Справа №463/9982/24
Провадження №1-кс/463/2990/25
УХВАЛА

слідчого судді

09 квітня 2025 року місто Львів

Слідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , детектива ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна,

встановила:

ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту майна, арешт на яке накладено згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України, а самена мобільний телефон Apple iPhone 13 Pro Max (IMEI: НОМЕР_1 ) в чохлі сріблястого кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку "Київстар" банківські карти: ПриватБанк НОМЕР_2 , ПриватБанк Універсальна НОМЕР_3 , ПриватБанк Platinum НОМЕР_4 , ПриватБанк ключ до рахунку НОМЕР_5 , ОСОБА_5 НОМЕР_6 . Та просить зобов`язати детектива підрозділу детективів БЕБ у Львівській області, у якого перебуває кримінальне провадження повернути вище вказане майно.

Клопотання мотивує тим, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 2024 року, у кримінальному провадженні №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України, накладено арешт на майно, яке було виявлено та вилучено під час проведення обшуку за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон iPhone 13 Pro Max (IMEI НОМЕР_1 ) в чохлі сріблястого кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_7 ; банківські картки: ПриватБанк НОМЕР_2 , ПриватБанк Універсальна НОМЕР_3 , ПриватБанк Platinum НОМЕР_4 , ПриватБанк ключ до рахунку НОМЕР_5 , Raiffeisen Bank НОМЕР_6 .

Як зазначив заявник з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна, на яке накладено було арешт, існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Окрім цього матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що існує потреба у застосуванні арешту такого майна. Як свідчать матеріали кримінальної справи, відносно ОСОБА_3 кримінальне провадження органом досудового слідства не здійснюється та йому не повідомлялось про підозру про вчинення будь-яких кримінальних правопорушень, передбачених КК України. ОСОБА_3 також не є обвинуваченим або особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Враховуючи, що з майно, на яке накладено арешт, не визнано по кримінальній справі речовим доказом, заявник вважає, що на сьогодні відсутня потреба в перебуванні майна під арештом і останній підлягає скасуванню

ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив таке задовольнити.

Детектив ОСОБА_4 проти поданого клопотання не заперечив.

Дослідивши матеріали клопотання про накладення арешту на майно та матеріали клопотання про скасування такого, слідча суддя дійшла до таких висновків.

Згідно з ч.1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб,конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.2 ст.173 ПК України, при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт накладався у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння,що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт накладається у випадках, передбачених п.3, 4 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.4 ч.2 ст.170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого,третіх осіб.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст.1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Встановлено, що у провадженні Підрозділу детективів (на правах самостійного відділу) Територіального управління БЕБ у Львівській області перебувало кримінальне провадження за №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України.

В ході проведення досудового розслідування встановлено, що слідство має підстави вважати, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , діючи за попередньою змовою між собою, для прикриття своєї незаконної діяльності, здійснили реєстрацію ФОП, подавши підроблені документи для державної реєстрації, зареєструвавши ФОП « ОСОБА_10 » за основним видом діяльності 95.12 Ремонт обладнання зв`язку та інше, що дозволило проводити фінансові операції та ухилятись від сплати податків, із подальшим виводом «тіньової» грошової маси за допомогою фінансових інструментів таких, як віртуальні активи та електронні гроші.

Також з`ясовано, що одним із напрямків незаконної діяльності вказаної вище групи осіб є так званий «Кардинг», а саме: шахрайство, при якому проводиться операція з використанням платіжних карток або їх реквізитів, яка не ініційована або не підтверджена її власником. Реквізити платіжних карток, як правило, беруть зі зламаних серверів інтернет-магазинів, платіжних і розрахункових систем, а також з персональних комп`ютерів.

Вказує, що 12.01.2024 детективами Підрозділу детективів (на правах самостійного Управління) Територіального управління Бюро економічної безпеки у Львівській області на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_11 від 09.01.2024 проведено обшук за адресою реєстрації місця проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а саме, за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході проведення вказаного обшуку виявлено та вилучено наступні речі, предмети та документи:

- Мобільний телефон iPhone 13 Pro Max (IMEI НОМЕР_1 ) в чохлі сріблястого кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_7 ;

- Банківські картки: ПриватБанк НОМЕР_2 , ПриватБанк Універсальна НОМЕР_3 , ПриватБанк Platinum НОМЕР_4 , ПриватБанк ключ до рахунку НОМЕР_5 , Raiffeisen Bank НОМЕР_6 .

Вилучене майно було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, враховуючи те, що таке зберегло на собі можливі сліди кримінального правопорушення, буде містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, воно підпадає під ознаки речей, визначених у ст. 98 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 25 січня 202 року, у кримінальному провадженні №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України накладено арешт на вказане майно.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Під час судового розгляду встановлено, що детективами Підрозділу детективів (на правах самостійного відділу) Територіального управління БЕБ у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000007 від 20 жовтня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.200, ч.2 ст.205-1, ч.2 ст.212 КК України, проведено усі не обхідні слідчі дії та долучено детективом докази, а саме долучено копію висновку експерта за результатами проведення експертизи компютерної техніи та програмних прдуктів №7771-Е від 16.05.2024. Заявнику про підозру не повідомлено. Варто зауважити, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування.

Слідчою суддею при розгляді даного клопотання враховується практика Європейського суду з прав людини, зокрема правова позиція ЄСПЛ у справі «AKSHIN GARAYEV v. AZERBAIJAN» від 02.02.2023, заява №30352/11. Власник приватної компанії скаржився на те, що постійне і тривале утримання майна, що належить його компанії, в якості речових доказів у кримінальному провадженні, порушувало його право на мирне володіння своїм майном. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що оскільки утримання майна Заявника як доказу є заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід має бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним. Водночас також повинно існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, в тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається в понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки його застосування для відповідної особи та рішення, прийняті органами влади у зв`язку з цим. У справі Заявника Суд взяв до уваги, що кримінальне провадження залишалося призупиненим без проведення активних слідчих дій та без можливості переоцінити подальшу необхідність збереження речових доказів. При цьому Суд врахував значну вартість цього майна. Як наслідок, ЄСПЛ констатував, що у цій справі не було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та інтересами Заявника, оскільки він був зобов`язаний нести надмірний тягар внаслідок тривалого утримання його майна як доказу.

Беручи до уваги вищевикладене, слідча суддя приходить до висновку, що арешт на майно заявника був накладений обґрунтовано, хоча необхідність яка б виправдовувала подальше втручання держави у право на мирне володіння власником належним йому майном відсутня, окрім цього детектив у судовому засіданні не заперечив щодо скасування арешту майна, у зв`язку з чим вважає за доцільне скасувати арешт на вказане майно.

Керуючись вимогами ст. ст.170, 171, 173, 174, 309 КПК України, слідчий суддя

постановила:

клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 25.01.2024, а саме:

- Мобільний телефон iPhone 13 Pro Max (IMEI НОМЕР_1 ) в чохлі сріблястого кольору з сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_7 ;

- Банківські картки: ПриватБанк НОМЕР_2 , ПриватБанк Універсальна НОМЕР_3 , ПриватБанк Platinum НОМЕР_4 , ПриватБанк ключ до рахунку НОМЕР_5 , Raiffeisen Bank НОМЕР_6 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 10.04.2025 року о 09 год. 30 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1