Дата документу 03.03.2025 Справа № 317/526/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/526/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/492/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст.199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

3 березня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у закритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 4 лютого 2025 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кушугума, Запорізького району, Запорізької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. ст. 189 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 квітня 2025 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

Як убачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. ст. 189 КК України, ОСОБА_7 - у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 152, ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 152 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 4 лютого 2025 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 квітня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні умисних кримінальних правопорушень, судове провадження не завершено до спливу строку тримання під вартою, а також ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не відпали та виправдовують в повній мірі тримання обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу, звільнити його з-під варти та змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що він вже тривалий час перебуває під вартою, що порушує його право на свободу та особисту недоторканість.

Зазначає, що судом першої інстанції не досліджувався технічний запис фіксації судового засідання, на якому зафіксовано постановлення ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, судом були відхилені його клопотання про допит свідків, потерпілого та перехресного допиту.

Вважає, що судове рішення ухвалено незаконним складом суду.

Повідомлений належним чином обвинувачений ОСОБА_6 (шляхом повідомлення через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор») із клопотанням про забезпечення його участі в судовому засіданні не звернувся, його захисник та прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явились.

Від законного представника обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_9 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_6 у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Ураховуючи, що сторонами кримінального провадження не заявлено клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участі, яке б узгоджувалося з наведеними положеннями ч. 4 ст. 422-1 КПК України, колегія суддів вважає, що розгляд даної апеляційної скарги може здійснюватися без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 187 КК України, у якому обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

На переконання колегії суддів, ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також не зменшився, адже, як слідує із журналу судового засідання від 4 лютого 2025 року, судовий розгляд кримінального провадження наразі триває, у зв`язку із чим, може виникнути потреба у повторному допиті судом як потерпілого так і свідків, анкетні даних яких достовірно відомі обвинуваченому, з огляду на місце проживання таких осіб в одному населеному пункті з ОСОБА_6 .

Крім того, і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшився, з урахуванням кількості інкримінованих ОСОБА_9 умисних злочинів, деякі з яких вчинені з метою власного збагачення, що в сукупності може свідчити схильність обвинуваченого до вчинення злочинів.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та на даний час не зменшились.

Даних про такий стан здоров`я особи, щоб унеможливлював продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

З приводу тривалості перебування обвинуваченого під вартою, про що останній вказує в своїй апеляційній скарзі, то на переконання колегії суддів, тримання ОСОБА_6 під вартою обумовлюються такими чинниками як складністю кримінального провадження, оскільки останньому інкримінується вчинення декілька тяжких злочинів, кількістю учасників судового провадження, обсягом дослідження доказів та відповідною процесуальною поведінкою учасників провадження.

Окрім іншого, як встановлено апеляційним судом, розгляд даного кримінального провадження після скасування судом апеляційної інстанції вироку, розпочався заново згідно з вимогами розділу IV КПК України в іншому складі суду, що також впливає на строки розгляду даного кримінального провадження.

Таким чином, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Щодо доводів апеляційної скарги, які фактично стосуються доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема, посилання обвинуваченого на не дослідження судом першої інстанції запису судового засідання, на якому зафіксовано постановлення ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, то колегія суддів звертає увагу на те, що вказані обставини не можуть бути предметом належної оцінки апеляційним судом під час перевірки ухвали про продовження строку запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин.

Водночас, судом першої інстанції при продовженні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановлено строк дії ухвали в порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Натомість, постановляючи 4 лютого 2025 року ухвалу, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 5 квітня 2025 року, судом першої інстанції було перевищено двомісячний строк, який передбачений ч. 3 ст. 331 КПК України.

Виходячи з наведеного, строк оскаржуваної ухвали від 4 лютого 2025 року спливає 4 квітня 2025 року, у зв`язку з чим, встановлюючи до 5 квітня 2025 року строк дії запобіжного заходу, суддя першої інстанції порушив вимоги кримінального процесуального законодавства України щодо обчислення строку дії ухвали, яку постановлено за результатами розгляду питання про продовження ОСОБА_6 строку запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - зміні в частині строку, на який продовжено запобіжний захід.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 4 лютого 2025 року, якою у відношенні ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 187, ч. 3 ст. 152, ч. 2 ст. ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 5 квітня 2025 року включно, змінити в частині строку дії запобіжного заходу та вважати, що до ОСОБА_6 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 4 квітня 2025 року включно.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4