Справа № 453/1819/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1290/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження №0000056 про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ялинкувате Стрийського району Львівської області, заререєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Сколівського районного суду Львівської області від 14 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п"ять) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п"ять) років з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шість) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, а також повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено попередньо обраний- у виді особистого зобов`язання.

Вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , діючи умисно, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї, бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв, незаконно зберігав бойові припаси без передбаченого законом дозволу при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , перебуваючи в смт. Славське Стрийського району Львівської області вул. Олени Степанівни, у будинку свого покійного діда ОСОБА_9 , знайшов сховок, в якому знаходились 14 патронів калібру (5,6 мм) до нарізної вогнепальної зброї, достовірно знаючи, що вказані предмети є бойовим припасами, привласнив знайдене, таким чином умисно, незаконно, не маючи на те відповідного дозволу, придбав 14 патронів калібру (5,6 мм) до нарізної вогнепальної зброї.

Після чого, ОСОБА_6 , не маючи відповідного дозволу на придбання, зберігання, перевезення і використання боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС №662 від 21 серпня 1998 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, порушуючи громадську безпеку в частині убезпечення від порушення правил обороту бойових припасів, діючи умисно, знайдені ним 14 патронів калібру (5,6 мм) до нарізної вогнепальної зброї, перевіз до свого житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , та сховав їх на горищі, де незаконно їх зберігав до моменту вилучення працівниками поліції 10.09.2024.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/114-24/21855-Бл від 19.09.2024 за результатами експертизи дослідження зброї та боєприпасів, (14) чотирнадцять патронів кільцевого запалювання калібру 5,6 мм, промислового виготовлення, являються боєприпасами до вогнепальної нарізної зброї, патрони до стрільби придатні.

Окрім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи в АДРЕСА_2 у будинку свого покійного діда ОСОБА_9 , знайшов сховок, в якому знаходилась 1 (одна) металева ємність, із сипучою речовиною, вагою 178,2 грам, візуально схожою на порох.

Після чого, ОСОБА_6 , діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою подальшого зберігання, вибухової речовини (пороху) без передбаченого законом дозволу, перевіз металеву ємність, із сипучою речовиною, візуально схожою на порох до свого житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , та на горищі, де незаконно зберігав до моменту вилучення працівниками поліції 10.09.2024.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/114-24/21997-ФХВР від 14.10.2024 року, вилучена під час обшуку 1 (одна) ємність із вмістом пороху, та надана на експертизу у одному герметичному пакеті з надписом «1», є одноосновним нітроцелюлозним порохом. Одноосновний нітроцелюлозний порох відносяться до метальних вибухових речовин.

Не погоджуючись із вироком суду прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Сколівського районного суду Львівської області від 14.11.2024 року стосовно ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання.

На підставі ст. 69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 (чотирьох) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 8 (вісім) місяців. На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вирок суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення покарання.

Апелянт зазначає, що при визначенні покарання ОСОБА_6 суду необхідно було застосувати вимоги ст. 69-1 КК У країни та призначити йому покарання, строк якого не перевищує двох третин строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто у розмірі, який перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті (4 роки 8 місяці позбавлення волі). Таким чином, Сколівський районний суд при визначенні покарання ОСОБА_6 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні вимог ст. 69-1 КК України.

Заслухавши доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційних вимог, міркування обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, об`єктивно підтверджується сукупністю доказів, наявних в матеріалах кримінальної справи, які не викликають будь-яких сумнівів у колегії суддів та ніким не оскаржується.

Суд першої інстанції, при призначенні по даній справі покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі та звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, врахував ряд обставин, зокрема ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на ОСОБА_10 обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Зокрема, пом`якшуючими вину обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при призначенні йому покарання обставинами, передбаченими ст. 66 КК України є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обтяжуючих покарання обставин судом не виявлено.

Таке рішення не в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства.

У суді апеляційної інстанції знайшло підтвердження покликання прокурора про неправильне застосуванням закону України про кримінальну відповідальність у частині призначення покарання.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст. 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення про призначення покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України у вироку має бути вмотивовано, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК України, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Судове засідання було проведено у відповідності до вимог ст. 382 КПК України в порядку спрощеного провадження

Згідно з вироком суду першої інстанції ОСОБА_6 вину у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення визнав беззаперечно, обставинами, що пом`якшують покарання останнього, згідно з вироком суду, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Вказане свідчить про те, що при визначенні покарання ОСОБА_6 суду необхідно було застосувати вимоги ст. 69-1 КК У країни та призначити йому покарання, строк якого не перевищує двох третин строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті.

При цьому, санкцією ч. 1 ст. 263 КК України передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до семи років. Дві третин від максимального строку найбільш суворого виду покарання становить 4 роки 7 місяців позбавлення волі.

В порушення зазначених вимог закону України про кримінальну відповідальність, суд першої інстанції безпідставно визначив ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, тобто у розмірі, який перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією статті.

Таким чином, Сколівський районний суд при визначенні покарання ОСОБА_6 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що виразилось у безпідставному незастосуванні вимог ст. 69-1 КК України.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначення покарання обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419, 424 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_11 задоволити частково.

Вирок Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 25 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання змінити.

На підставі ст. 69-1 КК України зменшити призначене ОСОБА_6 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України до 4 (чотирьох) років 7 (семи) місяців позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки 7 (сім) місяців.

На підставі ст. 75 КК України вважати ОСОБА_6 звільненим від відбування покарання у виді позбавлення волі з встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4