Номер провадження: 11-кп/813/1297/25
Справа № 947/3189/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 22.01.2025 якою у №0000269 від 14.04.2023 стосовно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 309 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.03.2025 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою від 22.01.2025 було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.03.2025 відносно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України; ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України із визначенням застави обвинуваченому ОСОБА_10 , у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000, обвинуваченому ОСОБА_11 у розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 362 600 грн., обвинуваченому ОСОБА_12 у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 211 200 грн.

Окрім того, зазначеною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання захисників про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та зменшення розміру застави відносно обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , та було відмовлено у задоволенні клопотання захисників у частині зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави відносно обвинуваченого ОСОБА_12 .

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, їх суспільну небезпеку та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжує існувати ризик, передбачений п.1) ч.1 ст.177 КПК України,що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас, не є для обвинувачених безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , подали апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- констатований судом ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_12 є абстрактним та не підтверджений жодними доказами. Водночас, на території України запроваджено воєнний стан, який обмежує виїзд за кордон чоловіків призовного віку при цьому обвинувачений ОСОБА_12 має місце проживання, має на утриманні матір похилого віку, яка потребує догляду, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався;

- клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням та не містить доказів на підтвердження існування заявлених ризиків;

- ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України жодним чином не обґрунтований, свідки були допитані на стадії досудового розслідування, всі необхідні слідчі дії, спрямовані на відшукування свідків та причетних до кримінальних правопорушень осіб були проведені,

- обвинувачений ОСОБА_12 , утримуючись у ДУ «ОСІ» зарекомендував себе з позитивного боку, зауваження з приводу його поведінки не надходило, він виявив бажання працевлаштуватися, перебуваючи у ДУ «Одеська виправна колонія №14»;

За таких обставин, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 просять скасувати ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 22.01.2025 та звільнити обвинуваченого ОСОБА_12 з-під варти.

Окрім того, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , в якій він вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, висновки суду суперечать правовим позиціям ЄСПЛ з таких підстав:

- заявлені прокурором ризики є надуманими, ОСОБА_10 раніше не судимий, в нього не вилучи жодних наркотичних засобів та психотропних речовин, підозра про вчинення злочинів ґрунтується на показах лише одного свідка, який діяв безпосередньо під контролем правоохоронних органів, здійснивши вісім «оперативних закупок», що свідчить про провокацію вчинення злочинів збоку правоохоронних органів;

- обвинувачений ОСОБА_10 має незадовільний стан здоров`я, має на утриманні двох малолітніх дітей та батьків похилого віку;

- зі змісту клопотання прокурора не видається можливим зрозуміти про яких невстановлених свідків іде мова, оскільки стадія досудового розслідування вже завершена;

- всупереч п.1) ч.3 ст. 184 КПК України прокурором не були додані до клопотання жодні матеріали, яким він обґрунтовував своє клопотання;

- розмір застави є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки він не працевлаштований, не має постійного доходу, до затримання проживав із дружиною, дітьми та з батьками.

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду від 22.01.2025 та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Водночас, захисник ОСОБА_9 також подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , в якій він вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, висновки суду суперечать правовим позиціям ЄСПЛ з таких підстав:

- заявлені прокурором ризики є надуманими, ОСОБА_11 раніше не судимий, його підозра про вчинення злочинів ґрунтується на показах лише одного свідка, який діяв безпосередньо під контролем правоохоронних органів, здійснивши вісім «оперативних закупок», що свідчить про провокацію вчинення злочинів збоку правоохоронних органів;

- обвинувачений ОСОБА_11 одружений, має неповнолітню дитину, має постійне місце проживання, зареєстрований як ФОП, займався підприємницькою діяльністю;

- зі змісту клопотання прокурора не видається можливим зрозуміти про яких невстановлених свідків іде мова, оскільки стадія досудового розслідування вже завершена;

- всупереч п. 1 ч.3 ст. 184 КПК України прокурором не були додані до клопотання жодні матеріали, яким він обґрунтовував своє клопотання, окрім того у клопотанні невірно зазначена правова кваліфікація інкримінованих ОСОБА_13 злочинів;

- у судовому засіданні у суді 1-ої інстанції ОСОБА_11 не була вручена пам`ятка про його права та обов`язки, окрім того, лише після розгляду клопотання прокурора було вирішено питання про колегіальний розгляд справи. Відтак, рішення, які прийняті на стадії підготовчого судового засідання суддею за наявності клопотання про колегіальний розгляд провадження підлягають скасуванню.

- розмір застави є непомірним для обвинуваченого ОСОБА_11 з огляду на відомості про його особу та про його майовий стан;

За таких обставин, захисник ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду від 22.01.2025 та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

У судовому засіданні апеляційного суду захисники підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити, натомість прокурор заперечував проти їх задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси знаходиться к/п №0000269 від 14.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_14 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст.310; ч.1 ст.263 КК України; ОСОБА_10 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України; ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлено, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, надаючи оцінку доводам захисника ОСОБА_9 відносно необґрунтованості підозри ОСОБА_11 та наявності ознак провокації, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів приймає до уваги аргументи захисників з приводу того, що зі змісту клопотання прокурора не видається можливим зрозуміти про яких невстановлених свідків іде мова, оскільки стадія досудового розслідування вже завершена, водночас зауважує, що судом у оскаржуваній ухвалі було констатовано наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням, колегія суддів зауважує, що відповідно до позиції ЄСПЛ у справах «Штепа проти України», «Войкін проти України», « ОСОБА_15 проти України» повторне зазначення в ухвалі тих самих ризиків із обґрунтуванням продовження їх існування не становити порушення права на свобод та особисту недоторканість.

Посилання захисників з приводу того, що обвинувачений ОСОБА_12 , утримуючись у ДУ «ОСІ» зарекомендував себе з позитивного боку, зауваження з приводу його поведінки не надходило, він виявив бажання працевлаштуватися, перебуваючи у ДУ «Одеська виправна колонія №14» не спростовують існування ризику його переховування від суду.

Водночас, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується та продовжується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 з приводу того, що лише після розгляду клопотання прокурора про продовження строків триманні під вартою було вирішено питання про колегіальний розгляд справи, колегія суддів зауважує, що із журналу судового засідання, який наданий апеляційному суду, захисник ОСОБА_9 не висловлював свою думку з приводу суті клопотання, однак з журнал не вбачається висловлення ним незгоди із розглядом клопотання прокурора суддею ОСОБА_1 одноособово, у зв`язку з чим апеляційний суд не вважає зазначений захисником аргумент підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів приймає до уваги посилання сторони захисту з приводу того, що обвинувачені мають місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалися, мають соціальні зв`язки, однак вказані обставини не можливо визнати такими, що беззаперечно можуть гарантувати запобігання існуючим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою з огляду на тяжкість, специфіку та суспільну небезпеку інкримінованих кримінальних правопорушень.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 з приводу незадовільного стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_10 , апеляційний суд приймає їх до уваги, однак зауважує, що зазначена обставина не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, окрім того, захисником не надані відомості, які б свідчили про неможливість утримання під вартою обвинуваченого.

Окрім того, в умовах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» особи мають доступ до кваліфікованої медичної допомоги.

Так, положеннями МЮ України та МОЗ України №239/5/104 від 10.02.2012 «Про затвердження Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» визначено, що медична частина забезпечує надання первинної лікувально-профілактичної допомоги ув`язненим і засудженим.

Керівництво слідчого ізолятору забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на даній початковій стадії судового розгляду не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Орім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», оскільки злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 пов`язані із незаконним обігом психотропних речовин, які в свою чергу мають негативний вплив на осіб, які їх вживають, що в подальшому тягне за собою систематичність такого вживання та подальші непоправні наслідки для осіб, які вживають такі речовини.

Водночас, запобіжний захід у виді тримання не є для обвинувачених безальтернативним.

Що стосується розміру застави, визначеному кожному із обвинувачених апеляційний суд приходить до таких висновків.

Оскаржуваною ухвалою був залишений без змін попередньо визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави обвинуваченому ОСОБА_10 , у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000, обвинуваченому ОСОБА_11 у розмірі 450 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 362 600 грн., обвинуваченому ОСОБА_12 у розмірі 400 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 211 200 грн.

За приписами п. 3) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної/обвинуваченої особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Апеляційний суд приймає до уваги, що інкримінований злочин за версією сторони обвинувачення був вчинений організованою групою, яка мала стійкий характер, відрізнялася побудованою ієрархією, чітким плануванням, її метою було отримання коштів, які розподілялися між членами групи, а також були спрямовані на забезпечення функціонування групи та для придбання наркотичних засобів та психотропних речовин.

Окрім того, колегія суддів враховує високий рівень суспільної небезпеки інкримінованих кримінальних правопорушень та ту обставину, що відповідно до загальнодоступних інформаційних джерел на території України поширеність розладів психіки та поведінки внаслідок вживання наркотичних речовин набули загрозливих масштабів набули Україна входить до переліку країн із загрозливим рівнем немедичного споживання наркотиків.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги сторони захисту підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 залишенню без змін, як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , та захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2025 якою у к/п №0000269 від 14.04.2023 стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України; ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 310 КК України; ОСОБА_12 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307; ч. 1 ст. 309 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 22.03.2025, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4