Номер провадження: 11-сс/813/573/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001063 від 16.08.2024 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі, Грузія, громадянина Грузії, не працюючого, без місця реєстрації на території України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ; відносно якого: на розгляді Київського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт за ч.4 ст.186 КК України; на розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт за ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України;

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

У провадженні СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001063 від 16.08.2024 року, за ознаками вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189КК України, за обставин, викладених у клопотанні органу досудового розслідування.

29.11.2025 року ОСОБА_6 затриманий в порядку п.6 ч.1 ст.615 КПК України, та того ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками вимога передачі чужого майна з погрозою застосування насильства над потерпілим, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.01.2025 року підозрюваному обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 року строк досудового розслідування продовжено до 5 (п`яти) місяців, тобто до 28.04.2025 року.

21.02.2025 року слідчий СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором ОСОБА_8 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування.

Клопотання мотивоване тим, що в даному кримінальному проваджені існують ризики, визначені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були враховані при обранні запобіжного заходу та які станом на час закінчення строку дії запобіжного заходу не перестали існувати, що унеможливлює застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання та продовжено підозрюваному строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.04.2025 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на: обґрунтованість підозри, яка детально досліджувалась при обранні запобіжного заходу, з посиланням на долучені органом досудового розслідування докази; доведеність продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК; тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підозрюваного винуватим у вчиненні інкримінованих йому дій за результатами розгляду кримінального провадження по суті; дані про особу підозрюваного.

Слідчий суддя дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити виконання покладених на підозрюваного обов`язків,.

Також слідчий суддя врахував положення ч.4 ст.183 КПК України та вважав за можливе не визначати підозрюваному розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмови в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, захисник посилається на відсутність ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 .

Захисник вважає, що слідчим суддею не надано оцінки запереченням сторони захисту, в яких викладені доводи щодо необґрунтованості підозри, незаконності затримання ОСОБА_6 та недоцільності застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Захисник та прокурор, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явилися та звернулися з клопотаннями про розгляд скарги без їх участі.

Апеляційний розгляд проведено за відсутності підозрюваного, оскільки в апеляційній скарзі захисник не клопотав про забезпечення участі підозрюваного в суді апеляційної інстанції. Підозрюваний ОСОБА_6 також не звертався до апеляційного суду із клопотанням про забезпечення його участі під час апеляційного розгляду.

Крім того, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення у учасників судового розгляду бажання на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо незаконності ухвали слідчого судді про продовження строку дії запобіжного заходу підозрюваному, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог п.2 ч.3 ст.197 КПК, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому КПК, та сукупний строк тримання під вартою підозрюваному, під час досудового розслідування у кримінальному проваджені щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, не повинен перевищувати дванадцяти місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя виконав вимоги ст.199 КПК, та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання підозрюваного під вартою.

Із матеріалів судового провадження вбачається, що на стадії розгляду слідчим суддею питання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , останній обґрунтовано підозрюється в скоєні кримінального правопорушення.

Питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного та апеляційному розгляді, в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому дій.

Докази, які долучені до клопотання та були враховані слідчим суддею та підстав, передбачених ст.87 КПК, для визнання цих доказів недопустимими, колегією суддів не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Апеляційний суд вважає, що долучені до клопотання слідчого докази є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний можливо вчинив інкриміновані йому дії. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Апеляційний суд також вважає, що тяжкість та обґрунтованість пред`явленої на даній стадії досудового розслідування ОСОБА_6 підозри, яка була пред`явлена у відповідності до вимог Глави 22 Кримінального процесуального закону України, необхідність завершення досудового розслідування, а також продовження існування ризиків, виправдовує необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваного та дає колегії суддів можливість дійти висновку про обґрунтованість оскарженої ухвали.

Доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Підставою застосування та продовження застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, доводи сторони захисту про відсутність ризику переховування підозрюваного, апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_6 на даний час обґрунтованого підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає реальне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, долучені до клопотання докази, дані про особу підозрюваного, який є громадянином іншої держави та не має міцних соціальних зв`язків, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , який на теперішній час підозрюється у скоєні особливо тяжкого злочину, будучи обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованих йому злочинів, розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує в разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, зможе вдатись до спроб переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Крім того, відсутність у ОСОБА_6 законного джерела доходу, в свою чергу дає підстави припускати, що перебуваючи на свободі підозрюваний може продовжувати вчиняти нові злочини, оскільки раніше він притягався до кримінальної відповідальності і відносно нього в місцевих судах м.Одеси розглядаються два інших кримінальних провадження за ч.4 ст.186 КК України та за ч.3 ст.28, ч.1 ст.263 КК України.

Мотивуючи неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано врахував те, що досудове розслідування не завершено, а його завершення може стати неможливим у разі ухилення підозрюваного від досудового розслідування внаслідок обрання останньому іншого запобіжного заходу.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо не визначення підозрюваному застави в якості альтернативного запобіжного заходу, оскільки інкримінований йому злочин був вчинений із погрозою застосування фізичного насилля до потерпілого, і таке рішення відповідає приписам п.1 ч.4 ст.183 КПК.

Таким чином, доводи захисника щодо можливості визначення підозрюваному застави, колегія суддів визнає неспроможними, з урахуванням кваліфікації злочину, який інкримінується ОСОБА_6 та існуючих ризиків.

Відомостей про існування обставин, які унеможливлюють перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я, матеріали провадження не містять.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для продовження підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні особливо тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.02.2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4