печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000447,

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання про арешт майна.

Мотивуючи означене клопотання прокурор у клопотанні вказує наступне.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000447 від 27.03.2024 за ч. 4 ст. 190 КК України.

У ході здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні отримано інформацію про те, що на початку 2020 року ОСОБА_4 з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне збагачення та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 , після знайомства з останнім та увійшов в його довіру з метою отримання коштів за продаж об`єктів нерухомості в майбутньому, не маючи насправді мети продажу таких об`єктів нерухомості. Зокрема ОСОБА_4 пропонував ОСОБА_5 земельні ділянки та об`єкти незавершеного будівництва з можливістю будівництва та розміщення на них паливно-заправних комплексів.

Так, ОСОБА_4 , після знайомства з ОСОБА_5 з метою створення довірливих відносин почав на постійній основі приїжджати до нього під приводом отримання різного роду консультацій щодо будівництва АЗС та ведення господарської діяльності у сфері торгівлі паливними матеріалами.

Увійшовши в довіру та отримавши інформацію про те, що ОСОБА_5 здійснює свою діяльність в сфері торгівлі паливними матеріалами, а також володіє мережею АЗС ОСОБА_4 повідомив потерпілому, що разом із батьком ОСОБА_6 та рідним братом ОСОБА_7 являються власниками об`єкту незавершеного будівництва для розміщення АЗС, що розташовано за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, 55.

Вказаний об`єкт будівництва мав інтерес для потерпілого ОСОБА_5 , оскільки на нього була наявна виготовлена проектна документація, а також була наявна відповідна дозвільна документація на будівництво АЗС в м. Чернівці, що могло розширити його власну мережу АЗС.

Так, ОСОБА_4 , усвідомлюючи що ОСОБА_5 зацікавлений в розширені мережі АЗС, зловживаючи довірою останнього запропонував викупити незавершену будівництвом АЗС разом із земельною ділянкою за 180 000 доларів США, при цьому аргументував необхідність укладання договорів купівлі-продажу в майбутньому тим, що дозвільна документація оформлена на його ім`я, а земельну ділянка має бути викуплена в Чернівецькій міській раді.

При цьому, ОСОБА_5 повністю довірившись ОСОБА_4 погодився на його пропозицію, обумовивши що всі оригінали правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна будуть зберігатись у нього як гарантія виконання фінансових зобов`язань ОСОБА_4 .

Таким чином, за результатами домовленостей ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 готівкові кошти в розмірі 180 000 доларів США.

У подальшому, продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_5 та з метою створення довірливих відносин ОСОБА_4 продовжив спілкування з потерпілим та постійно інформував про стан оформлення документів на земельну ділянку, при цьому право власності на земельну ділянку було оформлено 22.01.2021 договором купівлі-продажу, укладеним між ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з Чернівецькою міською радою, а саме земельну ділянку 55 по вул. Миколаївська в м. Чернівці.

Для створення умов довірливих відносин оригінал вказаного договору ОСОБА_4 передав на зберігання ОСОБА_5 .

У подальшому, ОСОБА_5 завершено будівництво АЗС за вказаною адресою за власні кошти. Документальне оформлення будівництва здійснював ОСОБА_4 .

Так, 18.04.2022 ОСОБА_4 отримано Свідоцтво № УІ37 виданого Державною інспекцією архітектури та містобудування України, яким засвідчено відповідність закінченого будівництва об`єкта проектній документації та підтверджує його готовність до експлуатації.

Вказаний сертифікат містить відомості про те, що генеральним підрядником будівництва є ТОВ «Газовик» (30161072), яке зареєстроване в Донецькій області, м. Маріуполь, проспект Нахімова, буд. 190, проте будучи допитаний як потерпілий ОСОБА_5 повідомив, що вказане товариство жодним чином не мало відношення до будівництва АЗС, а також те що для введення в експлуатацію АЗС ОСОБА_4 міг використати фіктивні документи.

Після введення АЗС в експлуатацію ОСОБА_4 , не бажаючи повертати кошти потерпілому, а також маючи на меті продовжити мати у власності об`єкт нерухомого майна, зокрема АЗС збудовану за кошти ОСОБА_5 , зловживаючи довірою останнього продовжив відтермінувати укладення договору купівлі-продажу на користь ОСОБА_5 , аргументуючи це різними причинами неможливості прибуття юридичних власників земельної ділянки та об`єктів нерухомого майна.

Також, продовжуючи зловживати довірою запропонував ОСОБА_5 укласти договори оренди земельної ділянки та АЗС із новоствореним ТОВ «НОВА 2022», керівником та власником якого є сестра потерпілого ОСОБА_8 .

Перебуваючи в залежності від ОСОБА_4 , оскільки передав кошти за придбання АЗС та земельної ділянки без підтверджуючих документів, ОСОБА_5 погодився на пропозицію ОСОБА_4

ОСОБА_4 , зловживаючи довірою та затягуючи час обіцяв, що в найближчий термін організує переоформлення АЗС на ОСОБА_5 або ТОВ «Нова 2022», але після укладання договорів оренди під різними штучними приводами почав уникати зустрічей та відповідати на телефонні дзвінки.

У свою чергу, маючи намір заволодіння коштами ОСОБА_5 в сумі 180 000 доларів США отриманими за продаж об`єкту для будівництва АЗС та земельної ділянки за адресою: м. Чернівці, вул. Миколаївська, 55, а також не бажаючи виконувати взяті на себе обов`язки та з метою заволодіння вже завершеним об`єктом будівництва АЗС ОСОБА_4 здійснив часткову зміну права власності на вказаний об`єкт, а саме укладання договору дарування від 25.01.2024, відповідно до якого він став одноособовим власником вказаних об`єктів нерухомого майна.

Укладання договору дарування підтверджує факт відсутності наміру виконання обов`язків ОСОБА_4 перед потерпілим ОСОБА_5 .

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 влітку 2021 року продовжуючи злочинний умисел з метою наживи та незаконного особистого збагачення запропонував ОСОБА_5 викупити земельну ділянку по вул. Південно-Кільцева в м. Чернівці (район мийки «Лідер» та шиномонтажу, Чернівецька обл., Глибочицький р., с. Коровія, вул. Черетейська, 33-Б) так як наче б то проектна документація на будівництво АЗС на цій земельній ділянці вже була погоджена відповідними службами та можна розпочати будівництво нової АЗС, що надасть можливість розширити ОСОБА_5 власну мережу АЗС.

Так, у серпні 2021 року ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 170 000 доларів США як оплату за придбання земельної ділянки для будівництва АЗС по вул. Південно Кільцева в м. Чернівці.

Приблизно через місяць після передачі вказаних вище коштів (у вересні - жовтні 2021р.) ОСОБА_5 стало відомо, що відповідно до діючих ДБН будувати АЗС на вказаній земельній ділянці не дозволено.

На вимогу ОСОБА_5 щодо повернення коштів ОСОБА_4 запевнив, що віддасть їх після продажу земельної ділянки в місті Києві.

При цьому, до даного часу земельна ділянка в м. Києві не виставлялась для продажу та у свою чергу передана іншій фізичній особі для здійснення будівництва.

Також, ОСОБА_4 , продовжуючи зловживати довірою ОСОБА_5 , запропонував останньому виділити земельну ділянку орієнтовною площею 0,1 га для розміщення заправочного модуля по вул. Хотинській, 4Т, м. Чернівці (автомийка), яка перебуває у частковій власності останнього.

Так, маючи бажання розширення мережі АЗС та збільшення можливостей реалізації паливних матеріалів в місті Чернівці в серпні 2021 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 30 000 доларів США за вказану земельну ділянку, яка до даного часу не оформлена на користь ОСОБА_5 .

Недавно Рутці стало відомо, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 є спірною, на неї накладений арешт через судовий спір.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що право власності на незавершене будівництво, за адресою: АДРЕСА_2 , відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, зареєстровано за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постановою про визнання речовим доказом, вказану земельну ділянку та незавершене будівництво визнано речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Ураховуючи викладене виникла необхідність у накладенні арешту на незавершене будівництво, за адресою: Чернівецька обл., Глибоцький р., с. Коровія, вул. Черетейська, 33Б, відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташований на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, з метою недопущення втрати речових доказів у кримінальному провадженні, здійснення незаконних реєстраційних дій з вказаним нерухомим майном.

Зазначена земельна ділянка та незавершене будівництво зберегли на собі сліди вчинення кримінальних правопорушень, а об`єкти розташовані на ній, використовуються як знаряддя вчинення кримінальних правопорушень, оскільки використовувались ОСОБА_4 для введення в оману потерпілого для заволодіння його грошовими коштами під приводом продажу.

Метою накладення арешту, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, є забезпечення збереження речових доказів.

До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 про розгляд клопотання за його відстуності, вимоги підтримує, просить задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною 10 ст. 170 КПК України, передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно частин 1 3 статті 64 2 КПК України третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, може бути будь-яка фізична або юридична особи. Третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, має права і обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються арешту майна. Третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються арешту майна, отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України, визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України від 08.06.2024 майно, на арешті якого наполягає прокурор, визнано речовими доказами, у зв`язку з тим, що вони відповідають вимогам передбаченим ст. 98 КПК України.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Крім цього, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК України, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, застосовані обмеження стосовно вказаного вище майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, не надано та не встановлено.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження, спрямоване на досягнення цілей розслідуваного кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора другого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000447 - задовольнити.

Накласти арешт на незавершене будівництво, за адресою: АДРЕСА_2 , відсоток готовності незавершеної будівництвом будівлі охорони з приміщенням автомагазину складає 5%, розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: :01:002:0049, цільове призначення: іншого призначення, площею 0.1613 га, зареєстровано за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер: :01:002:0049, площею 0.1613 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, за адресою: Чернівецька обл., Глибоцький р., с/рада Коровійська, що зареєстрована за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в тому числі, Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти реєстраційні дії щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, стосовно майна, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_7 , тобто майна вказаного вище.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1