальні дії, спрямовані на виявлення та документування інших злочинних дій підозрюваного, а також встановлення інших осіб, можливо причетних до скоєння злочину разом з підозрюваним.

За наведених обставин прокурор вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним процесуальних обов`язків.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001671 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , 05.11.2024 р. приблизно о б 11.00 год. проходячи біля будинку № 1 по провулку Радіо в м. Миколаєві, побачив потерпілу ОСОБА_8 , яка при собі мала шкірянку сумку червоного кольору невеликого розміру, та в цей час в нього виник злочинний, корисливий умисел, направлений на відкрите викрадення вказаної сумки та обернення її на свою користь. Перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що діє відкрито для потерпілої ОСОБА_8 , підійшовши до неї ззаду, почав смикати за сумку, яка була у неї в положенні через плече з лівого боку, намагаючись нею заволодіти, однак потерпіла, намагаючись завадити ОСОБА_6 заволодіти її майном, міцно тримала ремінець сумки в обох руках. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заволодіння майном, з метою подолання опору, ОСОБА_6 руками штовхнув потерпілу ОСОБА_8 спереду в область плеча, від чого остання впала на асфальтну поверхню сходової клітини між 1 та 2 поверхами будинку АДРЕСА_2 , тобто застосував до потерпілої насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я останньої, після чого шляхом ривка заволодів належною їй жіночою сумкою з написом «Paris», вартістю 100 грн., в якій знаходилися грошові кошти в сумі 350 грн., мобільний телефон марки «ZTE» моделі «Blade L8» вартістю 1 500 грн., після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення. Викраденим майном ОСОБА_6 розпорядився за власним розсудом, спричинивши потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 1 950 грн.

08.11.2024 р. ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому в умовах воєнного стану.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення застави. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри, тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення, доведення слідчим наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, проте, з урахуванням даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце мешкання, неофіційно працює, маж наміри відшкодувати потерпілій майнову шкоду, слідчий суддя дійшов висновку, що відносно підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

За змістом вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, відповідно яким обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити, з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За положеннями ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

За змістом ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права, на переконання апеляційного суду, слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Слідчий суддя, на підставі сукупності отриманих доказів, дійшов висновку про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання у кримінальному провадженні, зокрема, дані протоколів допиту потерпілої ОСОБА_8 , свідка ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , пред`явлення для впізнання осіб за фотознімками за участю потерпілої та свідків, огляду місця події та інші матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, зазначеного у повідомленні про підозру.

Обґрунтовуючи правові підстави для застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий у клопотанні зазначив, що такий запобіжний захід необхідний з метою запобігання: переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на потерпілу та свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинення аналогічних кримінальних правопорушень. В апеляційній скарзі прокурор просить врахувати, що інші, більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Апеляційний суд вважає, що ризики можливого переховування ОСОБА_6 від слідства та суду та незаконного впливу на свідків або потерпілу мають місце, з огляду на тяжкість інкримінованого останньому кримінального правопорушення та його обізнаність про інших осіб у кримінальному провадженні, проте наявність інших ризиків, заявлених слідчим у клопотанні недостатньо обґрунтовані.

З урахуванням обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення та його наслідки, данні про особу підозрюваного, який раніше судимий, проте має постійне місце мешкання, неофіційно працює, має наміри відшкодувати завдану потерпілій майнову шкоду, зважаючи на належну процесуальну поведінку під час досудового розслідування та не заперечення обставин інкримінованого кримінального правопорушення, апеляційний суд вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, в достатній мірі запобіжить встановленим ризикам та забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 .

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що прокурором не наведено обставин, які б підтвердили доводи клопотання, або виняткових обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді не має, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2024 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту залишити без змін, апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3