У Х В А Л А

про застосування запобіжного заходу

20.02.2025 м. Львів

Cлідчий суддя Франківського районного суд м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотанняслідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівської області підполковник поліції ОСОБА_4 , погодженого прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000036 від 13.01.2025, у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Межівського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,-

В С Т А Н О В И В :

Слідчий, за погодженням прокурора, звернувся з клопотанням про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Клопотання мотивує тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, у кримінальному провадженні № 0000036.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період з середини лютого по 05.03.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи на території Франківського району м. Львова, точні адреси досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, під виглядом залучення ОСОБА_6 до роботи під прикриттям в підрозділах ГУР МО України на посаді водія у « ІНФОРМАЦІЯ_2 »», що за його словами унеможливлювало призов потерпілого до підрозділів ЗСУ, в якості благодійних внесків на потреби «Батальйону» заволодів коштами ОСОБА_7 на загальну суму 3000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.03.2024 становить 114940 гривень 50 копійок, вказуючи, що це внески на потреби «Батальйону», надавши в подальшому потерпілому також посвідчення про те, що останній перебуває на посаді водія в «Батальйоні Дмитра Корчинського «БРАТСТВО»», що не відповідало дійсності, чим заподіяв ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 12.04.2024 по 15.04.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_5 , перебуваючи по АДРЕСА_3 та по вул. Багалія, 21 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, під виглядом залучення ОСОБА_8 до роботи під прикриттям в підрозділах ГУР МО України на посаді працівника штабу в «Батальйоні Дмитра Корчинського «БРАТСТВО»», що за його словами унеможливлювало призов потерпілого до підрозділів ЗСУ, заволодів коштами ОСОБА_8 на загальну суму 3000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.04.2024 становить 118197 гривень, вказуючи, що це внески на потреби «Батальйону», надавши в подальшому потерпілому також посвідчення про те, що останній перебуває на посаді працівника штабу в «Батальйоні Дмитра Корчинського «БРАТСТВО»», що не відповідало дійсності, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що у період з 29.04.2024 по 19.05.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, тобто, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 IX (із подальшими змінами), під час дії воєнного стану на території України, ОСОБА_5 , перебуваючи відповідно по вул.Кульпарківська 226 А та на пр. В. Чорновола, 14 у м. Львові, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, під виглядом залучення ОСОБА_9 до роботи під прикриттям в підрозділах ГУР МО України на посаді працівника штабу в «Батальйоні Дмитра Корчинського «БРАТСТВО»», що за його словами унеможливлювало призов потерпілого до підрозділів ЗСУ, заволодів коштами ОСОБА_9 на загальну суму 5000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.05.2024 становить 197152 гривні 50 копійок, вказуючи, що це внески на потреби «Батальйону», надавши в подальшому потерпілому також посвідчення про те, що останній перебуває на посаді працівника штабу в «Батальйоні Дмитра Корчинського «БРАТСТВО»», що не відповідало дійсності, чим заподіяв ОСОБА_9 матеріальну шкоду на вказану суму.

Разом з цим, що у період з 29.11.2024 по 19.12.2024, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, тобто, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102 IX (із подальшими змінами), під час дії воєнного стану на території України, ОСОБА_5 , перебуваючи по АДРЕСА_4 та по АДРЕСА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, під виглядом залучення ОСОБА_10 до роботи під прикриттям у ГУР МО України у відокремленому підрозділі спеціального призначення «ББУ» військової частини НОМЕР_1 , що за його словами унеможливлювало призов потерпілого до інших підрозділів ЗСУ, заволодів грошовими коштами ОСОБА_10 у сумі 240 000 гривень, 4900 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19.12.2024 становить 205333 гривні 52 копійки, 100 Євро, що за курсом НБУ станом на 19.12.2024 становить 4395 гривень 81 копійка, вказуючи, що це внески на потреби підрозділу, надавши в подальшому потерпілому також посвідчення про те, що останній займає посаду у ВПСП «ББУ» у військовій частині НОМЕР_1 , що не відповідало дійсності, чим заподіяв ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 449729 гривень 33 копійки.

20.02.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Василівка, Межівського району, Дніпропетровської області, громадянин України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав. Пояснив, що на його думку необхідність взяття під варту підозрюваного є обґрунтованою та підтверджується матеріалами клопотання, окрім цього не заперечує про визначення розміру застави, який повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У судовому засіданні ОСОБА_5 вину не визнав, відносно обрання запобіжного заходу, просив обрати не пов`язану із позбавленням волі.

Заслухавши пояснення прокурора та підозрюваного, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

З матеріалів клопотання вбачається, що в провадженні слідчих органів перебуває кримінальне проводження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування № 0000036 від 13.01.2025, за підозрою ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень передбаченого ч.1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч.3 ст. 190, ч.4 ст. 190 КК України.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 194 КПК України, визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді даного подання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що слідчий та прокурор довели обґрунтованість підозри висунутої підозрюваному, яку слідство обґрунтовує: заявою ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення від 13.01.2025; протоколом огляду предметів від 14.01.2025; протоколом огляду телефону від 14.01.2025; протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 ; заявою ОСОБА_10 про вчинене кримінальне правопорушення від 15.01.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 15.01.2025; протоколом огляду предметів від 16.01.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 20.01.2025; заявою ОСОБА_9 про вчинене кримінальне правопорушення від 20.01.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 21.01.2025; проколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 27.01.2025; протоколом огляду предметів від 21.01.2025; заявою ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 03.02.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 18.02.2025; протоколом огляду предмету від 04.02.2025; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 177 КПК України, визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04)). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Крім того, як зазначає ЄСПЛ, існують різні критерії доведеності необхідні для звинувачення (як правило, доведеність за відсутності обґрунтованих сумнівів) та переслідування (як правило, обґрунтована підозра у скоєнні злочину) особи. Отже, можуть бути звичайно такі випадки, коли обґрунтована підозра не призводить у результаті судового розгляду до засудження особи за відсутності обґрунтованих сумнівів. Однак, у таких ситуаціях держава має законний інтерес забезпечити, аби особи, щодо яких існує обґрунтована підозра у скоєнні злочину, не намагались ухилитися від правосуддя або підірвати належне проведення судового розгляду, у ході якого має бути розглянуто питання про їхню винність або невинність ( «СПРАВА LAVRECHOV ПРОТИ ЧЕСЬКОЇ РЕСПУБЛІКИ», рішення від 20.06.2013, заява № 57404/08, п. 50).

Наявність обґрунтованої підозри є умовою sine qua non законності застосування запобіжного заходу.

Зокрема, обґрунтованими є доводи прокурора про те, що є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків.

При встановленні ризику незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному проваджені слід враховувати встановлену КПК України, процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілого та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від потерпілих та свідків та дослідження їх судом.

Ризик того, що може іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, обумовлений тим, що застосування відносно останнього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою призведе до забезпечення останнім конспірації злочинної діяльності, зокрема шляхом надання порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними засобами контролю.

Крім цього, у кримінальному провадженні заплановано проведення ряду слідчих (розшукових) та процесуальних дій, та будучи проінформованим про окремі обставини кримінального провадження останній перешкоджати проведенню таких.

Враховуючи викладені вище обставини, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , очевидну суспільну небезпеку підозрюваного, у разі доведеності його вини безальтернативне покарання у виді позбавлення волі, орган досудового розслідування приходить до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та виконання покладених на підозрюваного обов`язків, оскільки об`єктивно будуть існувати можливості для переховування від органу досудового розслідування чи суду, вчинення інших злочинів, перешкоджання кримінальному провадженню, незаконного впливу на свідків як безпосередньо, так і за посередництвом сторонніх осіб, тому лише обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою може запобігти вказаним ризикам.

У зв`язку із тим, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані (Конвенція), тому органом досудового розслідування було враховано наявність законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Враховуючи наведені вище обставини, прихожу до переконання, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід - тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, саме стаття 5 Конвенції розкриває питання права на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до прецедентного права Суду, гарантія, передбачена статтею 5§3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні (дивіться Мангурас проти Іспанії [ВП], №. 12050/04, § 78, ЄСПЛ 2010 року). Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (дивіться Неймайстер проти Австрії, 27 червня 1968 року, § 14, серія А 8). Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого (дивіться Maнгурас, наведена вище, § § 79 - 80). Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити (дивіться Toшев проти Болгарії, № 56308/00, § 68, 10 серпня 2006 року; і Iванчук проти Польщі, № 25196/94, § 66, 15 листопада 2011 року).

Навіть якщо рішення національних судів про відмову звільнення під заставу засновані на «відповідних» і «достатніх» підставах Суд повинен також встановити, чи виявили компетентні національні органи влади «особливу ретельність» при вирішенні цього питання. Суд вважав, що цей критерій повинен бути доречним навіть у зв`язку з рішенням щодо визначення умов звільнення під заставу після того, як звільнення під заставу було офіційно дозволено, якщо особа залишилася в ув`язненні внаслідок відсутності можливості внести заставу (дивіться Koлаковіч проти Мальти, № 76392/12, § 74, 19 березня 2015 року).

Так, у справі Mangouras v. Spain ЄСПЛ вказав, що оскільки зростаючий стандарт в галузі захисту прав людини відповідно і неминуче вимагав більшої твердості при оцінці порушень фундаментальних цінностей демократичних суспільств, при визначенні розміру застави не можна виключати прийняття до уваги професійного середовища, яке сформувало обставини для даної діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу.

Так у цій справі заявнику було призначено заставу у сумі 3 000 000 євро і було встановлено, що вказана сума, швидше за все, перевищувала платоспроможність заявника. Однак, враховуючи винятковий характер справи та величезний збиток ЄСПЛ визнав, що визначення застави у такому розмірі не є порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі Punzelt v. CzechRepublic від 25.04.2000 (заява № 31315/96, пункт 86) констатовано, що ані неодноразова відмова у звільненні під заставу заявника, ні в подальшому встановлена застава у розмірі 30 000 000 чеських крон, не були порушенням прав заявника, враховуючи масштаб його фінансових операцій.

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Слідчий суддя враховує, що ймовірний злочин віднесений до категорії тяжких.

Тому, виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси кримінального провадження, при цьому слід врахувати, що відносно ОСОБА_5 раніше у кримінальному провадженні обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, яка була внесена 10.10.2024, але останній вчинив нове кримінальне правопорушення, що є підставою для застосування виключного випадку та призначення застави у більшому розмірі, вважаю, що підозрюваному слід визначити заставу в розмірі триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На думку слідчого судді, такий розмір застави достатньою мірою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не буде завідомо непомірним для нього.

На підставі наведеного, керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк дії ухвали становить шістдесят днів до 20.04.2025 включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з часу обрання запобіжного заходу.

Визначити розмір застави ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить в сумі 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн. 00 коп., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем).

У випадку внесення вказаного розміру застави на відповідний рахунок, ОСОБА_5 звільняється з-під варти в порядку визначеному ч. 4 ст. 202 КПК України.

У випадку звільнення з-під варти на ОСОБА_5 покладаються такі обов`язки:

- прибувати за викликом слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою, в тому числі у разі виклику за допомогою телефонного зв`язку;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування із свідками та потерпілими у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну .

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 21 лютого 2025 року об 10:15.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1