Справа № 755/435/25
№ 1-кп/755/459/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" березня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

представників потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001330 від 18.11.2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з середньою освітою, працюючого неофіційно по ремонту автомобілів, одруженого, маючого малолітню дитину 2015 р.н., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 11.10.2023 року Дніпровським районним судом м. Києва ч. 2 ст. 345 КК України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним

ОСОБА_9 , 18 листопада 2024 року, приблизно о 16 годині 39 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи автомобілем марки «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись у межах правої смуги проїзної частини вул. Остафія Дашкевича у м. Києві, зі сторони вул. Едуарда Вільде у напрямку вул. Миколи Кибальчича, на червоний (забороняючий рух у його напрямку) сигнал світлофору, наближався до регульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, пішохідним світлофором та відповідною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України. У цей час, неповнолітня пішохід ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перетинала проїзну частину вул. Остафія Дашкевича на зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал світлофору, рухаючись по регульованому пішохідному переходу та наближаючись зліва до смуги руху автомобіля «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 . Під час руху ОСОБА_9 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 8.7.3 «е», 8.10 та 1.12 дорожньої розмітки Правил дорожнього руху України: п. 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі; п. 2.9 - водієві забороняється: підпункт «а»: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; п. 8.7.3 - сигнали світлофора мають такі значення: е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; п. 8.10 - у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і зони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів; п. 1.12 - (стоп-лінія) - позначає місце, де водій повинен зупинитися за наявності знаку 2.2 або при сигналі світлофора чи регулювальника, що забороняє рух. Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_9 виявились у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та реакцію, а також порушує координацію, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, будучи позбавленим права керування транспортними засобами відповідної категорії на 1 рік, відповідно до постанови судді Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_11 у справі № 754/18412/23 від 18.01.2024 року, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, належних висновків для себе не зробив, розпочав керування автомобілем марки «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 , у процесі якого, рухаючись по проїзній частині вул. Остафія Дашкевича у м. Києві, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити увімкнення червоного (забороняючого рух у його напрямку) сигналу світлофору та зупинити керований ним транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 «стоп-лінія» ПДР України, а також усвідомити, що він наближається до регульованого пішохідного переходу, на якому увімкнений зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал, на якому перебувають пішоходи, зухвало ігноруючи вимоги червоного (забороняючого рух у його напрямку) сигналу світлофору, загрожуючи здоров`ю громадян, виїхав на регульований пішохідний перехід, де навпроти буд. № 32 по вул. Остафія Дашкевича у м. Києві, здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину зліва направо, після чого, не зупиняючись, з місця пригоди зник. У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 були спричинені тілесні ушкодження, а саме: закрита травма живота: перелом верхньої гілки правої лобкової кістки; крайовий перелом суглобової поверхні правої клубової кістки; перелом лонної кістки справа; закрита черепно-мозкова травма: синець (без опису морфології) у ділянці чола справа; струс головного мозку; садна (без опису морфології) у ділянці нижньої третини правого і лівого стегна, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б», 2.9 «а», 8.7.3 «е», 8.10 та 1.12 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_9 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Крім того, ОСОБА_9 , 18.11.2024 року, приблизно о 16 годині 39 хвилин, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та реакцію, а також порушує координацію, будучи позбавленим права керування транспортними засобами відповідної категорії, будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, умисно та зухвало ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху України, безвідповідально ставлячись до можливості настання негативних наслідків, розпочав керування автомобілем марки «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 , у процесі якого, рухаючись по проїзній частині вул. Остафія Дашкевича у м. Києві, маючи об`єктивну змогу своєчасно виявити увімкнення червоного (забороняючого рух у його напрямку) сигналу світлофору та зупинити керований ним транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 «стоп-лінія» ПДР України, а також усвідомити, що він наближається до регульованого пішохідного переходу, на якому увімкнений зелений (дозволяючий рух пішоходів) сигнал, на якому перебувають пішоходи, зухвало ігноруючи вимоги червоного (забороняючого рух у його напрямку) сигналу світлофору, загрожуючи здоров`ю громадян, виїхав на регульований пішохідний перехід, де навпроти буд. № 32 по вул. Остафія Дашкевича у м. Києві, здійснив наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_10 , яка перетинала проїзну частину зліва направо, після чого, не зупиняючись, з місця пригоди зник, чим порушив пункти 2.10 «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України: п. 2.10 - у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: підпункт «а»: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; підпункт «б»: увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; підпункт «г»: вжити можливих заходів для надання першої медичної допомоги потерпілим, викликати карету швидкої медичної допомоги, а якщо це неможливо, звернутися за допомогою до присутніх і відправити потерпілих до лікувального закладу; підпункт «д»: повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття працівників міліції; підпункт «е»: вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_9 виявились у тому, що він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, будучи позбавленим права керування транспортними засобами відповідної категорії та обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, маючи об`єктивну змогу усвідомити, що вчинив дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої потерпіла опинилася у небезпечному для життя стані та позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпорадний, небезпечний для життя стан, достеменно знаючи, що після наїзду потерпіла залишилась на проїзній частині, де в будь-яку мить на неї може бути скоєно наїзд іншими транспортними засобами, маючи можливість організувати об`їзд місця пригоди, викликати швидку медичну допомогу та повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи підрозділ поліції, будучи зобов`язаним надати допомогу та піклуватись про потерпілу, яка перебуває у безпорадному стані в результаті отриманих тілесних ушкоджень, яку він сам поставив у небезпечний для життя стан, намагаючись уникнути покарання за скоєне правопорушення, свідомо порушуючи вимоги пункту 2.10 підпунктів «а», «б», «г», «д» та «е» Правил дорожнього руху України, не зупиняючись, зник з місця дорожньо-транспортної пригоди у невідомому напрямку, переховуючись від працівників поліції, залишивши без допомоги неповнолітню потерпілу ОСОБА_10 у небезпечному для життя стані на проїзній частині.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_9 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе за ч. 1 ст. 286-1 , ч. 1 ст. 135 КК України визнав у повному обсязі та показав, що 18.11.2024 року, він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та будучи позбавленим права керування транспортними засобами, вирішив разом із товаришем, з яким вживали алкогольні напої, перепаркувати автомобіль «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 , який знаходився біля під`їзду його будинку по вул. О.Дашкевича, 17-А у м. Києві, до гаражного кооперативу та за кермом знаходився він. Далі, вони виїхали на проїзну частину та, повертаючи на перехресті праворуч, зліва за іншими автомобілями в останній момент він побачив потерпілу, яка переходила дорогу на зелений сигнал світлофору та, не встигши пригальмувати, здійснив на неї наїзд. Після чого, на місці події не зупинився, а вже зупинився аж на наступному перехресті за 500 метрів від місця події та приблизно 5-7 секунд перебував у шоковому стані, не розумів, що йому робити далі, чи повертатися на місце події, чи чекати біля автомобіля, а вже приблизно через 10-15 хвилин до нього під`їхали працівники поліції. До початку приїзду поліцейських, до його автомобіля підійшло багато людей, деякі з них кричали, аби його заблокували, щоб він не втік, хоча, наміру тікати у нього не було. Після приїзду працівників поліції, яких він не викликав, як і швидку медичну допомогу, останні запитали його про те, чому він залишив місце ДТП, кому належить автомобіль, після чого, йому провели огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер, який показав стан алкогольного сп`яніння. Зокрема, зазначив, що почав вживати алкогольні напої два роки тому, з моменту, коли загинули його батьки, до цього, взагалі їх не вживав та в день події і напередодні вживав алкогольні напої, розумів та усвідомлював, що керувати автомобілем не міг, тим більше був позбавлений права керування. У скоєному щиро каявся, запевнюючи, що жалкує, що так сталося, прохав вибачення у потерпілої, зокрема, цивільний позов повністю визнав та готовий відшкодувати всю заподіяну шкоду, оскільки сам має малолітню доньку, а тому розуміє, який біль відчула потерпіла сторона у зв`язку з його діяннями.

Показання ОСОБА_9 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: висновку КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» № 006077 від 18.11.2024 року щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого вбачається, що ОСОБА_9 перебував у стані алкогольного сп`яніння (2,36 проміле); тесту на алкоголь від 18.11.2024 року, проведеного ОСОБА_9 за допомогою приладу Драгер, результат якого - 2,33 проміле; повідомлення про підозру від 19.11.2024 року; повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри від 02.01.2025 року; постанов районних судів, з яких вбачається, що ОСОБА_9 неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, у т.ч. й за ст.130 КУпАП; висновку експерта № СЕ-19/111-24/73166-ІТ від 23.12.2024 року; висновку експерта № СЕ-19/111-24/70077-ІТ від 30.12.2024 року; постанови про визнання у кримінальному провадженні речового доказу та залишення його на зберігання від 19.11.2024 року; протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.11.2024 року та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_9 .

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Вина обвинуваченого ОСОБА_9 повністю підтверджується його показаннями, щирим каяттям у скоєному та наведеними вище письмовими доказами.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_9 у тому, що він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Крім того, суд вважає доведеною вину ОСОБА_9 у тому, що він своїми діями вчинив завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, мав змогу надати їй допомогу, коли він сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тому, знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 135 КК України.

Позиція суду щодо призначення покарання

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд, дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на вимоги ст. 65 КК України та роз`яснення, викладені в пункті 1 постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2013 № 7, враховує: ступінь тяжкості вчиненого, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують (обтяжують) покарання.

Водночас, згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, які, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжкими злочинами, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину та цивільний позов визнав повністю, має постійне місце проживання у м. Києва, судимий, вчинив злочин, перебуваючи на іспитовому строці.

Згідно зі ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненому.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , відповідно до ст. 67 КК України, судом може бути визнано рецидив злочинів (ст. 345 КК України), однак, органом досудового розслідування та державним обвинуваченням йому цього висунуто не було, від цього він не захищався, тому суд не виходить за межі висунутого обвинувачення.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень ОСОБА_9 , його особи - дане кримінальне правопорушення вчинив будучи засудженим, однак, не відбув покарання у виді іспитового строку за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року, раніше неодноразово притягався до адміністративної відповідальності у т.ч. й за ст. 130 КУпАП, залишив неповнолітню потерпілу в небезпечному для життя стані, хоча мав змогу надати їй допомогу, тобто, будучи позбавлений судом права керування, у стані алкогольного сп`яніння сів за кермо автомобіля, тобто, належних висновків для себе не зробив, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає за необхідне обрати ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами у максимальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 286-1, оскільки саме таке покарання буде необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Щодо інших питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Зокрема, згідно зі ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Так, у даному кримінальному провадженні законним представником потерпілої - ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до обвинуваченого на суму 150 000 матеріальної шкоди, який обвинуваченим ОСОБА_9 визнаний у повному обсязі, з урахуванням всіх позовних вимог суд визнає його обґрунтованим, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 100, 124, 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_9 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 286-1 КК України - 3 (три) роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років;

- за ч. 1 ст. 135 КК України - 2 (два) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_9 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати ОСОБА_9 невідбуту частину покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року та остаточно призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України залишити без змін та вважати його продовженим до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахувати з 18.11.2024 року, зарахувавши йому, на підставі ст. 72 КК України, у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 27.08.2023 року до 28.08.2023 року, відповідно до вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 11.10.2023 року.

Цивільний позов законного представника потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити. Стягнути із ОСОБА_9 на користь законного представника потерпілої ОСОБА_7 суму матеріальної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертиз № СЕ-19/111-24/73166-ІТ від 23.12.2024 року в розмірі 2 387 гривень 70 копійок та № СЕ-19/111-24/70077-ІТ від 30.12.2024 року в розмірі 3 183 гривні 60 копійок, а всього на загальну суму в розмірі 5 571 гривня 30 копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2024 року на автомобіль «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме: автомобіль «Seat Toledo», р.н. НОМЕР_1 , який залишено на зберігання на майданчику тимчасово затриманих транспортних засобів за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 3 - повернути ОСОБА_12 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику, представнику потерпілої, законному представнику потерпілої та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя: