Справа № 466/9/25
Провадження № 1-кс/466/69/25
У Х В А Л А

07 січня 2025 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянув клопотання слідчого СВ ВП №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 , яке погоджено прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пониква Бродівського району Львівської області, українця, громадянина України, одруженого, який має на отриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , призваного по мобілізації, солдата, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000582 від 05.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

07 січня 2025 року слідчий СВ ВП №1 Львівського районного управління поліції ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням, погодженим прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання покликається на те, що слідчими слідчого відділення відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000582 від 05.07.2024 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №355 від 09.12.2023 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 із дислокацією за адресою: АДРЕСА_2 .

Будучи військовослужбовцем за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Згідно ст.1 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався нормативно-правовими актами та триває до теперішнього часу.

Згідно до ст.65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Втім, військовослужбовець військової служби по мобілізації військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог ст.ст.11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного начальника, 12.12.2023 самовільно залишив тривалістю понад три доби військову частину НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 до 07.01.2025, тобто до моменту його затримання в порядку ст.208 КПК України.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 з 12.12.2023 по 07.01.2025 був відсутній на службі без поважних причин та не виконував свої службові обов`язки до моменту затримання 07.01.2025 в порядку ст.208 КПК України.

Під час незаконного перебування за межами місця служби солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

07.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обставинами, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, акт та матеріали службового розслідування, протокол затримання ОСОБА_4 , інші матеріали кримінального провадження, зібрані у ході досудового розслідування.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням даного кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст.2 КПК України.

Щодо наявності у справі ризиків передбачених ч.1 ст.177 КПК України слід зазначити наступне.

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування/суду існує та обумовлений можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання (злочин, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років без можливості застосування ст.75 КК України, а також існування умов для життя підозрюваного ОСОБА_4 в умовах розшуку, можливості його переховування як на території України, так і за межами України (в тому числі на непідконтрольній території).

При встановленні ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному проваджені слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

У разі відсутності запобіжного заходу у виді тримання під вартою, ОСОБА_4 може впливати на свідків - військовослужбовців своєї частини, з метою схиляння їх до зміни або відмови від надання правдивих свідчень у суді, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину ОСОБА_4 , маючи певні навички використання зброї як військовослужбовець, перебуваючи на волі може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування, - таким чином підозрюваний може перешкоджати досудовому розслідуванню іншим чином.

Крім того, підозрюваний, що вчинив військовий злочин в умовах воєнного стану, з великою вірогідністю може вчинити інші тяжкі та особливо тяжкі злочини.

Таким чином сторона обвинувачення вважає, що у кримінальному провадженні наявні ризики того, що у разі не обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу, останній може: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків обвинувачення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення тощо.

Враховуючи кваліфікацію дій підозрюваного ОСОБА_4 (за ч. 5 ст. 407 КК України), його проживання поза територією м.Львова, а також дію у державі воєнного стану, те, що підозрюваний перебував у розшуку, і вищевказані зміни до чинного законодавства щодо тримання під вартою у злочинах, передбачених ст.407 КК України, сторона обвинувачення вважає, що у даному випадку застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід неможливо.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування виключного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не вплине негативно на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, не здійснить підрив авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно шляхом взяття підозрюваного ОСОБА_4 під варту.

Сторона обвинувачення зазначає, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою, немає. З огляду на викладене, з урахуванням всіх перелічених ризиків, орган досудового розслідування просить суд застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_8 підтримав клопотання про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив заявлене клопотання задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили застосувати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши думку прокурора, слідчого, пояснення підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, слідчий суддя установив наступне.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділення відділу поліції №1 ЛРУП №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області перебуває кримінальне провадження, яке зареєстровано у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000582 від 05.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

07.01.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

З пояснень прокурора, слідчого, копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вбачається наявність обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України.

Відповідно до п.4 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 5 ст. 407 КК України за вчинення даного злочину, може бути призначено покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З урахуванням обставин вчинення даного кримінального правопорушення, те, що підозрюваний ОСОБА_4 перебував у розшуку, тобто переховувався та ухилявся від органу досудового розслідування, вважаю, що визначення застави у даному кримінальному провадження не є доцільним.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 , крім наявності підстав, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, пояснень учасників, приймає до уваги наявність обґрунтованої підозри вчинення ним даного кримінального правопорушення, передбаченого строку покарання, можливого до призначення у разі доведеності вини, тому суд приходить до висновку, що підозрюваний ОСОБА_4 перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Окрім того, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення з метою уникнення відповідальності перебуваючи на волі може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, в тому числі з числа не встановлених та не допитаних на даний час військовослужбовців. Також підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом неявок до слідчого, оскільки перебував у розшуку, а також вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням наведених обставин, слідчий суддя вважає, що до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Враховуючи обставини справи, суд вважає, що термін запобіжного заходу слід встановити 60 днів без визначення застави з моменту затримання підозрюваного.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 177, 183, 193,194,196, 309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення застави - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком 60 днів з моменту його затримання, з утриманням у Львівській установі виконання покарань УДПтСУ у Львівській області.

Дія ухвали закінчується 07 березня 2025 року включно.

Виконання ухвали доручити слідчому СВ ВП №1 ЛРУП №1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1