КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1010/2025 Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0001683, внесеного до ЄРДР 20 червня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчинені злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року щодо

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новошахтинськ російської федерації, українця, громадянина України, освіта середня, тимчасово не працює, неодруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 31 січня 2019 року Києво-Святошинським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання:

- за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та обставин, які обтяжують покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість; ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за: ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць; виключити з мотивувальної частини вироку посилання на обставину, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що згідно з вироком суду серед обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , зазначено - рецидив злочинів. Між тим, за ст. 34 КК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. З вироку суду вбачається, що ОСОБА_7 31 січня 2019 року засуджений вироком Києво-Святошинського районного суду за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. І, хоча судимість у встановленому законом порядку не знята та не погашена, проте зазначена судимість вплинула на правову кваліфікацію дій останнього за ч. 4 ст. 185 КК України, як вчинення злочину повторно. З огляду на викладене, вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, при наявності непогашеної судимості за попереднім вироком, не утворює обтяжуючу обставину, - рецидив злочинів.

Окрім того, в оскаржуваному вироку суд, призначаючи ОСОБА_7 покарання на підставі ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, та приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановив наявність одних і тих же обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому: щире каяття та добровільне відшкодування шкоди. Більш того, суд, мотивуючи застосування при призначенні покарання вимог ст. ст. 69, 75 КК України, допустив суттєві суперечності у своїх висновках, зазначивши при застосуванні ст. 69 КК України, що обставиною, яка пом`якшує покарання, є позитивні характеристики обвинуваченого, а при мотивуванні застосування ст. 75 КК України вказав, що характеристики ОСОБА_7 посередні.

Крім того, як наголошує апелянт, судом не враховано, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти власності, проте на шлях виправлення не став та вчинив аналогічні кримінальні правопорушення проти власності. Також судом не враховано кількість злочинних епізодів - 6, а також той факт, що обвинувачений, будучи особою працездатного віку, офіційно не працевлаштований та суспільно-корисною працею не займається. Таким чином, на переконання прокурора, судом при ухваленні даного вироку не враховано, що при застосуванні різних інститутів, а саме, призначаючи покарання нижчого від найнижчої межі, встановленою санкцією статті, та звільняючи від відбування покарання з випробуванням, рішення про застосування кожного з них має бути належним чином мотивованим, тобто, суд застосував закон, який не підлягає застосуванню, а, отже, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Прокурор стверджує, що в порушення вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд першої інстанції, в мотивувальній частині оскаржуваного вироку не навів обґрунтованих мотивів застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України та звільнив останнього від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість діяння, у якому обвинувачується ОСОБА_7 , а саме обвинувачення у вчиненні тяжких злочинів, суспільну небезпечність злочинів проти власності, вчинених в умовах воєнного стану, і той факт, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного кримінального правопорушення проти власності, прокурор вважає, що призначене судом покарання із застосування ст. ст. 69, 75 КК України не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Потерпілі, повідомлені у встановленому законом порядку про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Враховуючи позицію учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка частково підтримала подану апеляційну скаргу, просила вирок суду скасувати в частині епізодів крадіжок і замаху на крадіжку у зв`язку з декриміналізацією, а також вважала встановленою обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив кримінальних правопорушень, обвинуваченого, який підтримав позицію прокурора, висловлену під час апеляційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, дослідивши дані про особу обвинуваченого, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим в тому, що під час дії воєнного стану на території України, обвинувачений, 19 червня 2023 року, близько 11 год., проходив повз будівлю культурно-мистецького центру, який розташований за адресою: Київська область, Фастівський район, село Новосілки, вулиця Озерна, буд. № 1-А, біля якого на лавочці побачив дитячу сумку блакитного кольору, залишену ОСОБА_9 , в цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, підійшов до вище вказаної сумки, в якій відчинив одне із відділень де виявив мобільний телефон марки «Apple» лінійки iPhone XR Blue, 64GB, який визначив як предмет свого злочинного посягання та здійснив крадіжку вказаного мобільного телефону, взявши його до рук та помістивши до наплічної сумки, яку мав при собі. Після чого, з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. У результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_10 завдано матеріальну шкоду в розмірі 11550 гривень.

Крім того, 20 червня 2023 року о 16.46 год. обвинувачений з метою таємного викрадення чужого майна прийшов до магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де побачив на полиці вказаного магазину лужний елемент живлення Energizer Alcaline Power, напругою 1,5 V по 4 штуки у блістері, та в цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. У цей же день приблизно о 16.47 год., реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, що вони залишаються таємними для оточуючих, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, взяв з полиць вказаного магазину лужний елемент живлення Energizer Alcaline Power, напругою 1,5 V по 4 штуки у блістері, у кількості 5 упаковок вартістю 69 гривень кожна, на загальну суму 345 гривень. Після цього ОСОБА_7 поклав зазначений товар до наплічної сумки, яку мав при собі, та з викраденим майном покинув приміщення магазину через касову зону, не розрахувавшись, внаслідок чого, спричинив магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет» (код ЄРДПОУ 30487219) матеріальну шкоду на суму 345 гривень.

Крім того, 21 червня 2023 року о 16.49 год., обвинувачений з метою таємного викрадення чужого майна прийшов до магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де побачив на полиці вказаного магазину лужний елемент живлення Simpli Duracell напругою 1,5 V по 2 штуки у блістері та в цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. У цей же день приблизно о 16.51 год., реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, що вони залишаються таємними для оточуючих, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, взяв з полиць вказаного магазину лужний елемент живлення Simpli Duracell напругою 1,5 V по 2 штуки у блістері, у кількості 11 упаковок, вартістю 77 грн. кожна, на загальну суму 847 гривень. Після цього ОСОБА_7 поклав зазначений товар до наплічної сумки, яку мав при собі, та з викраденим майном покинув приміщення магазину через касову зону, не розрахувавшись, внаслідок чого, спричинив магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет» (код ЄРДПОУ 30487219) матеріальну шкоду на суму 847 гривень.

Крім того, 22 червня 2023 року об 11.43 год., обвинувачений з метою таємного викрадення чужого майна прийшов до магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де побачив на полиці вказаного магазину лужний елемент живлення VARTA Energy, напругою 1,5 V по 6 штук у блістері, та в цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. У цей же день приблизно о 11.45 год., реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, що вони залишаються таємними для оточуючих, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, взяв з полиць вказаного магазину лужний елемент живлення VARTA Energy, напругою 1,5 V по 6 штук у блістері, у кількості 10 упаковок, вартістю 157 грн. кожна, на загальну суму 1570 гривень. Після цього ОСОБА_7 поклав зазначений товар до наплічної сумки, яку мав при собі, та з викраденим майном покинув приміщення магазину через касову зону, не розрахувавшись, внаслідок чого, спричинив магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет» (код ЄРДПОУ 30487219) матеріальну шкоду на суму 1570 гривень.

Крім того, 23 червня 2023 року об 11.39 год. обвинувачений з метою таємного викрадення чужого майна прийшов до магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: АДРЕСА_1, де побачив на полиці вказаного магазину лужний елемент живлення VARTA Energy, напругою 1,5 V по 6 штук у блістері та в цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. У цей же день приблизно об 11.42 год., реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, що вони залишаються таємними для оточуючих, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, взяв з полиць вказаного магазину лужний елемент живлення VARTA Energy, напругою 1,5 V по 6 штук у блістері, у кількості 6 упаковок, вартістю 157 грн. кожна, на загальну суму 942 гривні. Після цього ОСОБА_7 поклав зазначений товар до наплічної сумки, яку мав при собі, та з викраденим майном покинув приміщення магазину через касову зону, не розрахувавшись, внаслідок чого, спричинив магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет» (код ЄРДПОУ 30487219) матеріальну шкоду на суму 942 гривні.

Крім того, 23 червня 2023 року о 16.18 год. обвинувачений з метою таємного викрадення чужого майна прийшов до магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: АДРЕСА_1,, де побачив на полиці вказаного магазину лужний елемент живлення Energizer Alcaline Power, напругою 1,5 V по 4 штуки у блістері та в цей час у нього виник злочинний намір, направлений на таємне викрадення чужого майна. У цей же день приблизно о 16.21 год., реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні вказаного магазину, скориставшись тим, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, що вони залишаються таємними для оточуючих, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливим мотивом, шляхом вільного доступу, взяв з полиць вказаного магазину лужний елемент живлення Energizer Alcaline Power, напругою 1,5 V по 4 штуки у блістері, у кількості 7 упаковок, вартістю 69 грн. кожна, на загальну суму 483 гривень. Після цього ОСОБА_7 поклав зазначений товар до наплічної сумки, яку мав при собі, та з викраденим майном направився до виходу з приміщення магазину, але був виявлений та зупинений працівниками служби охорони, які викликали на місце події працівників поліції. Тобто ОСОБА_7 з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, і таким чином було попереджено нанесення матеріальної шкоди магазину Продукти-1386 ТОВ «АТБ-Маркет» (код ЄРДПОУ 30487219) на суму 483 гривень.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювались і докази відносно них відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду кримінального провадження ніким з учасників апеляційного розгляду, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Судом першої інстанції дії обвинуваченого кваліфіковані:

- за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану,

- за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України як незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна ) (крадіжка) вчинений повторно в умовах воєнного стану.

Фактичні обставини кримінального провадження, як і кваліфікацій дій обвинуваченого, жодним з учасників кримінального провадження не оспорюється.

При цьому колегія суддів враховує, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого по епізодах закінченого злочину кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Однак, прокурором апеляційна скарга в частині кваліфікації дій обвинуваченого не подана, а, відтак, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості в силу закону виправити вказане порушення.

Водночас колегія суддів враховує, що згідно з ч. 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до положень ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 51 КУпАП до внесення змін наведеним Законом передбачалась відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК України для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Диспозицією ч. 1 ст. 185 КК України передбачена кримінальна відповідальність за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка).

Таким чином, особа, за наявності підстав, за ст. 185 КК України, у взаємозв`язку з положеннями ст. 51 КУпАП (в редакції станом на час вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень), пп.169.1.1 ст. 169 ПК України, у разі, якщо сума крадіжки перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, підлягала кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України.

За змістом вироку ОСОБА_7 засудженийза вчинення: 19 червня 2023 року крадіжки на суму 11550 грн., 20 червня 2023 року на суму 345 грн., 21 червня 2023 року на суму 847 грн., 22 червня 2023 року на суму 1570 грн., 23 червня 2023 року на суму 942 грн., та замаху на крадіжку 23 червня 2023 року на суму 483 грн.

З 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатної особи в розрахунку на місяць становив 2684 грн.

Таким чином, відповідно до статті 51 КУпАП (станом на час вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень) викрадення чужого майна вважалось дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто, 268,41 (0,2 х (50% х 2684).

З урахуванням положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, станом на червень 2023 року ОСОБА_7 вчинено кримінальні правопорушення.

Разом з тим, як обґрунтовано вказала прокурор під час апеляційного розгляду, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За змістом ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Отже, з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 20124 року особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведеного, колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням вимог Закону № 3886-IX від 18 липня 2024 року особа підлягає кримінальній відповідальності за ст. 185 КК України, якщо розмір викраденого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з положеннями ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Колегія суддів враховує, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені Законом № 3886-IX від 18 липня 2024 року у ст. 51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 185 КК України.

З огляду на вимоги Закону № 3886-IX, положень пункту 5 підрозділу 1 розділу XX, підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає у 2023 році кримінальна відповідальність, становить 2684 грн.

Зважаючи на те, що вартість викраденого обвинуваченим майна 20 червня 2023 року на суму 345 грн., 21 червня 2023 року на суму 847 грн., 22 червня 2023 року на суму 1570 грн., 23 червня 2023 року на суму 942 грн., 23 червня 2023 року на суму 483 грн. є меншою за розмір, з якого відповідно до положень Закону 3886-IX у взаємозв`язку з нормами Податкового кодексу України з 1 січня 2023 року настає кримінальна відповідальність, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 58 Конституції України, ст. 3, 5 КК України, вважає, що станом на час апеляційного розгляду законом усунута караність діянь по вказаним епізодам злочинної діяльності, вчинених ОСОБА_7 , і таке діяння є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 51 КУпАП (в редакції Закону 3886-IX від 18 липня 2024 року).

За змістом п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин, з огляду на те, що дії ОСОБА_7 за епізодами від 20 червня 2023 року на суму 345 грн., 21 червня 2023 року на суму 847 грн., 22 червня 2023 року на суму 1570 грн., 23 червня 2023 року на суму 942 грн. кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а за замах на крадіжку 23 червня 2023 року за окремою нормою закону, а саме за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням вимог ст. 417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду щодо обвинуваченого в частині: визнання його винуватим за вказаними злочинами, призначеного покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а також в частині призначення покарання на підставі ст. 70 КК України підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України та по наведеним епізодам за ч. 4 ст. 185 КК України - закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора про порушення судом першої інстанції при призначення покарання обвинуваченому вимог кримінального закону, то колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваного вироку при вирішенні питання призначення обвинуваченому виду та розміру покарання суд першої інстанції врахувавступінь тяжкості вчинених злочинів та особу обвинуваченого, те, що він вчинив тяжкі злочини, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, тимчасово не працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків, позитивні характеристики, обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив злочинів, та, врахувавши наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вважав за можливе призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України з застосування ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції даної статті; за ч. 3 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України в межах санкції ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України.

Дійшовши висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання, враховуючи обставини вчинених злочинів, його щире каяття, посередні характеристики, добровільне відшкодування завданого збитку, вважав за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким рішенням місцевого суду.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

За змістом ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 вказаної статті особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції наведених вимог дотримався не у повному обсязі.

Частиною 1 статті 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Однак, суд першої інстанції не у повному обсязі врахував дані про особу обвинуваченого, те, що він раніше неодноразово судимий, має незняті і непогашені судимості, що знайшло своє відображення у матеріалах кримінального провадження, наполегливо веде незаконний спосіб життя та не бажає ставати на шлях виправлення. Також судом при призначенні обвинуваченому покарання не враховано належним чином кількість епізодів злочинної діяльності, їх систематичність, частина яких лише станом на час апеляційного розгляду внаслідок декриміналізації, хоча і є адміністративним правопорушенням, проте, свідчить про свідому направленість дій обвинуваченого на вчинення правопорушень.

Таким чином, суд першої інстанції без належного обґрунтування як встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, без належного врахуванням даних про особу обвинуваченого, застосувавши положення ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України покарання, на переконання колегії суддів, застосував закон України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора про безпідставність визнання обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого, - рецидив кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 34 КПК України рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, має незняті і непогашені судимості, у т.ч. за ч. 2 ст. 309 КК України, по відношенню до якої судом у даному кримінальному провадженні і встановлена обставина, що обтяжує покарання, - рецидив кримінальних правопорушень.

Окрім того, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому положень ст. 75 КК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в абзаці 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 23 жовтня 2003 року, із змінами та доповненнями, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Таким чином, підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, виявлене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання.

Однак, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції у вироку на підтвердження прийнятого рішення не навів переконливих доводів, які б давали суду підстави дійти висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі, а врахував обставини, які були враховані при вирішенні питання про призначення обвинуваченому виду та розміру покарання, у тому числі й з можливістю застосування до останнього положень ст. 69 КК України.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність передбачених законом підстав для звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, а, відтак, погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора про застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Враховуючи застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягає застосуванню, що потягло за собою призначення м`якого покарання та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання, колегія суддів доходить висновку про скасування вироку суду щодо обвинуваченого і в частині призначеного покарання та ухвалення в цій частині на підставі ст.ст. 413, 420 КПК України нового вироку судом апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, колегія суддів враховує обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, дані про особу обвинуваченого, наведені вище та враховані судом першої інстанції, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та доходить висновку про призначення обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України по епізоду від 19 червня 2023 року покарання у виді позбавлення волі та у розмірі в межах санкції частини 4 ст. 185 КК України, яке належить відбувати реально.

Саме таке покарання буде відповідати вимогам ст. 65 КК України, буде необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України скасувати в частині визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, по епізодам від 20 червня 2023 року на суму 345 грн., 21 червня 2023 року на суму 847 грн., 22 червня 2023 року на суму 1570 грн., 23 червня 2023 року на суму 942 грн., за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України по епізоду 23 червня 2023 року; призначеного покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а також в частині призначення покарання на підставі ст. 70 КК України.

Кримінальне провадження в частині вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, по епізодам від 20 червня 2023 року на суму 345 грн., 21 червня 2023 року на суму 847 грн., 22 червня 2023 року на суму 1570 грн., 23 червня 2023 року на суму 942 грн., за ч. 3 ст.15, ч. 4 ст. 185 КК України по епізоду 23 червня 2023 року - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В частині покарання постановити новий вирок:

Призначити ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України по епізоду від 19 червня 2023 року покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня його проголошення, обвинуваченим, який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії вироку.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4