УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року

м. Київ

справа № 332/1609/24

провадження № 51-868 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2024 року в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000342, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Червоноград Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

За вироком Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до обставин, детально викладених у вироку суду, сержант ОСОБА_5 був призваний на військову службу по контракту до військової частини НОМЕР_1 на посаду командира відділення обчислювального відділення 3 артилерійської батареї артилерійського дивізіону та зарахований на всі види забезпечення.

На підставі розпорядження командира 3-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 від 26 грудня 2023 року для виконання обов`язків військової служби спільно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до с. Кам`янське прибув разом із закріпленою за ним зброєю автоматом АК-74 - командир обчислювального відділення 3-ї артилерійської батареї артилерійського дивізіону, сержант ОСОБА_5 .

Не зважаючи на вимоги законодавства, ОСОБА_5 , діючи з прямим умислом направленим на заподіяння смерті іншій людині, вчинив особливо тяжкий злочин за наступних обставин: 30 грудня 2023 року, приблизно між 05 та 06 год, ОСОБА_5 знаходячись на території домоволодіння АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи на ґрунті неприязних відносин до військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_6 , з прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті останньому, тримаючи у руках закріплений за ним автомат АК-74 № НОМЕР_2 , умисно здійснив не менше п`яти пострілів у ОСОБА_6 , який на той час перебував у положенні сидячи, тим самим спричинив останньому тілесні ушкодження, у виді: множинних вогнепальних наскрізних кульових поранень тулуба та кінцівок з ушкодженням внутрішніх органів та кровоносних судин, що призвело до масивної крововтрати, котра у цьому випадку стала безпосередньою причиною смерті.

Запорізький апеляційний суд ухвалою від 23 грудня 2024 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишив без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року - без змін.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого, просить змінити вищевказані судові рішення та пом`якшити ОСОБА_5 покарання до позбавлення волі на строк 7 років. Обґрунтовуючи доводи касаційної скарги, захисник зазначає, що суд першої інстанції належним чином не врахував усіх встановлених по справі пом`якшуючих обставин, зокрема те, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та щиро розкаявся, сприяв розслідуванню, є особою, яка раніше не судима, правопорушення вчинив унаслідок збігу тяжких психологічних та особистих обставин. Зазначає, що засуджений бажає надалі проходити службу в ЗСУ.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновки суду першої інстанції щодо визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та правильності кваліфікації його дій в касаційному порядку не оспорюються.

Оцінюючи обґрунтованість доводів касаційної скарги захисника, Суд враховує наступне.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Статті 65-75 КК України є кримінально-правовими нормами, що визначають загальні засади та правила призначення покарання, а також звільнення від покарання та його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже зазначалось раніше, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені змістом статей 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції погодився із судом першої інстанції, який призначаючи ОСОБА_5 покарання врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не одружений, за місцем військової служби характеризується позитивно.

Крім того, судом першої інстанції враховано обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання у виді щирого каяття та участь у відсічі військової агресії російської федерації. Водночас цей суд урахував також обставину, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання у виді вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Погоджуючись із рішенням місцевого суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що суд першої інстанції вірно призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі не в максимальних межах, встановлених санкцією ч. 1 ст. 115 КК України, яке відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом та розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Крім цього, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, суд апеляційної інстанції слушно зауважив, що посилання сторони захисту на «тяжкі психологічні та особисті обставини» не звільняє ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності та не зменшує тяжкості вчиненого злочину. У той же час, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції належним чином дослідив доводи сторони захисту про нібито існування складних обставин у житті ОСОБА_5 , проте не встановив достатніх правових підстав, які могли б істотно зменшувати ступінь його вини.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про те, що засуджений бажає надалі проходити службу в ЗСУ

Так, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Тож, прохання обвинуваченого ОСОБА_5 зменшити термін покарання для подальшого вступу на військову службу, з огляду на положення ст. 616 КПК України, у будь-якому випадку є неспроможними.

Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку перевірив посилання й доводи, викладені стороною захисту в апеляційній скарзі і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, вмотивовано відмовив у їх задоволенні, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

У зв`язку з тим, що в касаційній скарзі захисника відсутнє таке обґрунтування необхідності пом`якшити покарання засудженому, яке б вказувало на істотну диспропорцію між визначеним судом покаранням та вчиненими злочинними діями, Суд вважає, що призначене засудженому покарання, не порушує загальних засад призначення покарання, встановлених КК України та відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, та не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування.

Отже, касаційна скарга захисника не містить конкретного обґрунтування невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке перешкодило чи могло перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді кримінального провадження з огляду на положення ст. 414 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни вироку Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року та ухвали Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2024 року на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст.419 КПК України.

З огляду на викладене, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Заводського районного суду м. Запоріжжя від 22 травня 2024 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 23 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_5 відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3