Номер провадження: 11-кп/813/478/25
Справа № 499/1439/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Іванівського районного суду Одеської області від 01.01.2024 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Білка Іванівського району Одеської області який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 01.01.2024 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і йому призначено покарання у виді 200 (двісті) годин громадських робіт.

Згідно оскаржуваного вироку, 24 жовтня 2023 року, приблизно о 23:00 годині, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у стані алкогольного сп`яніння в будинку за своїм місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є подружжям та мають спільну дитину ОСОБА_10 .

В цей час між ОСОБА_8 та його дружиною ОСОБА_9 виникла сварка під час якої ОСОБА_8 , на ґрунті неприязних відносин до ОСОБА_9 , діючи з умислом спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків у результат своїх дій, та бажаючи їх досягнення, в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, двома руками схопив та стиснув шию потерпілої ОСОБА_9 , та у подальшому кулаками наніс нев становлену кількість ударів в область нижніх кінцівок, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді синців на передній поверхні шиї в середині третини в центрі, на передній поверхні шиї в верхній третині зліва, на передній поверхні лівого стегна в нижній третині, на внутрішній поверхні стегна в нижній третині, на передній поверхні правої гомілки в середній третині, на зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині та в середній третині, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, не оскаржуючи правильності кваліфікації дій обвинуваченого, зазначає, що вирок є незаконним та необґрунтованим в частині призначеного покарання ОСОБА_8 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що враховуючи невеликий ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, його характеристику з місця проживання, факт утримання обвинуваченим своєї сім`ї, на переконання захисника, справедливим та належним покаранням для ОСОБА_8 буде покарання у виді штрафу.

Також захисник зазначає, що обвинувачений позитивно характеризується, на його утриманні перебувають батьки похилого віку та брат, який на даний час навчається, обвинувачений щиро кається у скоєному, активно сприяв розкриттю злочину.

На підставі викладеного просить вирок відносно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив апеляційну скаргу задовольнити та вирок відносно обвинуваченого в частині призначення покарання змінити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 у судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вироку суду 1-ої інстанції видно що, він відповідає приписам ст. 370 КПК України.

Згідно матеріалів судової справи, прокурор звернувся до суду із обвинувальним актом щодо вчинення кримінального проступку та з клопотанням в порядку ст. 302 КПК України про розгляд справи у спрощеному провадженні.

Згідно з доданою до обвинувального акту письмовою заявою ОСОБА_8 , обвинувачений свою винуватість у вчиненні кримінального проступку беззаперечно визнав та згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами. Також, згідно із заявою обвинуваченого, йому роз`яснено та зрозуміло зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, він обізнаний, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, і він згоден із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення розгляду у судовому засіданні за його відсутності.

Потерпіла також подала до суду заяву, в якій погодилася із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження, не заперечувала проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні без її участі.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на зміст його заяви, у якій він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

На підставі ст. 381-382 КПК України, суд першої інстанції розглянув провадження у спрощеному порядку та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 125 КК України, як: умисне легке тілесне ушкодження.

Щодо встановлених фактичних обставин та кваліфікації дій обвинуваченого, апеляційні скарги не подавались, тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, ст. 65 КК України відповідно до якої покарання має на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Також, суд ураховав встановлені органом досудового розслідування обставини, докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин та особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судимий.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання суд визнав вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У відповідності до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості.

Згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст.414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст.414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, його щире каяття в скоєному, активну участь у розкритті кримінального правопорушення, пом`якшуючі та обтяжуючі обставини, а також думку потерпілої.

З урахуванням викладеного, суд 1-ої інстанції вважав за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді громадських робіт, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та відповідатиме його особі і буде достатнім для досягнення передбачених ст. 50 КК України цілей покарання.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи сторони захисту про те, що судом 1-ої інстанції при призначенні покарання не враховано, що обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкритті кримінального правопорушення, а також не врахування обставин провадження та матеріалів, які характеризують особу, оскільки всі дані обставини враховані судом при призначенні покарання, про що докладно зазначено у вироку.

Окрім того, апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що фактично суд 1-ої інстанції призначив занадто суворе покарання та не врахував невеликий ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу обвинуваченого, його характеристику з місця проживання, факт утримання обвинуваченим своєї сім`ї, а також батьків похилого віку та брата, який на даний час навчається, оскільки кримінальний проступок вчинений обвинуваченим відносно подружжя у стані алкогольного сп`яніння та стороною захисту не надано жодних доказів про працевлаштування ОСОБА_8 та утримання ним сім`ї та родичів.

Також апеляційний суд враховує, що за відсутності підтвердження доходу обвинуваченого, справедливим та належним покаранням для ОСОБА_8 буде саме громадські роботи, оскільки за вчинення кримінального правопорушення має бути призначено реальне, а не формальне покарання, що буде відповідати меті та завданням кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції призначив обвинуваченому покарання, відповідно до правил, визначених положеннями ст. 65 КК України, тому колегія суддів вважає, що підстав для скасування вироку - немає.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Керуючись 24, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Іванівського районного суду Одеської області від 01.01.2024 року відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4