ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
УХВАЛА

19 грудня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілих адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000579 від 29.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України, -

встановив:

Ухвалою суд від 17 грудня 2024 року призначено підготовче судове засідання за обвинувальним актом, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час підготовчого судового засідання сторони кримінального провадження вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу до ОСОБА_8 під час досудового розслідування не зникли та існувати не перестали.

Також, прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про вирішення питання щодо об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , які перебувають в провадженні інших судів.

Представник потерпілих адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні вважав за неможливе вирішувати питання щодо об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , які перебувають в провадженні інших судів, оскільки прокурором не надано підтверджуючих документів. Окрім того, представником потерпілих подано суду цивільні позови та клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Сторона захисту у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотань про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_8 заперечував проти об`єднання кримінальних проваджень відносно нього. Також обвинувачений пояснив, що справа в Біляївському районному суді Одеської області розглядається колегією суддів з 2017 року та останній раз в судовому засіданні він був у 2022 році, на якій стадії перебуває судове провадження у ній він не пам`ятає.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання про призначення обвинувального акту у даному кримінальному провадженні до судового розгляду, суд виходить з наступного.

Під час проведення підготовчого судового засідання судом не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Згідно з наданим до суду обвинувальним актом, складеним слідчим відповідно до вимог КПК України, прокурором дотримані вимоги територіальної підсудності та підстав для закриття провадження або повернення обвинувального акту прокурору не встановлено.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України відсутні.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення кримінального провадження до судового розгляду та якими не було заявлено клопотань про витребування певних речей чи документів, виклику свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе закінчити підготовче судове провадження та призначити судовий розгляд.

Вирішуючи питання про прийняття до провадження цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінальним правопорушенням, суд керується положеннями ст. 128 КПК та вважає, що подані позовні заяви відповідають вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються в порядку цивільного судочинства, у зв`язку із чим підлягають прийняттю до провадження для їх розгляду в межах даного кримінального провадження, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 слід визнати позивачами за цивільними позовами, обвинуваченого ОСОБА_9 відповідачем за цивільними позивами потерпілих.

Розглядаючи клопотання прокурора про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Питання, які суд повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, визначені змістом ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини. При цьому зазначено, що встановлення небезпеки перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя, слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, вимірюватись суворістю можливого покарання, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слід звернути увагу на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів, як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58).

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд, відповідно до вимог ст.178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу суд враховує засаду верховенства права, закріплену у ст.8 КПК України, та практику Європейського суду з прав людини (далі Суд, ЄСПЛ), яка у відповідності до вимог ч.2 зазначеної статті підлягає обов`язковому застосуванню під час кримінального провадження.

Так, у п. 219 рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року (заява № 42310/04) Суд зазначив, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (див. рішення у справі «Єчюс проти Литви», N 34578/97, п. 93, ECHR 2000-IX).

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років; вік та стан здоров`я обвинуваченого, щодо якого відсутні відомості, які б перешкоджали триманню його під вартою; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, зокрема останній не одружений.

Вищезазначені обставини свідчать про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливого переховування обвинуваченого від суду.

Також, судом враховується, що судовий розгляд у даному кримінального провадженні ще не розпочатий, відповідно до засади безпосередності дослідження показань, встановленої ст. 23 КПК України, не допитаний обвинувачений, потерпілі та свідки, отже існують підстави вважати, що обвинувачений може вчинити незаконний вплив на них.

Разом із цим, суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено існування в зазначеному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином.

Водночас, з огляду на обставини інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, а також враховуючи, що на розгляді в інших судах Одеської області перебувають кримінальні провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, в тому числі проти здоров`я та життя особи, суд вважає, що такі обставини свідчать про існування в даному кримінальному провадженні ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Таким чином, вказані обставини свідчать, що існують достатні підстави вважати, що ризики, які були підставою для застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на даний час не зникли, оскільки є обґрунтовані підстави вважати, що до теперішнього часу обвинувачений ОСОБА_8 перебуваючи на волі може переховуватись від суду; незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, що було доведено прокурором в судовому засіданні та не спростовано стороною захисту.

Отже, з урахуванням викладених обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_8 , того, що судовий розгляд в даному кримінальному провадженні ще не розпочатий та існування доведених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів на даний час не може забезпечити належну поведінку ОСОБА_8 та запобігти вищевикладеним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суд вважає за необхідне застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Разом із тим, суд враховує, що доцільність подальшого тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 буде перевірена судом через нетривалий час, у тому числі вона може бути перевірена за клопотанням сторони захисту.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, враховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.121 КК України, зокрема заподіяння умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Що стосується клопотання прокурора про вирішення питання щодо об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , які перебувають в провадженні інших судів, відповідно суд, визначаючись власне з доречністю порушеного прокурором питання, враховує наступне.

Так, прокурором у судовому засіданні лише зазначено, що на розгляді інших судів перебувають кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 , проте не надано жодних відомостей та документів на підтвердження їх наявності.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтвердив, що дійсно в Біляївському районному суді Одеської області відносно нього розглядається обвинувальний акт колегією суддів з 2017 року, та в останнє він був у судовому засіданні ще у 2022 році.

Такий інститут кримінального процесуального законодавства як об`єднання кримінальних проваджень, на переконання суду, спрямований на забезпечення ефективності кримінального провадження, тобто на досягнення його завдань, передбачених ст. 2 КПК України, у розумні строки.

За змістом ст.ст.217, 334 КПК України матеріали кримінального провадження у разі необхідності, можуть об`єднуватися в одне провадження або виділятися в окреме провадження ухвалою суду, на розгляді якого вони перебувають, згідно з правилами, передбаченими статтею 217 цього Кодексу.

Оцінка необхідності об`єднання кримінальних проваджень у кожному конкретному випадку законодавцем віднесена до дискреційних повноважень відповідного суб`єкта прокурора або суду, оскільки об`єднання може мати протилежний вплив на ефективність кримінального провадження за різних обставин. І тільки з урахуванням специфіки кожного кримінального провадження, складу його учасників, щодо яких воно здійснюється, обсягу обставин, які повинні бути досліджені під час кримінального провадження, Суд може оцінити доцільність об`єднання кримінальних проваджень та спрогнозувати, чи матиме воно позитивний вплив на їх ефективність.

Верховний Суд в ухвалі від 11 липня 2019 року у провадженні № 51-2031впс19 вказав, що положеннями ст. 334 КПК України унормовано питання об`єднання в одне матеріалів кримінального провадження, які перебувають на розгляді одного суду. Також, з цього ж судового рішення ВС у наведеному провадженні, слідує, що об`єднання кримінальних проваджень, що перебувають на розгляді різних судів взагалі виходить за межі ст. 334 КПК України.

У випадку, що розглядається в даному кримінальному провадженні, зокрема із повідомлень (інших підтверджуючих даних суду прокурором та іншими учасниками суду не надано) учасників даного кримінального провадження, встановлено, що в провадженні інших судів перебувають кримінальні провадження відносно ОСОБА_8 , а тому вирішення питання в цьому кримінальному провадженні про об`єднання кримінальних проваджень, що перебувають на розгляді різних судів взагалі виходить за межі ст. 334 КПК України.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що положеннями ч. 2 ст. 315 КПК України законодавець визначив виключне коло питань, які суд вирішує здійснюючи дії з підготовки справи до судового розгляду і, з аналізу положень ст.315, 334 КПК України слідує, що питання про об`єднання і виділення матеріалів кримінального провадження можуть розглядатись на стадії судового розгляду, бо стадія підготовчого провадження виключає вирішення такого питання. Отже, із аналізу наведених вище норм процесуального права слідує висновок про те, що закон не передбачає можливості об`єднання матеріалів кримінальних проваджень на різних стадіях підготовчого судового засідання або судового розгляду.

Таким чином, суд констатує, що в даному конкретному випадку вирішення питання об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , які перебувають в провадженні різних судів виходить за межі повноважень суду в цьому кримінальному провадженні, а відтак, визнає клопотання прокурора таким, що не відповідає положенням ст.ст.217, 315, 334 КПК України і не підлягає задоволенню.

Вирішуючи клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 176 КПК України передбачено, що запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Таким чином, кримінальний процесуальний закон визначає конкретного суб`єкта, який має право звертатись до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, зокрема під час судового провадження таким суб`єктом є виключно прокурор.

Відтак, враховуючи, що кримінальний процесуальний закон не наділив потерпілого та його представника правом на звернення до суду з клопотанням про застосування у кримінальному провадженні запобіжних заходів, це унеможливлює прийняття судом до розгляду клопотання представника потерпілих ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому воно підлягає поверненню особі, яка його подала.

Приймаючи рішення про повернення клопотання особі, яка його подала, суд враховує, що нормами кримінального процесуального закону законодавцем чітко не визначені дії суду у разі, подання неналежним суб`єктом клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Положеннями ч.1 ст.5, ч.6 ст.9 КПК України регламентовано, що суд повинен прийняти рішення згідно з положеннями КПК України чинними на час прийняття такого рішення, а якщо положення цього кодексу неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України.

Так, стаття 304 КПК України визначає алгоритм дій суду у разі надходження скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, у відповідності до якого визначена можливість повернення скарги та відмови у відкритті провадження за нею.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України скарга повертається, якщо скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу.

З урахуванням того, діючим КПК України чітко не визначені дії суду у разі подання до суду неналежним суб`єктом клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд керуючись положеннями ст.ст. 2, 5, 7, 9 КПК України, приходить до висновку, що клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 слід повернути, у зв`язку з тим, що таке клопотання подано особою, яка не має права на його подання.

Керуючись ст. ст. 314, 369-372, 376 КПК України, суд, -

постановив:

Призначити судовий розгляд обвинувального акту кримінальному провадженні №0000579 від 29.07.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 121 КК України у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань №106 Приморського районного суду м. Одеси за адресою : м. Одеса, вул. Балківська, 33 на 15:30 год. 24 грудня 2024 року.

Судовий розгляд здійснювати одноособово.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Забезпечення явки свідків кримінального провадження покласти на прокурора.

Прийняти до провадження цивільні позови потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням злочину.

Визнати потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 позивачами за їх цивільними позовами, а обвинуваченого ОСОБА_8 відповідачем за цивільними позовами потерпілих.

Вручити копії цивільних позовів потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 відповідачу ОСОБА_8 та надати строк для подання відзиву на позови потерпілих до початку судового розгляду.

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 16 лютого 2025 року, з триманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк дії ухвали суду в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою становить 16 лютого 2025 року, включно.

У задоволенні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про вирішення питання об`єднання кримінальних проваджень відносно ОСОБА_8 , які перебувають в провадженні інших судів відмовити.

Клопотання представника потерпілих адвоката ОСОБА_7 про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою повернути, у зв`язку з тим, що таке клопотання подано особою, яка не має права на його подання.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

19.12.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/22772/24

Номер провадження № 1-кп/ 522/3576/24

Головуючий суддя ОСОБА_1