Справа № 216/1952/19
Провадження № 1-кп/216/93/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000406 від 02 березня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоказарівка Казанківського району Миколаївської області, громадянина України, який має професійно-технічну освіту, офіційно не працює, одружений, має на утриманні малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, зареєстрований і мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

представник потерпілого ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_4 ,

захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

В С Т А Н О В И В:

01 березня 2019 року близько 19.30 год. ОСОБА_4 , проходячи вулицею Широківською в Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, біля будинку № 102 зустрів знайомого ОСОБА_11 і малознайомого йому ОСОБА_12 . У цей час з указаного будинку вийшов їх спільний знайомий ОСОБА_7 , якому ОСОБА_4 одразу нагадав про неповернутий грошовий борг, що обурило ОСОБА_7 та між ними на цьому ґрунті почалась словесна сварка, під час якої вони почали ображати один одного.

Образлива поведінка ОСОБА_7 обурила ОСОБА_4 , викликавши в нього почуття особистої неприязні до ОСОБА_7 та умисел на спричинення останньому тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи на ділянці асфальтованої дороги навпроти будинку № 139 на вулиці Широківській у Центрально-Міському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, утримуючи в правій руці надпиту скляну пляшку зі слабоалкогольним напоєм «Shake» об`ємом 0,33 літри, яку мав при собі, діючи з умислом, спрямованим на умисне спричинення ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень з мотивів особистої неприязні до останнього, приблизно о 19.35 год. 01 березня 2019 року умисно з відстані близько 1,5 метри цілеспрямовано зі значною силою кинув зазначену скляну пляшку дном до переду в область голови ОСОБА_7 , який стояв звернутим до нього обличчям, та влучив нею в голову останнього.

Унаслідок ударної дії об голову потерпілого скляна пляшка відлетіла на землю та розбилась, після чого ОСОБА_4 припинив свої злочинні дії та залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

У результаті умисних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_7 буди спричинені тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми забійної рани лівої лобової області, втисненого перелому лобової кістки, ушкодження твердої мозкової оболонки, пневмоцефалії, забою головного мозку 2-го ступеня, які за висновком судово-медичної експертизи від 21 березня 2019 року № 370 у сукупності за своїм характером відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе в інкримінованому злочині визнав повністю і дав суду такі показання. 01 березня 2019 року увечері він проходив повз будинку потерпілого на вул. Широківській, де зустрів двох своїх знайомих, які чекали на потерпілого. Він вирішив також почекати потерпілого, оскільки останній брав у нього в борг гроші на два місяці, на той час пройшло вже більше трьох місяців, а борг потерпілим йому повернуто так і не було. Вийшовши з подвір`я, потерпілий одразу схопив з паркану металевий засов і почав кидатися на нього. Коли потерпілий перебував від нього на відстані близько 1,5 метри, звернутим до нього обличчям, він перехопив скляну напівпорожню пляшку зі слабоалкогольним напоєм «Shake» об`ємом 0,33 літри, яку до цього тримав у правій руці, за верхню частину (шийку пляшки - «горлишко»), замахнувся й кинув пляшку дном до переду у потерпілого, попавши йому в голову, після чого останній присів, а він пішов по своїх справах.

Водночас обвинуваченийзазначив, що в обвинувальному акті всі обставини викладено правильно та повністю відповідають дійсності, будь-яких заборонених методів під час досудового розслідування, у тому числі фізичного та психологічного тиску, до нього не застосовувалось.

Давши такі детальні показання, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд не досліджувати зібрані в матеріалах справи докази, оскільки він всі фактичні обставини кримінального провадження визнає повністю та не оспорює їх.

При ухваленні вироку обвинувачений ОСОБА_4 просив суд врахувати, що він беззастережно визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину за викладених вище обставин і кваліфікації, щиро кається в скоєному, активно сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, жалкує про свій вчинокі запевняє не допускати протиправної поведінки в майбутньому, а також вважає справедливим покарання, яке йому просив призначити прокурор.

Потерпілий ОСОБА_7 згідно з актовим записом про смерть від 13 вересня 2022 року № 673 помер у квітні 2022 року внаслідок нападу із застосуванням фізичної сили з метою вбивства.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть від 20 січня 2025 року № 183 мати потерпілого ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 через хворобу серця.

Після смерті потерпілого ОСОБА_7 у квітні 2022 року до часу ухвалення вироку жодна особа, яка за приписами ст. 55 КПК України може бути визнана потерпілою в кримінальному провадженні, не подала до суду заяву про залучення її до судового провадження як потерпілого.

За таких обставин суд, заслухавши думку учасників судового провадження, які наполягали на продовженні розгляду справи, визнав за можливе здійснити подальший судовий розгляд за відсутності потерпілого.

Ураховуючи вказану вище позицію обвинуваченого та беззаперечну згоду всіх учасників судового провадження на скорочений порядок дослідження доказів, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу, а також стосовно процесуальних питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку. Перед визначенням такого порядку дослідження доказів судом було детально з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, зокрема щодо часу, місця, обстановки, способу вчинення, форми вини, мотиву й мети та інших обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому суд взяв до уваги, що обвинувачений протягом розгляду справи визнавав обставини справи й погоджувалися з кваліфікацією вчиненого ним діяння, його показання є чіткими, мають логічний характер, об`єктивно узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підстав для самообмови не встановлено, тому сумнівів у його волевиявленні не виникло. Переконавшись у добровільності та істинності позиції обвинуваченого, а також інших учасників судового провадження, судом було змістовно роз`яснено останнім, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

З огляду на наведене, оскільки фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно й повністю підтверджуються та визнаються обвинуваченим, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 за висунутим обвинуваченнямдоведена в судовому засіданні поза будь-яким розумним сумнівом.

За встановлених обставин суд кваліфікує зазначені дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_4 вчинено кримінальне правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження та досудової доповіді обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, працює за домовленістю, одружений, має на утриманні малолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем мешкання характеризується позитивно, під наглядом лікаря-психіатра не перебував і не перебуває, станом на 13 березня 2019 року перебував під профілактичним наглядом лікаря-нарколога з січня 2016 року з приводу вживання психостимуляторів за шкідливими наслідками (а.к.п. 135-143).

Разом з тим у пункті 4 досудової доповіді міститься висновок органу з питань пробації про можливість виправлення ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі.

Також суд враховує, що за довідкою військової частини НОМЕР_1 від 16 січня 2023 року № 151 обвинувачений перебував на військовій службі за мобілізацією у вказаній військовій частині і брав участь в обороні України від збройної агресії російської федерації, у зв`язку з чим суд зупиняв судове провадження з 23 березня 2023 року до 06 листопада 2024 року.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Таким чином, при призначенні покарання суд враховує фактичні обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, мотиви, обстановку, спосіб його вчинення та відповідні наслідки, ставлення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, зокрема, вік, стан здоров`я, відсутність попередніх судимостей і офіційної роботи, наявність родини, перебування на його утриманні неповнолітнього сина, позитивну характеристику за місцем мешкання, не перебування на цей час на обліках, наявність двох пом`якшуючих обставин і відсутність обтяжуючих обставини, а також висновок органу з питань пробації.

З огляду на наведене, ураховуючи всі зазначені вище обставини в їх сукупності, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд дійшов висновку, що для досягнення мети покарання, виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень останньому необхідно призначити покарання в мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, зважаючи на характер і ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 діяння, а також на перед і пост кримінальну поведінку останнього, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, має родину та утриманця, зареєстроване й постійне місце проживання, де характеризується позитивно, беззаперечно визнає свою вину у вчиненні вказаного злочину, активно сприяв його розкриттю, дійсно щиро покаявся, засуджує свій негативний вчинок і запевняє не допускати протиправної поведінки в майбутньому, тобто наявність такої сукупності обставин, яка істотно знижує ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого та із достатньою переконливістю свідчить про позитивну перебудову його свідомості й реальну можливість виправлення без відбування призначеного покарання, а також враховуючи позицію прокурора про доцільність застосування в даному випадку положень ст. 75 КК України, суд вважає за необхідне на підставі цієї норми кримінального закону звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, але в умовах здійснення належного контролю за його поведінкою й виконанням покладених на нього судом обов`язків під час такого звільнення, а також застосуванням протягом іспитового строку соціально-виховних заходів, необхідних для його виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений ОСОБА_4 належною поведінкою протягом іспитового строку довів своє виправлення.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, слід залишити без розгляду, що не позбавляє права пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушення, залишити без розгляду.

Речові докази, а саме:

-фрагмент скляної пляшки та металевий фрагмент, які передані на зберігання до камери схову речових доказів Криворізького ВП ГУНП в Дніпропетровській області (а.к.п. 116), - знищити;

-решту речових доказів і документів залишити в матеріалах кримінального провадження.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити в силі.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1