Справа № 639/7988/24
Провадження № 1-в/639/7307/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань клопотання засудженого ОСОБА_4 про приведення вироків суду стосовно нього, засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням про приведення вироків Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 та 01.03.2021, які винесені стосовно нього, у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024 (далі за текстом Закон №3886-ІХ).

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_4 та представник ДУ «ХВК (№18)» участі не приймали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, на адресу суду надали письмові заяви, в яких просять провести судове засідання без їх участі.

Під час судового засідання прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо звільнення засудженого від покарання за діяння, яке наразі не є кримінально караним.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн.

Станом на 01.01.2020 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2102 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 ОСОБА_4 засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки (за вчинення в перших числах лютого 2019 року крадіжки майна вартістю 2837,80 грн; за вчинення 16.04.2019 крадіжки майна вартістю 435 грн);

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки (за вчинення 03.03.2019 крадіжки майна вартістю 9252 грн та 1000 грн, за вчинення 08.03.2019 крадіжки майна вартістю 1250 грн, за вчинення 03.05.2019 крадіжки майна вартістю 1401,75 грн);

- за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців (за вчинення 03.07.2019 замаху на крадіжку майна вартістю 1100 грн).

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.12.2018, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 роки та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Крім цього, вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 ОСОБА_4 засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки (за вчинення 15.01.2020 крадіжки майна вартістю 580 грн; за вчинення 18.02.2020 крадіжки майна вартістю 3266,67 грн);

- за ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки (за вчинення 17.02.2020 крадіжки майна вартістю 4401,67 грн);

- за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки (за вчинення 21.01.2020 замаху на крадіжку майна вартістю 1402,50 грн).

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів за даним вироком та злочинів, за які ОСОБА_4 засуджено вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

З огляду на викладене:

- замах ОСОБА_4 03.07.2019 на крадіжку майна вартістю 1100 грн, за вчинення якого його було засуджено вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України;

- замах ОСОБА_4 21.01.2020 на крадіжку майна вартістю 1402,50 грн, за вчинення якого його було засуджено вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість цього майна не перевищує граничної вартості майна, за заволодіння яким наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Разом із цим суд ураховує, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 ОСОБА_4 був також засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення крадіжок в перших числах лютого 2019 року та 16.04.2019, при цьому вартість викраденого в перших числах лютого 2019 року майна складає 2837,80 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2019 рік 1921 грн,

- за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення крадіжок 03.03.2019, 08.03.2019 та 03.05.2019, при цьому вартість викраденого 03.03.2019 майна складає 9252 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2019 рік 1921 грн,

тому вказані діяння не можуть бути визнані дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням. Оскільки вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 ОСОБА_4 було призначено одне покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за всіма епізодами крадіжок (в перших числах лютого 2019 року та 16.04.2019), а також за ч. 3 ст. 185 КК України за всіма епізодами крадіжок (03.03.2019, 08.03.2019 та 03.05.2019), а не за кожним окремо, суд вважає неможливим застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 до покарання в цій частині вироку.

Також суд ураховує, що вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 ОСОБА_4 був також засуджений:

- за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення крадіжок 15.01.2020 та 18.02.2020, при цьому вартість викраденого 18.02.2020 майна складає 3266,67 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2020 рік 2102 грн,

- за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення крадіжки 17.02.2020 майна, вартість якого складає 4401,67 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2020 рік 2102 грн,

тому вказані діяння не можуть бути визнані дрібною крадіжкою, а є кримінальним правопорушенням. Оскільки вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 ОСОБА_4 було призначено одне покарання за ч. 2 ст. 185 КК України за всіма епізодами крадіжок (15.01.2020 та 18.02.2020), а не за кожним окремо, суд вважає неможливим застосування положень Закону № 3886-IX від 18.07.2024 до покарання в цій частині вироку.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діянь, за вчинення яких засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання:

- за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України (з урахуванням вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.12.2018, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 289 КК України) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

- за вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Вважати ОСОБА_4 засудженим вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 за ч. 2 ст.185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Таким чином, клопотання засудженого ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 задовольнити частково.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України (з урахуванням вироку Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 27.12.2018) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що засуджений вироком Арбузинського районного суду Миколаївської області від 01.03.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України (з урахуванням вироку Арбузинського районного суду Миколаївської області від 17.03.2020) до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою - з моменту вручення копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1