ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадженняза апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року про часткове звільнення від покарання відповідно до ч.2 ст.74 Кримінального кодексу України (далі- КК),-

В С Т А Н О В И Л А:

06 вересня 2024 року до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська надійшла заява засудженого ОСОБА_7 з проханням привести призначене йому покарання у відповідність до Закону України 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Ухвалою місцевого суду, що оскаржується, було частково задоволено заяву засудженого ОСОБА_7 та його звільнено від призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2024 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, відповідно до ч.2 ст.74 КК у зв`язку з прийняттям закону про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, передбачену ст.185 КК.

Вважати ОСОБА_7 засудженим вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 серпня 2023 року за ч.4 ст.185, 71 КК до покарання у виді 6 років позбавлення волі.

Не погодившись з рішенням суду засудженим ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій він просить переглянути рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення засудженого на підтримку поданої ним апеляційної скарги, який просив переглянути рішення суду першої інстанції та зменшити йому покарання, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги засудженого, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК)суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у повному обсязі дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно п.13 ч.1 ст.537 КПК під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

За приписами п.2 ч.2 ст.539 КПК клопотання (подання/заяви) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" № 3886-IX від 18.07.2024 (далі Закон № 3886-ІХ).

Цим Законом статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції, якою збільшено розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який застосовується для визначення кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З цього приводу об`єднана палата ККС ВС у своїй постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) зробила висновок про те, що питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Закону № 3886-IX, вирішується судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Мотивуючи своє рішення про часткове задоволення заяви засудженого ОСОБА_7 суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_7 відбуває покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89)» за вироком Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 21 травня 2024 року, яким він засуджений за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинення покарання призначеного цим вироком більш суворим покаранням призначеним вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2023, визначено до відбуття 6 років позбавлення волі.

При цьому, вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2023 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

За вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2024 ОСОБА_7 засуджений за те, що він 11 лютого 2021 року викрав майно ПАТ "Укртелеком" на загальну суму - 1916 гривень 70 копійок.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2021 року в сумі 2270 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2021 році складала 1135 грн.

Таким чином, відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185, 190 КК, у 2021 році становила 2270 грн.

Отже, оскільки вартість майна, у викрадені якого визнано винуватим ОСОБА_7 за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.05.2024, не перевищує суми двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, встановленої на день вчинення засудженим інкримінованого йому діяння, тому суд першої інстанції дійшов правильних висновків про задоволення заяви засудженого в цій частині.

Водночас у своєму рішенні місцевий суд зазначив, що ОСОБА_7 раніше було засуджено вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2023 за те, що він 01 травня 2022 року викрав майно потерпілої ОСОБА_8 на суму - 2875,00 гривень.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190 КК, у 2022 році становила 2481 грн.

Відтак, оскільки вартість викраденого ОСОБА_7 майна за вищевказаним вироком перевищує суму двох неоподаткованих мінімумів доході громадян, тому суд дійшов аргументованих висновків про те, що заява засудженого в цій частині задоволенню не підлягає.

Поміж іншого під час апеляційного розгляду встановлено наступне.

За вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25.08.2023 остаточне покарання засудженому ОСОБА_7 за ч.4 ст.185 КК було призначено за правилами ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання не відбутої частини покарання за вироком Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровьска від 22 січня 2021 року у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Як убачається зі змісту Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровьска від 22 січня 2021 року ОСОБА_7 був засуджений за ч.3 ст.185 КК до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75,76 КК звільний від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 роки з покладенням на нього відповідних обов`язків.

За цим вироком ОСОБА_7 був визнаний винним у тому, що 13 вересня 2017 року в період часу з 04 год. 50 хвл. до 06 год. 00 хвл., він разом з ОСОБА_9 незаконно проникли в гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та таємно викрали майно, яке належить потерпілому ОСОБА_10 на загальну суму - 8479 грн. 38 коп.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2017 року в сумі 1600 грн.

Таким чином, відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2017 році становила - 1600 грн.

Отже, оскільки вартість майна, у викрадені якого було визнано винним ОСОБА_7 за вироком Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровьска від 22 січня 2021 року складає - 8479 грн. 38 коп, тому апеляційний суд доходить висновків про відсутність підстав для застосування Закону № 3886-ІХ за цим вироком.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року є законною, обґрунтованою та такою, що відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстави для її скасування або зміни відсутні.

На підставі викладено, керуючись статтями 404, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2024 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4