ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 609/859/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/80/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст.537 КПК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року,

Встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні подання начальника Кременецького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_9 про звільнення ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року за ч. 1 ст.190, ч. 2 ст.190 КК України.

В апеляційній скарзі захисник просить вказану ухвалу скасувати та звільнити засудженого від призначеного покарання.

Свої доводи мотивує тим, що суми грошових коштів, якими незаконно заволодів ОСОБА_8 становлять 930 грн, 930 грн, 915,74 грн, 886,20 грн, 915,74 грн, 915,74 грн, тобто за кожним окремим епізодом сума не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, отже, на засудженого розповсюджується дія Закону України №3886-IX від 18.07.2024, тому його протиправні дії необхідно кваліфікувати за відповідними частинами КУпАП, що зумовлює необхідність застосування ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та захисника засудженого, які підтримали подану апеляційну скаргу та просять її задовольнити, проаналізувавши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, в тому числі у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, начальник Кременецького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області звернулася до Шумського районного суду Тернопільської області із поданням про вирішення питання, про звільнення від відбування покарання стосовно ОСОБА_8 .

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що сума завданої засудженим шкоди є більшою від 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, встановлених у 2023 році, тому відповідальність за вчинені ним діяння не підпадає під ст. 51 КУпАП як дрібне викрадення чужого майна, а відтак караність такого діяння законом не усунена, із таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи із наступного. Суд першої інстанції виходив з того, звільнення особи від покарання можливе лише за конкретною частиною та статтею КК України, а не за окремим епізодом, який входить до складу кримінального правопорушення, а всі діяння ОСОБА_8 вчинені з єдиним умислом, шляхом вчинення аналогічних діянь впродовж певного періоду часу та віднсно одного і того ж потерпілого.

Згідно вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 02.08.2024 року ОСОБА_8 засуджено за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання визначено у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів`від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни достатті 51 КУпАП(Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями частини 1 статті 51 КУпАП(у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною 1 статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений у статті 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пунктом 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Шумського районного суду Тернопільської області від 02.08.2024 року вбачається, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 вчинив: з лютого по серпень 2023 року та його діями було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому Товариству Червоного Хреста України в розмірі 930 грн., 930 грн., 915,74 грн., 886,20 грн., 915,74 грн., 915,74 грн.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2 684 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1 342 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу Українита Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.1,2 ст.190 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.190 КК України, становить 2 684 грн (1342*2 = 2 684).

Як вбачається з вироку суду, діями ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому Товариству Червоного Хреста України в розмірі 930 грн, 930 грн, 915,74 грн, 886,20 грн, 915,74 грн, 915,74 грн.

При цьому завдана шкода ним відшкодована у повному обсязі ще під час розгляду вказаного кримінального провадження.

Положеннями частиною 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в частині 1 статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 вчинив заволодіння чужим майном шляхом обману, вартість якого становить по кожному окремому епізоду 930 грн, 930 грн, 915,74 грн, 886,20 грн, 915,74 грн, 915,74, тобто ці суми є меншими за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2 684 гривень, суд апеляційної інстанції вважає, що, з огляду на передбачений статтею 58 Конституції України і статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та з урахуванням вищенаведеного, вчинені ОСОБА_8 кримінальні правопорушення не підпадають під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Частиною 1 цієї статті визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції повинен був з урахуванням вимог Закону України № 3886-IX та положень ст.ст. 5, 74 КК України, звільнити ОСОБА_8 від призначеного покарання вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року за ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку з тим, що вартість майна за кожним епізодом злочинної діяльності на час вчинення діянь не перевищувала 2 неоподаткованих мінімуму доходів громадян.

При цьому, висновки місцевого суду про те, що всі діяння ОСОБА_8 вчинені з єдиним умислом, шляхом вчинення аналогічних діянь впродовж певного періоду часу та відносно одного і того ж потерпілого, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки така обставина вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 02.08.2024 року встановлена не була. При цьому, особа звільняється від покарання за вчинення ним конкретного злочину, або епізоду злочину відповідної статті КК України.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 413 КПК України визначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

З огляду на викладене та те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо неможливості звільнення ОСОБА_8 від покарання за вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року, чим допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які призвели до незастосування закону України про кримінальну відповідальність, який підлягає застосуванню, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне привести покарання засудженого ОСОБА_8 у відповідність до вимог кримінального законодавства та звільнити його від покарання, призначеного вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 190 КК України, у зв`язку із тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_8 - ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Шумського районного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2024 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника Кременецького районного сектору №3 філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_10 ..

Звільнити ОСОБА_8 від покарання, призначеного вироком Шумського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2024 року за ч. 1 ст.190, ч. 2 ст.190 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді