Справа 688/147/25
№ 1-кп/688/68/25
Вирок

Іменем України

21 лютого 2025 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

його захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000012 від 04.01.2025 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Шепетівка Хмельницької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, утримуючого троє неповнолітніх дітей, не працюючого, не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

встановив:

01.01.2025 у період часу з 01 год по 01 год 10 хв, ОСОБА_5 , перебуваючи поряд із вхідними дверима квартири АДРЕСА_3 , будучи обуреним висловлюваннями ОСОБА_7 , яка перед цим робила зауваження щодо шуму, вирішив проникнути до приміщення квартири АДРЕСА_4 , помилково вважаючи, що в ній проживає ОСОБА_7 .

Переслідуючи умисел, спрямований на незаконне проникнення до вищевказаного житла, яке на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , у якому на підставі договору оренди проживає ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що згідно положень ст. 30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла та не допускається проникнення до житла особи, реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, умисно, протиправно, без згоди та всупереч волі законного володільця, за відсутності законних підстав, використовуючи фізичну силу, а саме, шляхом нанесення кількох ударів ногою по вхідних дверях зазначеної квартири, пошкодив дерев`яну частину дверної коробки, на якій кріпився замикаючий пристрій засуваючого типу, на який були замкнені вхідні двері, внаслідок чого відкрив вхідні двері та проник до коридору квартири, після чого пройшов у приміщення вітальні, у якому в цей час відпочивала потерпіла ОСОБА_4 , де знаходився упродовж нетривалого часу, після чого самостійно покинув приміщення квартири, порушивши у такий спосіб недоторканність житла потерпілої.

Своїми умисними діями, які виразилися у незаконному проникненні до житла ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення за вищенаведених обставинах визнав повністю, не заперечував фактичних обставин справи та правової кваліфікації вчиненого діяння, розкаявся у скоєному. Зазначив, що в ніч з 31.12.2024 на 01.01.2025 до нього у квартиру зайшла сусідка ОСОБА_7 та зробила зауваження його дружині у зв`язку з тим, що діти бігають та заважають відпочивати. Він в цей час прокинувся та вирішив «розібратися» з сусідами, пішов до них в квартиру, однак помилково потрапив не в ту квартиру. Будучи роздратованим, ногою вибив двері у квартиру де проживає потерпіла. Вину визнав повністю, шкодує про вчинений проступок, зазначив, що розуміє протиправність свого діяння. Попросив пробачення у потерпілої, зазначив, що, намагаючись залагодити свою провину, надіслав за допомогою поштового зв`язку кошти в сумі 10000 грн на ім`я потерпілої у відшкодування заподіяної моральної шкоди, однак потерпіла їх не отримала. Просив суворо не карати, врахувати, що у нього на утриманні троє неповнолітніх дітей.

Потерпіла ОСОБА_4 зазначила, що разом з малолітнім сином досі не можуть подолати страх, який перенесли внаслідок даної події, здригаються від стукоту вхідних дверей до під`їзду. Не отримала від обвинуваченого кошти на відшкодування моральної шкоди, оскільки має намір отримати їх за судовим рішенням. Просила суворо покарати обвинуваченого, призначивши йому покарання у виді обмеження волі.

Обвинувачений ОСОБА_5 , посилаючись на визнання винуватості, не оспорюючи формулювання обвинувачення, просив не досліджувати докази на підтвердження його винуватості, оскільки їх не оспорює.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 підтримав позицію обвинуваченого, зазначив, що визнання обвинуваченим своєї винуватості та його відмова від дослідження доказів не порушує його права на захист, відповідає позиції захисту та забезпечує його інтереси.

Прокурор ОСОБА_3 , вказуючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, фактичні обставини ним, як слідує з його пояснень не оспорюються, просив визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідити письмові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого, письмові документи про речові докази.

Потерпіла ОСОБА_4 , повідомила суд, що не бажає давати показання, свою позицію висловила у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди, підтримала позицію прокурора щодо розгляду справи без дослідження письмових доказів на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин.

Після з`ясування чи правильно розуміють обвинувачений ОСОБА_5 та потерпіла ОСОБА_4 зміст фактичних обставин, враховуючи, що сумнівів у добровільності їх позиції немає та, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини у апеляційному порядку, суд розглянув справу відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за правилами, передбаченими даною нормою.

Суд зазначає, що за правилами ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному громадянину недоторканність житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Суспільна небезпечність даного кримінального правопорушення полягає в тому, що воно порушує конституційне право громадянина на недоторканість житла чи іншого володіння. Ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше, як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє.

Суд зауважує, що твердження обвинуваченого про те, що він помилково потрапив не в ту квартиру, маючи намір «розібратися» з сусідами, не впливає на кваліфікацію вчиненого ним діяння і не зменшує суспільну небезпечність вчиненого ним дліяння.

Оцінивши показання обвинуваченого позицію потерпілої, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч.1 ст.162 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є незаконне проникнення до житла.

Згідно з ч. 2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3)враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Суд приймає до уваги відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , те що він не судимий відповідно до ст. 89 КК України, вчинив умисне кримінальне правопорушення, що є проступком, одружений, має на утриманні троє неповнолітніх дітей, за зареєстрованим місцем проживання характеризується позитивно, на обліку органу пробації, під динамічним спостереженням у лікарів нарколога та психіатра КНП «Шепетівська багатопрофільна лікарня» не перебуває.

ОСОБА_9 повністю визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, покаявся, намагався залагодити свою провину, надіславши на ім`я потерпілої грошові кошти в сумі 10000 грн через відділення поштового зв`язку для відшкодування завданої потерпілій моральної шкоди, чим фактично добровільно відшкодував завдану шкоду, засуджує свою поведінку, що відповідно до ст. 66 КК України є обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого.

Обставин, що відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання судом не встановлено.

Обвинувачений повністю визнав свою винуватість, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки, проявив готовність понести кримінальну відповідальність за вчинене, обіцяв у майбутньому нічого протиправного не вчиняти, відшкодував потерпілій завдану їй шкоду, надіславши відповідну суму грошових коштів через поштовий зв`язок, попросив у неї пробачення, однак потерпіла не прийняла його вибачення та наполягала на суворому покаранні.

Суд зауважує, що кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, яке досягається в т.ч., шляхом призначення винній особі необхідного і достатнього покарання.

Суд зазначає, що позиція потерпілої сторони щодо призначення засудженому виду та розміру покарання у справах приватного обвинувачення є визначальною, однак не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень та враховується судом при призначенні винній особі покарання.

Потерпіла зазначила, що під час того, як обвинувачений, застосовуючи фізичну силу, «вибив» вхідні двері, їй та її неповнолітньому сину завдано психологічної травми, з того часу вони перебувають у стресовому стані, їх лякає навіть стукіт вхідних дверей до під`їзду.

Суд зауважує, що спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має, однак у даному випадку враховується судом при оцінці шкідливих наслідків, завданих потерпілій кримінальним правопорушенням.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання враховуючи позицію потерпілої, яка просила суворо покарати обвинуваченого, суд вважає необхідним призначити покарання ОСОБА_5 у виді 2 (двох) років обмеження волі.

Суд зазначає, що за змістом ч.1 ст.75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки.

Враховуючи суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим діяння щодо потерпілої, щире каяття, добровільне відшкодування завданої шкоди, позицію потерпілої, молодий вік обвинуваченого, наявність у нього дружини та трьох неповнолітніх дітей, суд дійшов висновку, що звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Також, суд вважає за необхідне при звільненні від відбування покарання з випробуванням покласти на обвинуваченого, відповідно до ст. 76 КК України, такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, що сприятиме досягнення мети покарання.

Покладаючи такі обов`язки, суд вважає саме їх необхідними і достатніми для виправлення винного з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого правопорушення та його особи. Адже, матиме місце нагляд за особою, звільненою від відбування покарання з випробуванням уповноваженим органом з питань пробації за місцем його проживання.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Згідно ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди.

Відповідно до змісту ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В даному випадку вимогу щодо стягнення моральної шкоди, потерпіла обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого перенесла стрес, у неї збільшилася кількість тривожних станів, постійно знаходиться у напрузі, не може спокійно спати та живе з постійним страхом, що будь-хто може потрапити у її квартиру та зашкодити їй та її сину.

Як уже зазначалося, кримінальне правопорушення тягне за собою ряд юридичних наслідків, з яких для потерпілого найважливішим є відновлення його порушеного права, що досягається також і за допомогою цивільного позову. При цьому тягар доведення обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги лежить на цивільному позивачеві.

Відповідно до змісту ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими Кримінальним процесуальним кодексом України, а в тих відносинах, що не регулюються даним кодексом, застосовується положення Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд зазначає, що принцип змагальності не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 винен у незаконному проникненні до житла потерпілої, що є насильством, внаслідок якого потерпіла отримала психологічну травму.

Суд зауважує, що психологічна травма це реакція на подію, яку психіка людини визначає для себе як стресову. Хоча психологічні травми є своєрідним захистом, який формується у відповідь на стрес, психотравми є обмеженнями, які не дають на повну проявити потенціал, отримувати корисний досвід та мати наповнене життя.

Суд зазначає, що розмір завданої обвинуваченим моральної шкоди повність залежить від страждань потерпілої, яка, звертаючись до суду з позовною заявою та в судовому засіданні довела наявність у неї страждань внаслідок отриманого стресу.

З урахуванням принципів розумності та справедливості, суд вважає, що потерпілій кримінальним правопорушенням завдана моральна шкода, яка полягає в отриманні психологічної травми, втраті душевного спокою, а тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити повністю, стягнувши з обвинуваченого на користь потерпілої 10000 грн., що, з урахуванням глибини страждань потерпілої, а також того, що негативні наслідки вчиненого обвинуваченим діяння не мають незворотного характеру, та у сукупності забезпечить відновлення її права за рахунок заподіювача шкоди.

Заходи забезпечення кримінального провадження та запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувалися.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строком тривалістю 1 рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 1, пунктів 2, 4 частини 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до вступу вироку в законну силу не обирати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Речові докази: DVD-R диск з відеозаписом з боді-камери працівників ГРПП Шепетівського РУП ГУ НП в Хмельницькій області залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Шепетівський міськрайонний суд, з підстав, передбачених статтею 394 КПК.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

В умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_10