Справа № 357/1016/25
У Х В А Л А

про арешт майна

05 лютого 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

третіх осіб, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні № 0000027, яке внесене до ЄРДР 16 січня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 300 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно із вищезазначеним клопотанням, прокурор ОСОБА_3 зазначала, що у ході досудового розслідування установлено, що 11 січня 2025 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , разом із особами, що не досягли віку кримінальної відповідальності: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та потерпілою ОСОБА_18 , перебували на території дендропарку «Олександрія», що знаходиться в м. Біла Церква Київської області, а саме на ділянці місцевості з координатами: 49.8057782, 30.0491624.

В подальшому, перебуваючи у вказаному місці, на фоні триваючого конфлікту та неприязного відношення до ОСОБА_18 , що виникли з приводу нібито розповсюдження нею неправдивої інформації про присутніх, у ОСОБА_7 та інших осіб, що не досягли віку кримінальної відповідальності, виник умисел на заподіяння потерпілій сильного фізичного болю та моральних страждань, з метою покарати її за розповсюдження неправдивих чуток та з метою залякування останньої (катування).

Діючи із вказаним наміром, ОСОБА_7 , діючи умисно, з метою покарати малолітню ОСОБА_18 за розповсюдження неправдивих чуток, а також залякування останньої, наніс удар правою рукою в область голови потерпілої, після чого, тримаючи у правій руці газовий балончик, здійснив розприск невідомої речовини в бік ОСОБА_18 .

Продовжуючи реалізацію свого умислу, спрямованого на катування потерпілої, коли ОСОБА_18 , відчуваючи страх за своє життя та здоров`я, знаходилась в сидячому положенні на землі та прикривала голову руками, ОСОБА_7 , наніс удар лівою рукою в область голови ОСОБА_18 , при цьому висловлював в бік останньої погрози фізичною розправою.

Після цього, ОСОБА_7 , тримаючи газовий балончик у лівій руці, нахилився до ОСОБА_18 та знову здійснив розприск речовини невідомого походження в область обличчя потерпілої.

Внаслідок таких дій ОСОБА_7 малолітня ОСОБА_18 отримала наступні тілесні ушкодження: синці на голові, правій руці та лівій нозі, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Своїми умисними діями, які виразились в побитті малолітньої ОСОБА_18 , що супроводжувалось погрозами фізичною розправою та залякуванням останньої, ОСОБА_7 спричинив потерпілій сильний фізичний біль та моральні страждання.

Крім цього, указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.

Проте, 11 січня 2025 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи на території дендропарку «Олександрія», що знаходиться в м. Біла Церква Київської області, а саме на ділянці місцевості з координатами: 49.8057782, 30.0491624, діючи на фоні триваючого конфлікту та неприязного відношення до ОСОБА_18 вчинив побиття та залякування останньої (катування) та в цей час у нього виник умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном потерпілої, шляхом вимагання.

Діючи з цією метою, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, підійшов до потерпілої ОСОБА_18 , яка відчувала страх за своє життя та здоров`я через побиття, та почав чинити тиск на останню, висловлюючи вимогу передати йому до кінця тижня грошові кошти в сумі 15 000 грн., погрожуючи у разі невиконання таких вимог застосуванням фізичного насильства щодо потерпілої.

Своєю чергою ОСОБА_18 , реально сприймаючи висловлені ОСОБА_7 погрози, відчуваючи страх за своє життя та здоров`я, пообіцяла останньому виконати його вимогу та передати йому упродовж тижня грошові кошти у розмірі 15 000 грн.

У ході досудового розслідування добровільно видані:

- мобільний телефон марки Redmi IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 12S ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 .

Вказані телефони визнані речовими доказами, оскільки вони можуть містити інформацію про вчинене кримінальне правопорушення, що має доказове значення для кримінального провадження, у тому числі, фото-, відеозаписи, листування тощо.

Повернення цих телефонів може призвести до їх приховування, пошкодження, знищення або псування, що унеможливить використання, як речового доказу.

Отож, на підставі викладеного, з метою збереження, як речових доказів, прокурор ОСОБА_3 просила: накласти арешт на: мобільний телефон марки Redmi IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 12S ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 ;

2) заборонити використання та розпорядження вищевказаним майном, за винятком його використання для проведення судових експертиз та слідчих (розшукових) дій.

У ході розгляду, прокурор ОСОБА_3 підтримала подане клопотання, за підстав та обставин, які наведені у ньому.

Власник майна ОСОБА_4 заперечувала проти арешту майна, оскільки вона видала телефон, тому що слідчий обіцяв повернути його за кілька днів.

Представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 заперечив проти клопотання прокурора, посилаючись на те, що мобільний телефон не визнався речовим доказом, не оглядався слідчим, а тому яким чином слідчий установив, що він причетний до кримінального провадження.

Власник майна ОСОБА_5 просила не накладати арешт на мобільний телефон.

Слідчий суддя заслухавши прокурора, власників майна, представника власника майна, дослідивши надані прокурором матеріали, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

До того ж, на виконання вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя має перевірити:

- чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вирішуючи клопотання, в межах заявлених вимог, слідчий суддя установив, що Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000027, яке внесене до ЄРДР 16 січня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 127, ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 300 КК України.

Згідно з витягом, предметом досудового розслідування є заява ОСОБА_19 про те, що 11 січня 2025 року близько 16 години невстановлена особа, перебуваючи за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Гайок, поблизу стадіону, нанесла тілесні ушкодження ОСОБА_18 .

Крім того, за матеріалами правоохоронних органів встановлено, що в діях особи, що здійснювала відеозйомку видно ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 300 КК України, а саме виготовлення, зберігання відеопродукції, що пропагує культ насильства і жорстокості з метою розповсюдження такої серед неповнолітніх, а також ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Із копії заяви ОСОБА_5 від 20 січня 2025 року з`ясовано, що вона надала слідству мобільний телефон марки Redmi IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_9 .

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 20 січня 2025 року, з`ясовано, що ОСОБА_9 була учасником події, яка мала місце 11 січня 2025 року з потерпілою ОСОБА_18 .

Він поміщений до спеціального пакету WAR 1987493, що видно з копії протоколу отримання предметів від 20 січня 2025 року.

Із копії заяви ОСОБА_4 від 20 січня 2025 року з`ясовано, що вона надала слідству мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 12S ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 .

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 20 січня 2025 року, з`ясовано, що ОСОБА_12 була учасником події, яка мала місце 11 січня 2025 року з потерпілою ОСОБА_18 , а також вона користується мобільним телефоном марки Xiaomi Redmi Note 12S ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 .

Він поміщений до спеціального пакету ICR 0082273, що видно з копії протоколу отримання предметів від 20 січня 2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що видані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 мобільні телефони відповідають вищевказаним ознакам, оскільки ними користувалися учасники події, яка мала місце 11 січня 2025 року з потерпілою ОСОБА_18 і вони можуть мати її фото-, відеозаписи, а також листування стосовно цієї події , а тому можуть мати доказове значення для кримінального провадження.

Слідчий суддя відхиляє доводи представника власника майна ОСОБА_6 , що речові докази обов`язково мають бути оглянуті, оскільки прокурором доведено, що вони мають значення для кримінального провадження, адже подія яка мала місце 11 січня 2025 року з потерпілою ОСОБА_18 фіксувалася на мобільні телефони, а учасники цієї події контактували між собою, перед нею.

Своєю чергою, відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання його до кримінального провадження від 20 січня 2025 року, вони визнані речовими доказами.

Слідчий суддя погоджується, що іншим чином, аніж шляхом накладення арешту на мобільні телефони, забезпечення їх збереження, як речових доказів неможливо, оскільки в разі повернення їх вміст може бути видалений, а телефони викинуті, реалізовані тощо.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у право власності власника майна, а наслідки для нього, які настануть внаслідок арешту, а саме обмеження можливості дітей використовувати мобільні телефони в освітньому процесі є виправданими. У даному випадку необхідність виконання завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, переважає приватний інтерес власника майна.

Отож, виходячи з викладеного, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, застосовуючи найменш обтяжливий спосіб арешту майна, слідчий суддя вважає за необхідне клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Отож, керуючись ст. 170-175, 309-310 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, а саме на: мобільний телефон марки Redmi IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» з номером НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки Xiaomi Redmi Note 12S ІМЕІ 1: НОМЕР_4 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 , заборонивши використовувати та розпоряджатися ним, за виключенням необхідності використовувати його для проведення судових експертиз та слідчих (розшукових) дій.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала виконується негайно слідчим, прокурором.

Повний текст ухвали проголошений - 10 лютого 2025 року о 08:30 год.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1