Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/67/25
Провадження № 1-кс/644/43/25
06.01.2025
УХВАЛА

Іменем України

06 січня 2025 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, КЗ «ХФК» СП ХОР, учня 11-Б класу, не одруженого, який на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 113, ч. 2 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 .

Клопотання мотивовано тим, що неповнолітній ОСОБА_7 , 03.01.2025, більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, придбав горючу суміш (бензин) та запальничку з метою використання даних засобів для підпалу та знищення речей та предметів у відділенні Укрпошти № НОМЕР_1 . Надалі неповнолітній ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що наслідки вчинення таких підпалів, унеможливлюють виконання логістичних завдань держави під час надання відсічі збройній агресії рф, та те, що вказані дії спрямовані на ослаблення держави, пошкодження об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, обрав для знищення відділення Укрпошти № 61032, розташоване за адресою: м. Харків, бульв. Дмитра Антоновича, буд. 3-А.

В подальшому, 04.01.2024, не раніше 02 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_7 , керуючись виниклим протиправним умислом, перебуваючи на ділянці зазначеної місцевості, підійшов до трансформатору відділення Укрпошти № 61032, який попередньо обрав предметом свого злочинного посягання, та, діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, виконуючи раніше поставлене завдання невстановленої особи, яка проживає на території рф (щодо якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні) який використовує акаунт в месенджері «Телеграм» з назвою « ОСОБА_8 », за допомогою заздалегідь заготовленого молотка, розбив вікно та намотавши на дерев`яну палицю будівельні рукавиці, змочив вказаний імпровізований смолоскип бензином, після чого підпалив за допомогою запальнички, тим самим здійснив підпал вищезазначеного відділення Укрпошти № НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, неповнолітній ОСОБА_7 у період дії воєнного стану, діючи умисно, з метою ослаблення держави вчинив дії, спрямовані на підпал відділення Укрпошти № 61032, яке розташоване за адресою: м. Харків, вул. Дмитра Антоновича, буд. 3-А, чим вчинив пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Крім цього, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 03.01.2025, неповнолітній ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав завдання від невстановленої особи, яка проживає на території рф (щодо якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні), який використовує акаунт в месенджері «Телеграм» з назвою « ОСОБА_8 » спрямоване на підпал об`єктів, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, а саме підпал відділення Укрпошти.

Так, неповнолітній ОСОБА_7 погодився на вказану пропозицію, та розуміючи, що вчинення зазначених дій потребує готування засобів і знарядь вчинення злочину, а також вимагає ретельної підготовки та певних знань, за грошову винагороду вчинити дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань, шляхом знищення чужого майна, а саме, підпалу.

Приблизно в той самий час, неповнолітній ОСОБА_7 , перебуваючи біля бульв. Дмитра Антоновича, 3-а в м. Харкові, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, здійснив фотозйомку відділення Укрпошти № 61032, яке розташоване за адресою: м. Харків, бульв. Дмитра Антоновича, буд. 3-а, та із застосуванням месенджеру «Telegram», надіслав зроблені фотознімки підпаленого відділення невстановленій особі, яка дала завдання вчинити такий підпал. В подальшому,, невстановленою особою було ідентифіковано відділення Укрпошти та надано завдання щодо його знищення шляхом підпалу за винагороду в сумі 40 000 гривень.

В подальшому, 04.01.2024, не раніше 02 год. 00 хв., неповнолітній ОСОБА_7 , керуючись виниклим протиправним умислом, перебуваючи на ділянці зазначеної місцевості, підійшов до трансформатору відділення Укрпошти № 61032, який попередньо обрав предметом свого злочинного посягання, та, діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, виконуючи раніше поставлене завдання невстановленої особи, яка проживає на території рф (щодо якої здійснюється досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні) який використовує акаунт в месенджері «Телеграм» з назвою « ОСОБА_8 », за допомогою заздалегідь заготовленого молотка, розбив вікно та намотавши на дерев`яну палицю будівельні рукавиці, змочив вказаний імпровізований смолоскип бензином, після чого підпалив за допомогою запальнички, тим самим здійснив підпал вищезазначеного відділення Укрпошти № НОМЕР_1 .

Своїми умисними злочинними діями неповнолітній ОСОБА_7 завдав АТ «Укрпошта», матеріальної шкоди, сума якої наразі встановлюється.

04.01.2024 о 18 годині 33 хвилини ОСОБА_7 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за адресою: м. Харків, б-р Дмитра Антоновича, 2.

04.01.2025 о 23 годині 45 хвилин ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України.

В клопотанні ставиться питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з тих підстав, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України та тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, є достатньо підстав вважати, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в подальшому він може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про ризики передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор у судовому засіданні підтримав своє клопотання, просив обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою. Слідчий підтримав думку прокурора.

Підозрюваний, його захисник та законний представник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на відсутність ризиків, які слідчий та прокурор вважають достатніми для тримання підозрюваного під вартою, характеризуючі підозрюваного обставини та просили застосувати стосовно підозрюваного цілодобовий домашній арешт або заставу. Також, захисником подана скарга на незаконне затримання підозрюваного, яку слідчий суддя постановив розглядати разом із клопотанням про обрання запобіжного заходу щодо підозрюваного.

Вислухавши думку прокурора, слідчого, підозрюваного, його захисника та законного представника, вивчивши матеріали клопотання, оцінивши надані сторонами докази, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню. До такого висновку суд дійшов виходячи з наступного.

Як вбачається з доданих до клопотання матеріалів, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України, за яке може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, та ч. 2 ст. 194 КК України, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до десяти років.

Розглянувши матеріали провадження, суд зазначає, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри, підтверджується наступними доказами, а саме:

-Протоколом огляду місця події від 04.01.2025

-Протоколом огляду місця події від 04.01.2025

-Протоколом огляду місця події від 04.01.2025;

-Постановою про визнання речовим доказам від 04.01.2025

-Постановою про визнання речовим доказам від 05.01.2025;

-Постановою про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 04.01.2025;

-Повідомленням про підозру ОСОБА_7 від 04.01.2025;

-Протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 04.01.2025;

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 05.01.2024;

На даному етапі досудового розслідування, суд вважає підозру ОСОБА_7 достатньо обґрунтованою.

З урахуванням вимог ч. 5 ст. 9 КПК України судом при вирішенні питання про запобіжний захід враховується практика Європейського суду з прав людини.

На підставі наявних матеріалів суд вбачає наявним у кримінальному провадженні ризик того, що, перебуваючи на волі, підозрюваний може переховуватися від суду, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в можливості призначення підозрюваному за вчинені злочини покарання у вигляді позбавлення волі на строк 15 років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна, що може викликати загрозу його втечі, про що викладено правову позицію в рішенні ЕСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії».

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

При цьому, відповідно до рішення Конституційного Суду України № 3-111/2023 (207/23, 315/23) від 19.06.2024 № 7-р (ІІ)/2024 Конституційний Суд України, перевіривши частину шосту статті 176 Кодексу на відповідність вимозі домірності, звертає увагу, що під час обмеження права на свободу та особисту недоторканність потрібними є не будь-які менш обтяжливі для прав і свобод осіб заходи, а лише ті, які здатні досягти правомірної мети на якісному рівні. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2); „під час кримінального провадження ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом (частина перша статті 12).

Конституційний Суд України, з урахуванням наведеного, та з огляду на приписи статті 131, частин першої, третьої статті 176, статті 177, частини першої статті 183 Кодексу наголошує, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні використовують для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного або обвинуваченого, тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим серед таких запобіжних заходів, як особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, оскільки під час його застосування особу позбавляють свободи. Водночас такий запобіжний захід, порівняно з указаними більш м`якими запобіжними заходами, за певних умов, може стати єдиним дійсно дієвим й обґрунтованим запобіжним заходом для виконання завдань кримінального провадження, зокрема, в умовах воєнного стану, коли забезпечення правопорядку в державі ускладнено, а масові загрози життю і здоров`ю людей, іншим їхнім засадничим правам і свободам надвисокі. За таких умов без тримання особи під вартою, особливо якщо така потреба зумовлена тяжкістю й характером злочинів, у яких підозрюють або обвинувачують особу, наявністю ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, практично неможливо буде забезпечити виконання цією особою процесуальних обов`язків, запобігти її спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, іншій неналежній процесуальній поведінці, що перешкоджатиме здійсненню кримінального провадження або й зовсім унеможливить його й створюватиме у зв`язку із цим загрози низці публічних інтересів.

Конституційний Суд України зауважує, що застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу під час дії воєнного стану запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи, яку підозрюють або обвинувачують у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, громадської безпеки, миру, безпеки, людства та міжнародного правопорядку, за наявності ризиків, визначених статтею 177 Кодексу, є потрібним засобом для забезпечення ефективності розслідування цих злочинів і виконання завдань кримінального провадження в умовах воєнного стану, що обумовлено потребою посиленого захисту суверенітету, територіальної цілісності, недоторканності, обороноздатності, державної, економічної й інформаційної безпеки України.

Конституційний Суд України наголошує, що шкода для прав і свобод особи від застосування за частиною шостою статті 176 Кодексу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинна бути надмірною, що є потрібною умовою збереження обґрунтованого балансу між вимогами публічних інтересів і захистом права на свободу та особисту недоторканність особи.

Згідно з КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права (правовладдя), забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень (пункти 1, 5, 10, 14 частини першої статті 7).

Досліджуючи частину шосту статті 176 Кодексу, Конституційний Суд України зазначив, що за цією нормою Кодексу застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залежить не лише від тяжкості злочину, у якому її підозрюють або обвинувачують, а й від наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 КПК України.

За статтею 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; учинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому його підозрюють, обвинувачують (частина перша); підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, що їх визначено частиною першою статті 177 Кодексу (частина друга). До того ж під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не встановлено винятків щодо дотримання приписів статей 178, 194 КПК України, які визначають обставини, з`ясування яких є обов`язком слідчого судді як для застосування цього запобіжного заходу, так і для його продовження.

Конституційний Суд України в рішенні від 19.06.2024 наголошує, що, визначивши такі критерії для застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, законодавець дотримав міжнародних стандартів щодо застосування тримання під вартою, збалансував потребу між забезпеченням ефективного здійснення кримінального провадження та правом особи на свободу та особисту недоторканність, щодо якої його відкрито, й установив тримання такої особи під вартою лише на підставі вмотивованого судового рішення. Законодавець відтворив ці ж критерії для застосування слідчим суддею до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначивши в частині шостій статті 176 КПК України, що цей запобіжний захід під час воєнного стану застосовують не лише залежно від тяжкості злочину, а й за наявності ризиків, що їх визначено статтею 177 КПК України. Водночас без наявності таких ризиків цей запобіжний захід за частиною шостою статті 176 КПК України не мають застосовувати. Згідно з частиною другою статті 177 КПК України, зокрема, слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, що їх установлено Кодексом.

Аналізуючи частину першу статті 183 КПК України, Конституційний Суд України звертає увагу, що законодавець визначив застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України без доведення прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, визначеним статтею 177 КПК України. Однак це не позбавляє можливості слідчого суддю, суд застосувати інший, більш м`який, запобіжний захід, визначений КПК України.

Відповідно до КПК України можливість застосування застави до особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді у випадках, визначених частиною третьою або четвертою статті 183 КПК України (друге речення частини першої статті 182); „під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України (абзац восьмий частини четвертої статті 183). Тобто із наведених приписів Кодексу випливає, що законодавець закріпив дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за частиною шостою статті 176 КПК України не визначати або визначати розмір застави з урахуванням підстав та обставин, установлених статтями 177, 178 КПК України.

Таким чином, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, його неповнолітнього віку, наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає, що застава в розмірах, визначених в п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, здатна забезпечити виконання підозрюваному у вчиненні особливо тяжкого злочину покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України, та призначає заставу в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 302 800 грн. (3028 грн. х 100= 302 800 гр.).

У відповідності до ч.2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Щодо скарги захисника на незаконне затримання слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст. 208, п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України, підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання. Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.

Слідчим суддею встановлено, що протокол затримання ОСОБА_7 від 04.01.2025 складений відповідно до вимог КПК України, містить посилання на передбачені законом підстави для затримання особи без ухвали слідчого судді відповідно до положень ст. 208 КПК України.

Як вбачається з протоколу затримання, ОСОБА_7 був затриманий на підставі ч.1 ст.208 КПК України, а саме, «1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин;». Як зазначив прокурор та слідчий у судовому засіданні, сукупність сукупність очевидних ознак на тілі, одязі підозрюваного, близькість його до місця події слугували підставою затримання, що підтверджується матеріалами, наданими до клопотання про обрання запобіжного заходу.

Крім того, протокол затримання містить зазначення місця, дати і точного часу (години і хвилини) затримання відповідно до положень ст. 209 КПК України.

Відтак, порушень КПК України при затриманні ОСОБА_7 слідчим суддею не встановлено, а прокурором в повному обсязі доведені обставини, визначені ч. 5 ст. 206 КПК України.

Також, в судовому засіданні знайшли підтвердження обставини повідомлення законного представника матері підозрюваного про затримання, а також іншого родича, з яким підозрюваний мешкав у місті Харкові в момент затримання дідуся, а також залучення захисника для процесуальних дій за участю підозрюваного після його затримання. Щодо несвоєчасності повідомлення законного представника про затримання, суд вважає, що питання часу повідомлення такої особи виходить за рамки перевірки обґрунтованості самого затримання та може бути окремою підставою оскарження дій або бездіяльності органу досудового розслідування у відповідності до норм КПК України.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає скаргуна незаконне затримання необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, як встановлено в судовому засіданні місцем перебування ОСОБА_7 є Ізолятор тимчасового тримання №1 у м. Харків за адресою: м. Харків, вул. Івана Камишева, 35, що територіально знаходиться поза межами юрисдикції Орджонікідзевського районного суду м. Харкова.

У відповідності да з ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Таким чином, враховуючи, що слідчим суддею не встановлено, що ОСОБА_7 тримається під вартою в межах територіальної юрисдикції Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, клопотання адвоката слід залишити без задоволення також і з цієї підстави.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 193, 196, 197, 309 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу захисника на незаконне затримання підозрюваного залишити без задоволення.

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 Харківського РУП № 2 ГУ НП в Харківській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Обрати у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківській слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 18 год. 33 хв. 04.03.2025 включно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_7 заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800,00 грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУДСА України у Харківській області (одержувач: ТУ ДСА України в Харківській області; код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; Р/р: UA0006674) до спливу терміну тримання під вартою.

В разі внесення застави, звільнити ОСОБА_7 з під варти та покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування або суду;

2) повідомляти слідчого, прокурора, суд про необхідність зміни свого місця проживання або місця роботи;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України, в разі їх наявності;

4) не відлучатися із населеного пункту, в якому проживає без дозволу органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_1