КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-сс/824/7739/2024 Головуючий у 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 181 КПК
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді- ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7

підозрюваного - ОСОБА_8

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання слідчого СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 13.01.2025 включно, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Рокитне Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, захисник підозрюваного подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання відмовити.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Так, під час розгляду вказаного клопотання було порушено правило підсудності, оскільки досудове розслідування здійснюється СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області, юридична адреса та фактичне місцезнаходження якого є Київська область, м. Фастів, вул. Осипенка, 6, що в свою чергу визначає територіальну юрисдикцію за Фастівським міськрайонний судом Київської області.

Повідомлена підозра необґрунтована, неконкретна, неправомірність дій підозрюваного жодним чином не підтверджено.

Наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, також не доведено.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника, підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судової справи, слідчим відділом Фастівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 00000079 від 27.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

13.11.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України, тобто пропозиції здійснити вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе, та одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, вчинені групою осіб за попередньою змовою.

19.11.2024 слідчий СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під домашнім арештом, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, наявності існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також неможливості, на думку органу досудового розслідування, іншого більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року клопотання органу досудового розслідування задоволено, застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 13.01.2025 включно, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та /або суду; знищити або сховати будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду вказаного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.

Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має бути співмірним зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарт обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрюваного з кримінальним правопорушенням, достатньо аби виправдати подальше розслідування та застосування запобіжного заходу відносно останнього.

Факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії кримінального розслідування («Мюррей проти Сполученого Королівства»).

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_8 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними доказами.

Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 369-2 КК України є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому на даному етапі провадження колегія суддів не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Отже, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_8 підозри, чогось очевидно недопустимого чи такого, що не підтверджується доказами, не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів, а тому посилання підозрюваного на необґрунтованість повідомленої йому підозри слід визнати безпідставними.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризик переховування у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину, за який санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, а отже розуміння невідворотності покарання, яке йому загрожує, може спонукати його переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Зокрема, майновий стан підозрюваного ОСОБА_8 , наявність заощаджень, що утворився протягом перебування на посаді лікаря травматолога КНП «Лікарня інтенсивного лікування» Боярської міської ради, а також шляхом задокументованого отримання від ОСОБА_11 неправомірної вигоди у сумі 3000 Євро, що дозволяє йому без жодних проблем залишити поточне місце проживання або виїхати за межі України та залишатись там протягом тривалого часу.

Крім того, слідча звертає увагу, що ОСОБА_8 підлягає мобілізації під час дії воєнного стану, а отже може у законний спосіб у будь-який момент може мобілізуватися і у такий спосіб штучно створити підставу для затягування досудового розслідування.

Ризик незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні обґрунтовується наступним.

Підозрюваний ОСОБА_8 , з метою спотворення доказової бази та ухилення від подальшого покарання може впливати на свідка ОСОБА_11 . Даний свідок у своїх показах вказував, що надав неправомірну вигоду ОСОБА_8 та його спільнику, для отримання медичного висновку з встановленим діагнозом, який надасть змогу ухилитися від мобілізації та виїхати за кордон. Останній спілкувався з підозрюваним, надавав йому свої документим та всю інформацію щодо себе, таку як місце проживання, номери телефонів. Підозрюваний володіючи повною інформацією про місце проживання, телефони, склад сім`ї свідка ОСОБА_11 може підкупом чи погрозами чи в інший спосіб примусити свідка змінити показання, оскільки усвідомлює важливість показів даних свідком для доведення його винуватості.

Також підозрюваний може протиправно впливати на свого співучасника підозрювану ОСОБА_12 , зокрема шляхом тиску або домовленості із нею спотворювати події вчинення злочину.

Поза тим, слідча переконує, що за встановлених обставин ОСОБА_8 та ОСОБА_12 обіцяли ОСОБА_11 вплинути на членів МСЕК для встановлення йому групи інвалідності, що вже вказує на наявність у підозрюваних широких зв`язків серед посадових осіб у медичній сфері, які вони можуть використати для протиправного впливу на свідків, тобто працівників лікарні, де підозрювані працюють.

Ризик того, що підозрюваний може знищити, сховати документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обґрунтовується наступним.

Згідно з встановлених досудовим розслідуванням обставин, які інкримінуються підозрюваним, у процесі лікування ОСОБА_11 створювався цілий ряд документів, які містять відомості щодо його фіктивного лікування, обстеження та встановлення йому діагнозів, які підозрювані планували використати для створення формальних підстав для надання йому групи інвалідності. Отже, частину із вказаних документів, які ще не вилучено органом слідства підозрюваний, який продовжує працювати лікарем і має доступ до медичної документації, може знищити або сховати, щоб уникнути їх вилучення і посилення доказової бази проти себе.

Ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, підтверджується тим, що ОСОБА_8 за родом своєї посади лікаря КНП «Лікарня інтенсивного лікування» Боярської міської ради має вільний доступ до бланків медичних документів, журналів прийому хворих, які ведуться в лікарні, має дружні зв`язки із лікарями вказаної лікарні, а отже може створити «заднім числом» будь-які медичні документи щодо лікування ОСОБА_11 , які б викривляли встановлену на даний час картину злочину.

На підставі вищевикладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність старшим слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючи фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання слідчого, оскільки стороною обвинувачення в повному обсязі доведено суду обставини, які виправдовують застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Доводи апелянта щодо недоведеності стороною обвинувачення ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими, оскільки відповідно до вимог ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються, проте стороною захисту у судовому засіданні не надано будь-яких доказів, які б спростовували висновки слідчого щодо наявності ризиків, з огляду на документи долучені до клопотання.

Твердження апелянта про порушення під час розгляду клопотання правил підсудності також є безпідставними, з огляду на те, що органом досудового розслідування є ВП № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області, що розташований за адресою: вул. Вокзальна, 75/30, м. Боярка, Фастівського району, Київської області, поза тим визначено групу прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000079 від 27.06.2024 року у складі прокурорів Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області, відтак клопотання слідчого СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури у Київській області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_8 подане в межах територіальної юрисдикції.

На підставі викладеного, слідчий суддя при розгляді даного клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дані про особу підозрюваного, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника підозрюваного, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України при постановленні ухвали слідчим суддею, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177- 179, 181, 193, 194, 309, 376, 404, 407, 422 КК України колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 листопада 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СВ Фастівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого прокурором Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 13.01.2025 включно, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 4, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України, відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4