Справа №№ 148/2671/24
В И Р О К

Іменем України

26 березня 2025 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

В складі головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Тульчина матеріали кримінального провадження № 0000320 внесеного в ЄРДР від 07.09.2024, відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ільник, Турківського району, Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , гр. України, освіта неповна середня, не одружений, працює тимчасовими заробітками, судимий:

- 03.07.2024, Тульчинським р/с за ст. 126-1 КК України до 240 годин громадських робіт, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , відповідно до ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», являючись особою, на яку поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, умисно, систематично протягом тривалого часу з 02.07.2024 по 06.09.2024, не маючи підґрунтя, вчиняв домашнє насильство відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , з якою проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку із чим перебуває на профілактичному обліку сектору превенції Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області як сімейний кривдник.

Так, 02.07.2024 о 16:11 год. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , умисно висловлював погрози, а саме: образи, нецензурну лайку в адресу своєї співмешканки ОСОБА_6 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Постановою Тульчинського районного суду від 06.08.2024 у справі №148/1659/24 за вказані дії ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Після чого, 29.07.2024 о 16:11 год. ОСОБА_4 , не зупинившись на вчиненому та перебуваючи у нетверезому стані за адресою: АДРЕСА_2 , виражався нецензурною лайкою, вигонив з будинку, погрожував застосувати фізичну силу щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Постановою Тульчинського районного суду від 15.08.2024 у справі №148/1796/24 за вказані дії ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

Також, 25.08.2024 о 18:30 ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 в стані алкогольного сп`яніння порушив обмежувальний припис №148/1240/24 від 03.07.2024, виражався нецензурною лайкою щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 , чим вчинив домашнє насильство психологічного характеру.

Постановою Тульчинського районного суду від 16.09.2024 у справі 148/2028/24 за вказані дії ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) гривень.

У подальшому ОСОБА_4 , будучи особою, яка раніше вчиняла насильство в сім`ї відносно своєї співмешканки ОСОБА_6 , не зупинившись на вчиненому, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , діючи повторно, умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, 05.09.2024 в обідню пору доби (більш точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено) вчинив щодо своєї співмешканки ОСОБА_6 психологічне насильство, що виразилося у словесних образах, нецензурній лайці, погрозах, тим самим, завдав шкоди психічному здоров`ю потерпілої.

Систематичні протиправні дії ОСОБА_4 призвели до психологічних страждань ОСОБА_6 та погіршення якості її життя, до емоційної невпевненості та нездатності захистити себе, крім того, викликало у постраждалої особи побоювання за свою безпеку.

Відповідно до висновку судового експерта психолога та аналізу досліджуваних за провадженням обставин дозволяє визначити, що протягом останніх 1,5 року (коли співмешканець почав зловживати спиртними напоями) сімейна ситуація носить для ОСОБА_6 інтенсивно-психотравмуючий характер, обумовлює накопичення переживань, страху за своє життя, тривалого очікування, лякливості, напруги, почуттів приниженої гідності та образи. Тривала напружена обстановка в сім`ї перешкоджає нормальному відпочинку, обумовлює знижений та нестійкий настрій, страх за своє життя та здоров`я, загострення хронічних захворювань. Тобто, обставини тривалої психотравмуючої сімейної ситуації (агресивна поведінка чоловіка в стані сп`яніння) істотно погіршують соціальне функціонування та якість життя потерпілої, обумовили формування негативних психоемоційних переживань та змін, чим заподіяли потерпілій моральні страждання.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю та беззастережно, і суду пояснив, що всі обставини зазначенні в обвинувальному акті повністю відповідають фактичним обставинам справи і ним визнаються. Вказані в обвинувальному акті дії по відношенню до своєї співмешканки він вчиняв, а саме перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчиняв сварки, виганяв її з дому. Він був обізнаний, що вироком суду йому було заборонено наближатись до потерпілої ОСОБА_6 , але не зважаючи на це продовжив вчиняти домашнє насильство, але чому він так робив пояснити не може. У вчиненому щиро кається, просить суд суворо не карати.

Крім повного та беззастережного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 також підтверджується дослідженим в судовому засіданні висновком судового експерта психолога № 653 від 24.10.2024, відповідно до якого ситуація агресивного поводження з боку співмешканця в стані сп`яніння в період останніх 1,5 роки, в тому числі 02.07.2024; 20.07.2024; 05.09.2024 (коли були виклики працівників поліції з цього приводу) були для ОСОБА_6 істотно психотравмувальними, погіршували її соціальне функціонування та якість життя, обумовили формування негативних психоемоціних переживань та змін, а саме: страх за своє життя та здоров`я, тривожні очікування, лякливість, почуття приниженої гідності та образи, обмеженість повноцінного відпочинку, знижений та нестійкий настрій.

У відповідності до вимог ст. 349 КПК України, приймаючи до уваги добровільність позицій учасників судового розгляду, роз`яснивши їм права та відповідні наслідки, щодо позбавлення права сторін оспорювати обставини справи в апеляційному порядку, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, в зв`язку з чим, суд визначив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням висновку експертизи та оголошенням характеризуючих особу обвинуваченого матеріалів справи.

Зазначене узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Дослідивши зібрані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, в судовому засіданні доведена в повному обсязі і його дії вірно кваліфіковано за ст. 126-1 КК України.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він є жителем АДРЕСА_1 , не одружений, періодично працює тимчасовими заробітками, раніше судимий, 03.07.2024, Тульчинським районним судом за ст. 126-1 КК України, за вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої ОСОБА_6 . За місцем проживання характеризується посередньо. При підготовці досудової доповіді органом пробації, визначено ризики повторного вчинення кримінального правопорушення та рівень небезпеки для суспільства як - високий.

На обліках в лікаря психіатра, нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено. Суд не вважає такою пом`якшуючою обставиною, як щире каяття, визначену прокурором в обвинувальному акті, та зазначену в судових дебатах. Так, щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

На цьому наголосив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 199/6365/19.

Однак з матеріалів кримінального провадження убачається, що протиправні дії щодо домашнього насильства відносно співмешканки ОСОБА_6 , обвинувачений систематично вчиняв, як до постановлення вироку суду від 03.07.2024, так і після цього. При цьому останній був обізнаний із застосуванням судом заборони перебувати у місці спільного проживання з ОСОБА_6 , а також в період проходження програми для кривдників.

Вказані обставини ніяким чином не дають суду підстав визнати твердження обвинуваченого про щире каяття.

Обтяжуючими покарання обставинами є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, що визнано самим обвинуваченим, а також вчинення злочину повторно. Суд виключає зазначену в обвинувальному акті обтяжуючу обставину, вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах так, як вказана обставина безпосередньо визначена диспозицією ст. 126-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує вимоги ст. ст. 50, 65 КК України, суспільну небезпеку скоєного ним кримінального правопорушення та ступінь тяжкості, особу обвинуваченого, його характеристику. Відповідно до ст. 12 цього ж Кодексу, обвинуваченим вчинено нетяжкий злочин передбачений ст. 126-1 КК України, відсутністю пом`якшуючих та наявністю обтяжуючих покарання обставин.

В зв`язку з викладеним, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та беручи до уваги, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів, буде призначення покарання у виді обмеження волі в межах санкцій визначених ст. 126-1 КК України, яке останній повинен відбувати.

Таке покарання відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з часу набрання вироком законної сили, звернення його до виконання і подальшого направлення засудженого до виправного центру для відбування покарання в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 91-1 КК України, стосовно засудженого підлягають застосуванню обмежувальні заходи визначенні пунктами 4, 5 частин першої даної статті, в межах строку передбаченого частиною третьою цієї ж статті.

Приймаючи до уваги ті обставини, що відносно обвинуваченого запобіжний захід не обирався, враховуючи, що таких клопотань не заявлялось і в судовому засіданні, суд вважає, що підстав для його обрання до набрання вироком законної сили не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 50, 65, 126-1 КК України, ст. ст. 369-374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України і призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на один рік.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 необхідно рахувати з часу набрання вироком законної сили, звернення його до виконання і подальшого направлення засудженого до виправного центру для відбування покарання в установленому законом порядку.

Відповідно до вимог ст. 91-1 ч.1 п. п. 4, 5, ч.3 КК України, застосувати до засудженого ОСОБА_4 строком на три місяці обмежувальні заходи, як до особи, яка вчинила домашнє насильство:

- заборонити ОСОБА_4 листування, телефонні переговори з ОСОБА_6 , інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

- направити ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили не обирати.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя