Справа №760/3034/25 Провадження №1-кс/760/2471/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність - неналежний розгляд клопотання у кримінальному провадженні №0000409, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2014 року,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на бездіяльність - неналежний розгляд клопотання у кримінальному провадженні №0000409, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2014 року.

Як вбачається зі змісту скарги, звернення з нею до слідчого судді обумовлено порушенням (на думку ОСОБА_2 ) прокурором положень ст. 220 КПК України щодо розгляду його клопотання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Дослідивши матеріали скарги, а також відомості, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень та в системі автоматизованого розподілу справ «Д3» слідчий суддя встановив, що ОСОБА_2 неодноразово звертався зі скаргами аналогічного характеру до Солом`янського районного суду м. Києва, зокрема: Ухвалами слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року (справа №760/25971/24), від 21 січня 2025 року (справа №760/25984/24) скарги залишено без задоволення.

Верховний Суд зазначив, що хоча у КПК не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак заборона зловживання такими є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Касаційного кримінального суду Верховного суду від 30.05.2018 у справі № 676/7346/15-к).

Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к).

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначається, що оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Заборона зловживання правами закріплена і у ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У розвиток цієї загальної заборони у ст. 35 Конвенції наводяться критерії прийнятності, серед яких зловживання правом на подання заяви до ЄСПЛ є самостійною підставою для визнання неприйнятною індивідуальної заяви. Як наслідок - позбавлення суб`єктивного права на звернення до ЄСПЛ, що певним чином є заходом відповідальності заявника.

У свою чергу, критерії зловживання правом визначаються в рішеннях ЄСПЛ. Встановлення наявності зловживання правом Європейський суд з прав людини в кожному конкретному випадку вирішує виходячи із прецедентів, які загалом сформували систему випадків зловживання правом.

Так, у рішенні від 13.10.2020 у справі «Kovaleva v. Russia» ЄСПЛ зазначив про те, що неповна, а отже, оманлива інформація є зловживанням правом на подання заяви, особливо якщо інформація стосується самої суті справи. Суд дійшов висновку, що поведінка заявниці, яка не повідомила про важливі та відомі їй обставини справи, суперечила меті права на індивідуальне звернення, як це передбачено у ст. 34 Конвенції, а отже, заява є неприйнятною (схожі висновки відображені у рішеннях: Poznanski and Others v. Germany від 03.07.2007, і Hadrabova and Others v. the Czech Republic від 25.09.2007).

Слідчим суддею було встановлено, що при зверненні зі скаргою до суду скаржником було приховано інформацію щодо неодноразового звернення до слідчих суддів Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргами з приводу клопотань ідентичного змісту, а також винесення внаслідок розгляду них відповідних ухвал слідчими суддями.

Таким чином, слідчими суддями вже було розглянуто скарги ОСОБА_2 по суті, ухвали слідчих суддів набрали законної сили.

З врахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що з боку скаржника має місце зловживання процесуальними правами, а звернення до суду з декількома скаргами аналогічного змісту, які направлені на захист одних і тих самих прав скаржника характеризує його дії, як такі, що спрямовані не на захист порушеного права, а на створення підстав для постановлення різних судових рішень в однакових правовідносинах або множинності вжиття відповідних заходів, що перешкоджає нормальному руху кримінального провадження та не відповідає принципу верховенства права.

Верховний Суд зазначив, що наслідком встановлення судом факту зловживання правом має бути постановлення рішення про залишення такої скарги без розгляду (постанова Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 937/1056/20).

Як зазначила Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 26 вересня 2023 року у справі № 991/7906/23, хоч КПК України прямо не передбачає такий спосіб реагування на зловживання процесуальним правом як залишення скарги без розгляду, проте це відповідає загальним засадам кримінального провадження, практиці Верховного Суду, усталеній практиці Вищого антикорупційного суду і Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.

З врахуванням вищенаведеного, слідчий суддя дійшов висновку, що скаргу потрібно залишити без розгляду.

Керуючись ст. ст. 24, 214, 303, 304 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність - неналежний розгляд клопотання у кримінальному провадженні №0000409, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.09.2014 року, - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1