КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю:

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

За допомогою системи «Електронний суд» до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 25 червня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року вищевказану скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення, оскільки матеріали скарги ОСОБА_5 не містять відомостей, що відповідна заява про кримінальне правопорушення дійсно надійшла до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві так як до скарги не додані докази отримання уповноваженою особою такого повідомлення про злочин.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року, оскільки оскаржувану ухвалу він отримав 06 серпня 2024 року, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб ДБР задовольнити вимоги, викладені у його первісній заяві.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що свою позицію слідчий суддя аргументує, нібито, відсутністю підтвердження доставки заяви про вчинення злочину до органу ДБР.Однак, це твердження є абсурдним. Так,подібні підтвердження не передбачені пропонованими на сайті ДБР (як і на сайтах інших держструктур) формами звернення, адже підтвердження надсилання листа в поштових електронних скриньках є одночасно підтвердженням їх доставки, оскільки в іншому випадку надходить повідомлення про не доставку. Матеріали справи містять подане апелянтом у первісній скарзі підтвердження успішного надсилання заяви у вигляді скріншоту вмісту його електронної скриньки. Більш того, відповідно до ст. 77 КАСУ, що прямо виходить з положень ст. 19 Конституції України, обов`язок щодо доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень. При цьому суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Посилання слідчого судді в даному випадку на ст. 22 КПКУ є нонсенсом, оскільки принцип змагальності сторін, передбачений цією статтею, застосовується до такого між стороною обвинувачення і захисту, а не при оскарженні бездіяльності слідчого (ч. 1 ст. 22 КПКУ). На переконання апелянта, орган ДБР взагалі проігнорував виклик до суду, не забезпечивши присутність представника та не надавши жодних матеріалів, а отже бездіяльність державного органу в даному випадку не потребує додаткових доказів.

Насамперед слід зазначити, що апеляційним судом були вжиті всі необхідні заходи щодо належного повідомлення ОСОБА_5 про день, час та місце судового засідання. Однак, в судове засідання апелянт не з`явився, заяв, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали судового провадження, які надійшли в порядку ст. 422 КПК України, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Так, на досудовому провадженні зокрема може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У відповідності до ч. 3 ст. 306 КПК України, розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

При цьому, зі змісту положень ст.ст. 303, 307 КПК України слідує, що за наслідками розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, слідчий суддя може відмовити у задоволенні такої скарги, перевіривши її доводи у відповідності до норм закону. Так, слідчому судді необхідно з`ясувати зокрема, чи була подана заява про вчинення кримінального правопорушення особі, уповноваженій на внесення відомостей до ЄРДР, чи містить заява про кримінальне правопорушення короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також те, вчинила чи не вчинила ця особа дії, передбачені ч. 1 ст. 214 КПК України.

При цьому, всі наведені обставини підлягають з`ясуванню під час розгляду скарги по суті.

Аналіз вищенаведеного дає підстави вважати, що при розгляді скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, слідчий суддя не обмежений доводами скарги та доданими до неї матеріалами, а має перевірити її обґрунтованість шляхом дослідження інших матеріалів, в тому числі отриманих на запит, відібрання пояснень в учасників судового провадження, тощо.

Разом з тим, вказаних вимог закону слідчий суддя під час розгляду скарги ОСОБА_5 не дотримався.

Так, з наданих до суду матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 звернувся до ТУ ДБР у м. Києві із заявою про вчинення злочину. Вказану заяву ОСОБА_5 направив електронною поштою на електронну адресу для приймання виключно заяв та повідомлень про кримінальні правопорушення, що підтверджується скріншотом з його електронної пошти (а.с. 4). Оскільки, ніяких дій передбачених ст. 214 КПК України співробітниками ТУ ДБР у м. Києві стосовно поданої ОСОБА_5 заяви здійснено не було, останній звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність слідчого, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Ухвалою слідчого судді залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, оскільки матеріали скарги ОСОБА_5 не містять відомостей, що відповідна заява про кримінальне правопорушення дійсно надійшла до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві так як до скарги не додані докази отримання уповноваженою особою такого повідомлення про злочин.

Однак, аналізуючи вищенаведені норми КПК України можна дійти висновку, що слідчий суддя може відмовити у задоволенні скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, лише після повної і всебічної перевірки всіх обставин справи, в тому числі і дослідження самої заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, з оскаржуваної ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя не досліджував обставини, викладені у скарзі ОСОБА_5 та зміст самої заяви про вчинення кримінального правопорушення, а лише вказав, що ним не надано доказів на підтвердження того, що відповідна заява про кримінальне правопорушення дійсно надійшла до ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні поданої скарги.

Відтак, слідчий суддя фактично не перевірив доводи скарги ОСОБА_5 щодо бездіяльності слідчого, яка полягає саме у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, чим безпідставно відмовив в задоволенні скарги, у зв`язку з ненаданням доказів отримання ТУ ДБР, розташованого у м. Києві заяви про вчинене кримінальне правопорушення, без фактичного розгляду скарги по суті, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 307 КПК України, згідно якої ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги може бути постановлена лише за результатами її розгляду.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що зазначене вище є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення слідчого судді.

Разом з тим, скасовуючи ухвалу слідчого судді, колегія суддів вважає за доцільне вказати про те, що суд апеляційної інстанції не може постановити нову ухвалу у відповідності до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, оскільки доводи скарги не були предметом перевірки в суді першої інстанції, а тому направляє скаргу в суд першої інстанції, в процесі якого необхідно об`єктивно розглянути скаргу з урахуванням доводів, які викладені в ній, та прийняти об`єктивне процесуальне рішення у відповідності до вимог КПК України.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року підлягає скасуванню, а провадження за скаргою ОСОБА_5 направленню на новий судовий розгляд для виконання вимог ст.ст. 303 - 307 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року, якою залишено без задоволення скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноваженої особи Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3