Справа № 357/5040/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 28 лютого 2025 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000028, яке внесене до ЄРДР 20 квітня 2022 року стосовно:

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Тетіїв, Київська область, громадянин України, з середньо-спеціальною освітою, неодружений, військовослужбовець військової служби за контрактом, оператор групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», учасника бойових дій, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України (далі - угода про визнання винуватості),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 , установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби), тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за таких фактичних обставин.

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді оператора групи інженерного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , діючи умисно, у порушення вимог ч. 1, 3, 9 ст. 1, ч. 1-4, 6, 13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 4, 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, бажаючи тимчасово ухилитись від обов`язків військової служби, діючи з прямим умислом, без наказу або дозволу відповідних командирів і начальників,о 08 годині 00 хвилин 14 лютого 2022 року, в умовах особливого періоду, не з`явився вчасно без поважних причин на службу до військової частини НОМЕР_1 , що дислокується по АДРЕСА_3 , та до 08 години 00 хвилин 28 квітня 2022 року проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

28 квітня 2022 року, о 08 годині 00 хвилин, солдат ОСОБА_4 з`явився до розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується по АДРЕСА_3 .

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 407 КК України.

Сторони погодились, що кримінальним правопорушенням фізичної, майнової та моральної шкоди не завдано.

ОСОБА_4 діючи добровільно, ініціював укладення угоди про визнання винуватості і, щиро каючись, беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення відповідно до обставин і правової кваліфікації, які викладені в цій угоді та врученому йому обвинувальному акті.

Укладаючи угоду про визнання винуватості, сторони врахували обставини, що пом`якшують покарання, зокрема ОСОБА_4 , щиро розкаявся, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому злочині, самостійно припинив вчинення злочину, з`явившись до військової частини, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Крім цього, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є учасником бойових дій.

Також, обставин, які обтяжують покарання не встановлено.

За таких обставин, сторони угоди про визнання винуватості вважали, що є суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження стосовно ОСОБА_4 .

Сторони погодились на призначення ОСОБА_4 покарання передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та звільнення його від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

ОСОБА_4 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 407 КК України є тяжким злочином.

Отже, у кримінальному провадженні № 0000028, яке внесене до ЄРДР 20 квітня 2022 року стосовно: ОСОБА_4 , за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість в обсязі пред`явленому йому обвинувачення, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно за ч. 4 ст. 407 КК України, як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, особою, зазначеною в ч. 2 ст. 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Погоджене в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що він є учасником бойових дій, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 , виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_4 , узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Отже, оскільки сторони угоди про визнання винуватості, узгодили обвинуваченому ОСОБА_4 звільнення від відбування покарання, зважаючи на ступінь тяжкості кримінального правопорушення, визнання ним вини, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, а також дані про його особу, суд вважає за можливе застосувати до нього положення ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на нього обов`язки, визначені в ч. 1 ст. 76 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 28 лютого 2025 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Згідно із ч. 2 ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Установити ОСОБА_4 іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 виконувати такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питання пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

Іспитовий строк обчислювати з 28 лютого 2025 року.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_6

Київської області