печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у залі суду, судове провадження за скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГСУ НП України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000455 від 14.04.2022,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2024 у провадження Печерського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_3 , яка 29.11.2024 передана слідчому судді ОСОБА_1 , на бездіяльність уповноважених осіб Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0000455 від 14.04.2022, яка полягає у неповерненні майна, вилученого 15.11.2024 під час проведення невідкладного обшуку за адресою: АДРЕСА_1, БЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В обґрунтування доводів та вимог скарги зазначено, що органом досудового розслідування проведено обшук до постановлення ухвали слідчим суддею, в результаті проведення якого незаконно вилучено майно, на яке до цього часу не накладено арешт, а відтак вилучене майно має статус тимчасово вилученого та відповідно підлягає поверненню його законному володільцю.

В судовому засіданні представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримала та просила задовольнити з викладених в ній підстав.

Слідчий ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення скарги заперечував в повному обсязі.

Старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 подав до суду письмові заперечення, відповідно до яких просив в задоволенні скарги відмовити. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що дозвіл на невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1, БЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1», надано ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.11.2024 у справі № 757/54175/24-к. Поряд з цим, слідчий долучив копію ухвали слідчого судді від 19.11.2024 у справі № 757/54093/24-к про накладення арешту на вилучене майно, на поверненні якого наполягає заявник.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України здійснювалась фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, заслухавши пояснення представника власника майна та слідчого, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

За своїм змістом подана скарга направлена на повернення вилученого майна, через призму оскарження бездіяльності прокурора/слідчого.

Судовим розглядом встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000455 від 14.04.2022 за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 240, ч. 3 ст. 254, ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 258-3, ч. 3 ст. 258-5, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 364-1, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364-1, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367, ч. 2 ст. 369, ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 388 КК України, за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

15.11.2024 слідчим Головного слідчого управління Національної поліції України проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1, БЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1», до постановлення ухвали слідчим суддею, за результатами проведення якого вилучено майно ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 233 КПК України, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні даної скарги, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно зі ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржено неповернення тимчасово вилученого майна, згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які слідчий, прокурор зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукування в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

З матеріалів скарги вбачається, що 19.11.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/54142/24-к задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_11 про проведення обшуку, з яким слідчий звернувся невідкладно після проведення обшуку до постановлення ухвали, та надано дозвіл на проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1, БЦ «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Поряд з цим, судовим розглядом встановлено, що на вилучене 15.11.2024 майно, а саме на:

- дві паперові коробки в середині яких скретч-картки мобільних операторів «Київстар» з номером НОМЕР_1 , «Lifecell» з номером НОМЕР_2 , без сім-карток; паперова упаковка стартового пакету «Київстар» з номером НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон IPhone 15 ProMax IMEI1: НОМЕР_4 , з сім-карткою НОМЕР_5 ;

- проект Акту прийняття/передачі нерухомого майна між ТОВ «Інтерно Сістем» та ТОВ «Малинська видобувна компанія» на 14 арк.;

- протокол загальних зборів ТОВ «ЮНІ СТОУН ПЛЕНТ» в кількості 17 шт. на 94 загальній кількості сторінок; протокол загальних зборів ТОВ «Юні Сервіс» в кількості 14, на 16 загальну кількість сторінок; попередня кількість вартості виробництва продукції 2 шт. на 2 арк.; закупівлі ТОВ «ЮНІ ЛЮКС»; розрахункова палата собівартості 2024 року на 1 арк; поліс № ЕР-224127305 на 1 арк; чорнові записи на 1 арк; список з підписами на 1 арк; акт прийому передачі ключів ТОВ «Ірпінь-Буд-Проект-Плюс» на 1 арк; лист ТОВ «Ірпінь-Буд-Проект-Плюс» вих. № 20240626_01 від 26.06.2024 на 1 арк (копія); копія заяви ТОВ «ВІПЕК» на 4 арк; копія заяви додатку ТОВ «ВІПЕК» на 2 арк (4 примірники); схема на 1 арк; блокнот синього кольору з чорновими записами, схема підприємства на 1 арк (копія);

- жорсткі диски ССD 256 Gb в кількості 3 шт. (s/n 0175), (s/n 0176), (s/n 0065);

- два моноблоки «HP» s/n 8CC1411QGD, s/n 8CC1411QJK;

- два моноблоки «ARTLINE» s/n AI57, s/n AI11, на поверненні якого наполягає заявник, накладено арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/54093/24-к від 19.11.2024.

Відтак, вказане майно не є тимчасово вилученим майном, а тому до нього не може застосовуватися порядок, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 169 КПК України, та процедура за ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу.

На підставі викладеного, враховуючи ту обставину, що однією з засад кримінального провадження є принцип змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом та принципу диспозитивності кримінального провадження, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, слідчий суддя приходить до висновку про безпідставність вимог скарги, а відтак у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 100, 169-170, 303, 305, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого ГСУ НП України, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 000455 від 14.04.2022 залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1