В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Синюхін Брід Первомайського району Миколаївської області, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

-обвинуваченої за ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України,

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2024 року ОСОБА_6 засуджена:

- за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

- за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, поклавши на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор ОСОБА_8 просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 190 КК України призначити покарання у виді громадських робіт строком 200 годин.

На підставі ч. 5 ст. 74, п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді громадських робіт строком 200 годин звільнити, у зв`язку із закінченням строків давності.

Призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 , від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації за місцем свого проживання; повідомляти уповноважений орган з питань пробації за місцем свого проживання про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_8 що за матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 має на утриманні двох малолітніх дітей - синів: ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відтак покарання у виді обмеження волі, відповідно до приписів ч. 3 ст. 61 КК України, до ОСОБА_6 не може бути застосоване.

Проте суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, й призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, звільнивши її від його відбування з випробуванням.

Вказав, що ОСОБА_6 є раніше не судимою, характеризується позитивно, не має самостійних джерел доходу, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, у вчиненому щиро розкаялась, добровільно відшкодувала завдану кримінальним правопорушенням шкоду, активно сприяла розкриттю кримінальних правопорушень, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.

Вважає, що покарання у виді громадських робіт, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вказав, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, санкцією зазначеної частини статті визначено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

Зазначив, що з огляду на те, що обвинувачена ніде не працює покарання у виді штрафу та виправних робіт до неї не може бути застосовано, покарання у виді обмеження волі не може бути застосоване з-за викладених вище обставин.

Тому вважає, що за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, задля досягнення мети покарання, достатнім і необхідним буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах визначених санкцією частини статі, та звільнення від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Також додав, що відповідно до обвинувачення визнаного судом доведеним, за епізодом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 заволоділа грошовими коштами Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації у червні 2020 року.

Зазначив, що враховуючи санкцію ч. 1 ст. 190 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення), з урахуванням вимог ч. 2 ст. 12 КК України (в редакції закону на час вчинення кримінального правопорушення) вказаний злочин, належав до злочинів невеликої тяжкості.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 5 КК України, мало місце поліпшення становища ОСОБА_6 порівняно із попередніми редакціями ст. 12 КК України та ч. 1 ст. 190 КК України, що були чинними на час вчинення нею кримінального правопорушення, в зв`язку із чим підлягають застосуванню положення ч. 1 ст. 5 КК щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, з 01.07.2020 є кримінальним проступком.

Зазначив, що з аналізу вимог ст. ст. 12, 49, ч. 5 ст. 74 КК України, можна дійти висновку, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, оскільки з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки. Даних щодо того, що ОСОБА_6 ухилялась від досудового розслідування та суду чи вчинила нове кримінальне правопорушення, матеріали кримінального провадження не містять.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

17.01.2020 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщені кабінету соціального працівника територіального центру соціального обслуговування громадян Первомайського району, що знаходиться в Синюхино-брідській сільській раді за адресою: вул. Центральна, 14, с. Синюхин Брід Первомайського р-ну Миколаївської області, маючи на меті прямий умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, ввела в оману працівника соціального працівника територіального центру соціального обслуговування громадян Первомайського району, шляхом приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги одиноким матерям, при оформлені даної допомоги.

Так, ОСОБА_6 вказала при заповнені заяви «Про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій пільг», затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України 21.04.2015 № 441, дані, які містять завідомо неправдиві відомості, а саме, що вона виховує дві доньки: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , двох синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 сама, без їхнього батька, від якого допомоги не отримує, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 проживала, вела спільне господарство та виховувала дітей з їхнім батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 2008 року по 2022 рік.

Надавши складену завідомо неправдиву заяву разом з пакетом необхідних документів до територіального центру соціального обслуговування громадян Первомайського району, що знаходиться в Синюхино-брідській сільській раді, в порушення абзацу 4 ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", та Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001, незаконно отримала допомогу одинокій матері в січні 2020 року в розмірі 4 384,96 грн., лютому 2020 року в розмірі 4 384,96 грн., березні 2020 року в розмірі 4 384,96 грн., квітні 2020 року в розмірі 4 384,96 грн., травні 2020 року в розмірі 4 384,96 грн., червні 2020 року в розмірі 4 384,96 грн., на загальну суму 26 309,76 грн., чим спричинила Державі, в особі Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації, майнову шкоду на вказану суму.

Крім того, 20.07.2020 ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщені кабінету соціального працівника територіального центру соціального обслуговування громадян Первомайського району, що знаходиться в Синюхино-брідській сільській раді за адресою: вул. Центральна, 14, с. Синюхин Брід Первомайського р-ну Миколаївської області, маючи на меті прямий умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області, шляхом обману, діючи умисно та повторно, з корисливих мотивів, ввела в оману соціального працівника територіального центру соціального обслуговування громадян Первомайського району, шляхом приховування обставин, які впливають на призначення і виплату державної допомоги одиноким матерям, при оформлені даної допомоги.

Так, ОСОБА_6 вказала при заповнені заяви «Про призначення всіх видів соціальної допомоги, компенсацій пільг», затвердженої Наказом Міністерства соціальної політики України 21.04.2015 № 441, дані, які містять завідомо неправдиві відомості, а саме те, що вона виховує дві доньки: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , двох синів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 сама, без їхнього батька, від якого допомоги не отримує, що не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_6 проживала, вела спільне господарство та виховувала дітей з їхнім батьком ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 2008 року по 2022 рік.

Надавши складену завідомо неправдиву заяву разом з пакетом необхідних документів до територіального центру соціального обслуговування громадян Первомайського району, що знаходиться в Синюхино-брідській сільській раді, в порушення абзацу 4 ст. 18-1 Закону України "Про державну допомогу сім`ям з дітьми", та Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001, незаконно отримала допомогу одинокій матері в липні 2020 року в розмірі 6 251,16 грн., серпні 2020 року в розмірі 6 251,16 грн., вересні 2020 року в розмірі 6 694,86 грн., жовтні 2020 року в розмірі 6 710,16 грн., листопаді 2020 року в розмірі 6710,16 грн., грудні 2020 року в розмірі 7 003,16 грн. на загальну суму 39 620, 66 грн., чим спричинила Державі, в особі Первомайської районної державної адміністрації Миколаївської області матеріальну шкоду на вказану суму.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнана винною:

-у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), та її дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України;

-у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, та її дії кваліфіковані ч. 2 ст. 190 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу частково. Не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченої проти її звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Обвинувачена ОСОБА_6 просила звільнити її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Щодо задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення покарання за ч.2 ст. 190 КК України не заперечувала.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 190 КК України є правильними та апелянтом не оспорюються.

Прокурор оспорює вирок в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_6 покарання. Перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з вироком суду першої інстанції, обвинувачена ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 190 КК України, вважається закінченим з моменту заволодіння майном. Згідно обвинуваченню, визнаному судом доведеним, ОСОБА_6 , подавши документи 17.01.2020, заволоділа належними Зазначений злочин

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, здійснюються судом.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У Постанові від 06.12.2021 по справі N 521/8873/18 (провадження N 51-413 кмо 21), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Але, суд першої інстанції не врахував зазначені вимоги закону, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Під час апеляційного розгляду, після роз`яснення судом апеляційної інстанції обвинуваченій ОСОБА_6 положень закону про звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження, обвинувачена ОСОБА_6 заявила усне клопотання про її звільнення від кримінальної відповідальності.

Обвинуваченій ОСОБА_6 апеляційним судом роз`яснено положення ст. 49 КК України та підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності. Обвинувачена ОСОБА_6 підтвердила своє розуміння зазначеної норми закону та просила звільнити її від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно обвинуваченню, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 у червні 2020 року заволоділа грошовими коштами Управління соціального захисту населення Первомайської районної державної адміністрації. Отже, з моменту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що протягом трьох років з моменту вчинення кримінального проступку ОСОБА_6 вчинила інші кримінальні правопорушення, вона не ухилялася від слідства та суду. Тобто, строк давності не переривався та не зупинявся. Прокурор вказаних обставин не заперечував.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачена ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

За такого, вирок суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Що стосується доводів прокурора про скасування вироку в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України, то вони є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

Обмеження волі не застосовується до жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років.

Проте, вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України, судом першої інстанції не дотримано.

Згідно оскаржуваного вироку, суд першої інстанції призначив обвинуваченій ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 має на утриманні двох дітей віком до чотирнадцяти років: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відтак, покарання у виді обмеження волі, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 КК України, до ОСОБА_6 не може бути застосоване.

Проте суд застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню, й призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі. Тому вирок в частині призначеного покарання за ч.2 ст. 190 КК України підлягаю скасуванню.

При призначенні ОСОБА_6 покарання, колегія суддів враховує дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, характеризується позитивно, не має самостійних джерел доходу, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має четверо неповнолітніх дітей.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставини, які обтяжують покарання, не встановлено.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України санкцією зазначеної частини статті передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

З огляду на те, що обвинувачена ОСОБА_6 ніде не працює, покарання у виді штрафу та виправних робіт до неї не може бути застосовано, а покарання у виді обмеження волі не може бути застосоване з урахуванням вимог ст. 61 КК України. Тому за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, задля досягнення мети покарання, враховуючи вищевказані дані про особу обвинуваченої ОСОБА_6 , обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів дійшла висновку, що достатнім і необхідним буде покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією зазначеної статті.

Враховуючи виключно позитивні дані про особу винної, з огляду на наявність обставин, які пом`якшують покарання, є достатні підстави для звільнення ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

За такого, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 405, 407, 409, 413, 420, 424, 425, 532, 615 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_14 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_6 про її звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України задовольнити.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 18 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

ОСОБА_6 вважати засудженою за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік та покласти на неї обов`язки, передбачені ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3