КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/415/2025 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю:прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , офіційно не працюючого, розлученого, судимого: 03.06.2003 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч.3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 20.09.2005 року умовно-достроково з невідбутим строком на 11 місяців 21 день; 19.02.2008 року вироком Святошинського районного суду м. Києва за ч. 1 ст. 115; ст. 71 КК України до 11 років позбавлення волі, визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.121 КК України та виправдано у зв`язку за недоведеністю вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою - скасовано, звільнено ОСОБА_7 з під варти в залі судового засідання.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він 23.09.2020 року о 17:00год. перебував за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , де в кімнаті разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вживав алкогольні напої. В ході проведення дозвілля близько 17:30год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_12 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 обома руками стиснутими в кулак, почав наносити удари в область грудей та тулуба потерпілого, після чого наніс один удар ногою в область голови ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_7 стягнув ОСОБА_10 на килимове покриття підлоги та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, своєю правою та лівою ногою наніс не менше шести ударів в область грудної клітини та черева ОСОБА_10 . Своїми умисними діями, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: саден на обличчі, в щічно-виличній ділянці справа та зліва; синців на повіках правого і лівого очей і на підборідді; синця на шиї; забійної рани на підборідді зліва; крововиливу в м`які покриви голови в лобно-тім`яно - скроневу ділянку зліва; перелому нижньої щелепи зліва; відокремлення хряща носа від його кісток; крововиливу в підшкірно - жирову клітковину і м`язи на передній поверхні шиї; перелому тіла під`язикової кістки; синців на передній поверхні грудей та живота; крововиливу в підшкірно-жирову клітковину на передній поверхні грудей та живота; численних переломів ребер справа і зліва по різним анатомічним лініям без ушкоджень пристінкової плеври; розриву печінки з крововиливом під капсулою; крововиливу на брижі тонкого кишківника; скупчення крові (рідкої частини та невеликих пухких згортків) в порожнині очеревини (біля 1000 мл); синців на руках; зниженого кровонаповнення внутрішніх органів, смугастих крововиливів під ендокардом лівого шлуночка серця, ознаки шунтованого кровотоку в нирках, деліпідизація коркового шару наднирника - ознаки крововтрати та шоку. Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної травми грудей і живота, з черезкапсулярним розривом печінки, переломами ребер справа і зліва, з крововтратою та шоком. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Прокурор, не погоджуючись з вироком суду, подала апеляційну скаргу, в якій просить дослідити письмові докази, допитати потерпілу, свідків, вирок суду скасувати, ухвали новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Прокурор вважає, що суд невірно оцінив докази та безпідставно виправдав ОСОБА_7 . Під час судового розгляду прокурором було заявлено клопотання про допит потерпілої, свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , які відхилені судом з огляду на наявність заяви потерпілої та надання достатнього часу для забезпечення прибуття свідків. В матеріалах провадження відсутня інформація про отримання повідомлення вказаними свідками. Суд першої інстанції позбавив сторону обвинувачення клопотати про застосування до цих осіб приводу, що вплинуло на повноту та всебічність судового розгляду. ОСОБА_14 була учасником огляду місця події (трупа). Судом вказаний протокол визнано недопустимим доказом з огляду на показання свідка ОСОБА_17 . При цьому ОСОБА_14 в судовому засіданні не допитана, не допитаний спеціаліст ОСОБА_18 який брав участь під час проведення слідчої дії. Рішення суду в частині визнання цього доказу недопустимим є передчасним. Суд помилково поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_11 , безпідставно відхилив клопотання сторони обвинувачення про дослідження ухвали про допит свідка у судовому засіданні, журналу судового засідання, диску з аудіо записом допиту ОСОБА_11 слідчим суддею. 17.01.2022 року до ЄРДР були внесені відомості за фактом надання свідком ОСОБА_11 неправдивих відомостей, розпочато кримінальне провадження. В порушення вимог ст.ст. 94, 96 КПК України суд надав перевагу останнім показанням свідка, не надавши їм оцінку в сукупності з попередніми. Суд не взяв до уваги дані експертизи про те, що цілком імовірно, що тілесні ушкодження виникли за обставин, на які вказує ОСОБА_11 та підозрюваний при проведенні слідчого експерименту. Поза увагою суду залишено слідчий експеримент з ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги прокурора, думку захисника та обвинуваченого, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, дослідивши докази, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, послався на те, що стороною обвинувачення не надано достатніх, допустимих та переконливих доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України, з чим апеляційний суд погодитися не може. Судом першої інстанції залишено поза увагою необхідність надання оцінки як кожному окремо доказу, так і їх сукупності, зокрема із урахуванням показань свідка ОСОБА_11 , яка була допитана в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України та повідомлена про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань та повідомила обставини вчинення злочину щодо нанесення тілесних ушкоджень потерпілому, а в суді першої інстанції змінила свої показання та зазначила, що оговорила ОСОБА_7 під тиском. Не узгоджуються з положенням ст. 94 КПК щодо оцінки доказів і висновки суду першої інстанції щодо переваги показань свідка ОСОБА_11 над іншими доказами у справі, оскільки вона безпосередньо допитана в судовому засіданні, а під час слідчого експерименту та у слідчого судді зазначила, що говорила неправду. Так, в основу виправдувального вироку суд поклав показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що з потерпілим проживала разом приблизно 13 років, з ОСОБА_7 має дружні відносини. Разом вони проживали у кв. АДРЕСА_3 . 23.09.2020р. ОСОБА_7 зранку поїхав на роботу. ОСОБА_10 та вона займались протягом дня своїми справами, вживали алкогольні напої, пам`ятає про пляшку горілки 0,5л. Видимих тілесних ушкоджень на ОСОБА_19 протягом дня не помічала. Того ж дня приблизно о 21.00год. до ОСОБА_10 прийшли двоє незнайомих їй чоловіків. Він вийшов до них в коридор. Приблизно через 15-20хв. повернувся, був сильно побитий. Чула, що в коридорі був якийсь шум, але не виходила. Після того, як повернувся ОСОБА_10 , то він нічого не пояснив, сів на крісло, розмовляв по телефону. Приблизно о 22.00год. прийшов ОСОБА_7 . Спиртних напоїв після того, як прийшов ОСОБА_7 не вживали. Коли прокинулась зранку, то ОСОБА_10 вже був мертвий. Разом з ОСОБА_7 викликали швидку та поліцію. У ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в той день конфліктів не було, проте приблизно 20.09.2020 між ними дійсно виник словесний конфлікт, при цьому ОСОБА_20 накинувся на ОСОБА_7 , який його скинув. Про такі обставини повідомляла слідчому. Правду розповідає зараз, раніше давала неправдиві показання, що зробила ненавмисно, готова понести відповідальність. Після 24.09.2020р. вона спілкувалась з оперативними співробітниками, які дали їй письмові покази, які вона підписала та повторила на слідчому експерименті. Після цього подавала заяву до суду, що давала неправдиві покази. Для проведення слідчого експерименту її привезли з відділку, там розказала те, що написав слідчий.Свої підписи на протоколах підтверджує. Слідчому повідомляла про конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 .. Підписувала протоколи та давала такі покази в суді, оскільки працівники поліції сказали, що за смерть ОСОБА_10 може відповідати і вона. Після перегляду слідчого експерименту, вказала, що була у стані алкогольного сп`яніння, а також засмучена смертю ОСОБА_10 , тому сказала неправду. Тиск з боку обвинуваченого на неї не здійснювався. Правдиві покази надавала саме в даному судовому засіданні.

При цьому, суд не вбачав підстав для дослідження в судовому засіданні показань свідка ОСОБА_11 , наданих нею слідчому судді в порядку ст. 225 КПК України, оскільки свідок безпосередньо допитана в судовому засіданні.

За правилами ч.3-5 ст. 225 КПК України, при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення. Суд під час судового розгляду має право допитати особу, яка допитувалася відповідно до правил цієї статті, зокрема у випадках, якщо такий допит проведений за відсутності сторони захисту або якщо є необхідність уточнення показань чи отримання показань щодо обставин, які не були з`ясовані в результаті допиту під час досудового розслідування. З метою перевірки правдивості показань особи та з`ясування розбіжностей з показаннями, наданими в порядку, передбаченому цією статтею, вони можуть бути оголошені при її допиті під час судового розгляду. Тобто, встановивши під час допиту ОСОБА_11 про зміну нею своїх показань, на відміну від тих, що вона давала слідчому судді в порядку ст. 225 КПК України, суд першої інстанції мав дослідити показання ОСОБА_11 , надані слідчому судді, а неврахування їх як доказу вмотивувати. При чому, сама по собі зміна показань свідком ОСОБА_11 в суді першої інстанції не свідчить про недостовірність таких показань, наданих слідчому судді. Безпідставно відкинув суд першої інстанції як доказ і дані протоколу слідчого експерименту від 25.09.2020р. за участю свідка ОСОБА_11 , оскільки вони суперечать її показанням, наданим суду першої інстанції. Разом з тим, зазначена слідча дія проведена відповідно до норм КПК, свідок ОСОБА_11 без будь-якого примусу чи впливу зі сторони слідчого або інших осіб надала пояснення та показала як по відношенню один до одного були розташовані обвинувачений та померлий, вказала послідовність, кількість та локалізацію нанесених Волковим ударів.При чому, з пояснень свідка ОСОБА_21 , викладених у вироку вбачається, що він був понятим при слідчих експериментах в тому числі зі свідком ОСОБА_11 . Слідча дія розпочалась за участі свідка ОСОБА_11 на сходинковому майданчику. Крім нього, був ще один понятий. Вже в квартирі під час зйомки на відео ОСОБА_11 розказувала про обставини, що їй відомі. Тиск на свідка чи обвинуваченого з боку працівників поліції не здійснювався. Протоколи слідчого експерименту підписував. Можливо при проведенні відеозапису робились паузи, причин цих пауз не знає. Таким чином, жодних об*єктивних даних, які б давали підстави вважати, що свідок ОСОБА_11 під час слідчого експерименту розповідала щодо обставин побиття потерпілого не добровільно або під тиском не вбачається. Сторона захисту в суді першої інстанції клопотала про визнання протоколу огляду місця події від (трупа) від 24.09.2020р. та всіх інших доказів, отриманих за його допомогою недопустимими доказами, оскільки свідок ОСОБА_17 , яка була понятою при огляді трупа, показала, що безпосередньо в квартиру не заходила, трупа не бачила. Слідчий просто записав її дані. Протокол підписала. Крім того, у проведенні огляду брав участь спеціаліст ОСОБА_18 , однак даний протокол не містить його підпису за результатами огляду.

Суд першої інстанції за результатами розгляду клопотання сторони захисту визнав недопустимим протокол огляду місця події від (трупа) від 24.09.2020р. з підстав невідповідності вимогам ст. 223 КПК України. Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду. Так, протокол відповідає вимогам ст. 223 КПК України, підписаний учасниками слідчої дії, а також містить інформацію щодо трупа, яка ніким не оспорюється. Недоліки, про які зазначає захисник, не є істотними порушеннями в розумінні ст. 87 КПК України. За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо визнання цього доказу недопустимим. Крім того, суд визнав допустимим доказом висновки судово-медичних експертиз, оскільки в їх основу покладено безпосередній огляд трупа лікарем, але не взяв їх до уваги, оскільки вони не є беззаперечними та спростовуються показаннями обвинуваченого та свідка ОСОБА_11 . Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками. Так, згідно ст. 242 КПК України підставою проведення експертизи є необхідність з*ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження і при цьому необхідні спеціальні знання. Висновки експерта ґрунтуються на об*єктивно встановлених ним даних під час дослідження трупу та визначають, серед іншого, механізм спричинення тілесних ушкоджень, який в даному випадку узгоджується з локалізацією та механізмом, про який зазначала свідок ОСОБА_11 під час слідчого експерименту та допиту слідчим суддею. За клопотанням сторони обвинувачення в порядку ч.3 ст. 404 КПК України, апеляційним судом досліджено письмові докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження. Апеляційним судом також за клопотанням сторони обвинувачення з метою перевірки обставин справи приймались заходи щодо виклику та доставки приводом в судове засідання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 . Проте встановити місцезнаходження останніх та допитати їх в апеляційному не виявилось можливим. За результатами апеляційного розгляду судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК Україну, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого за наступних обставин: 23.09.2020 о 17.00 год. ОСОБА_7 перебував за місцем проживання ОСОБА_10 , за адресою: АДРЕСА_3 , де в кімнаті разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вживав алкогольні напої. В ході проведення дозвілля близько 17.30год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_12 раптово виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заподіяння ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 обома руками стиснутими в кулак, почав наносити удари в область грудей та тулуба потерпілого, після чого наніс один удар ногою в область голови ОСОБА_10 . Далі, ОСОБА_7 стягнув ОСОБА_10 на килимове покриття підлоги та діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, своєю правою та лівою ногою наніс не менше шести ударів в область грудної клітини та черева ОСОБА_10 . Своїми умисними діями, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: саден на обличчі, в щічно-виличній ділянці справа та зліва; синців на повіках правого і лівого очей і на підборідді; синця на шиї; забійної рани на підборідді зліва; крововиливу в м`які покриви голови в лобно-тім`яно - скроневу ділянку зліва; перелому нижньої щелепи зліва; відокремлення хряща носа від його кісток; крововиливу в підшкірно - жирову клітковину і м`язи на передній поверхні шиї; перелому тіла під`язикової кістки; синців на передній поверхні грудей та живота; крововиливу в підшкірно-жирову клітковину на передній поверхні грудей та живота; численних переломів ребер справа і зліва по різним анатомічним лініям без ушкоджень пристінкової плеври; розриву печінки з крововиливом під капсулою; крововиливу на брижі тонкого кишківника; скупчення крові (рідкої частини та невеликих пухких згортків) в порожнині очеревини (біля 1000 мл); синців на руках; зниженого кровонаповнення внутрішніх органів, смугастих крововиливів під ендокардом лівого шлуночка серця, ознаки шунтованого кровотоку в нирках, деліпідизація коркового шару наднирника - ознаки крововтрати та шоку. Смерть ОСОБА_10 настала від поєднаної травми грудей і живота, з черезкапсулярним розривом печінки, переломами ребер справа і зліва, з крововтратою та шоком. Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційному суді заперечував проти апеляційної скарги, підтримав версію сторони захисту щодо подій 23.09.20р. та пояснив, що вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України не визнає. 23.09.2020р. зранку поїхав на роботу, повернувся приблизно о 22 год. та побачив, що ОСОБА_10 побитий, на обличчі були синці. ОСОБА_11 повідомила, що потерпілий прийшов з коридору побитий, він казав викликати швидку, однак ОСОБА_10 сказав, що його це не стосується. Потерпілий та ОСОБА_11 в цей вечір вживали алкогольні напої та перебували в стані алкогольного сп`яніння, потім він ліг відпочивати, а вранці близько 7 години його розбудила ОСОБА_11 . Він побачив, що ОСОБА_10 сидить біля крісла, роздітий до пояса та зрозумів, що він мертвий. Віхрова викликала швидку, а він, оскільки раніше судимий, вирішив піти, на роботу не поїхав, був біля будинку потерпілого. Після того як поїхала швидка та поліція, повернувся до квартири. Конфлікт з потерпілим 20.09.20р. не заперечує, але його помилково прив*язали до подій 23.09.20р. Не дивлячись на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї причетності до інкримінованого правопорушення, його винуватість підтверджується наступними доказами, дослідженими апеляційним судом: - даними протоколу огляду місця події (трупа) від 24.09.2020р., відповідно до якого було оглянуто труп чоловіка, який знаходиться в квартирі кв. АДРЕСА_3 (а.с.59-74, 75); - даними протоколу проведення слідчого експерименту від 25.09.2020р., відповідно до якого свідок ОСОБА_11 показала обставини за яких ОСОБА_7 наніс удари ОСОБА_10 23.09.2020р. (а.с.77-81, а.с.82 - диск з відеозаписом); - даними журналу судового засідання від 02.10.2020 року та звукозапису вказаного судового засідання, відповідно до якого ОСОБА_11 , будучи допитана за правилами ст. 225 КПК України, пояснила, що з ОСОБА_7 перебувала у дружніх відносинах, з потерпілим спільно проживала. З ОСОБА_22 знайома з березня місяця. ОСОБА_22 з ОСОБА_23 раніше перебували в нормальних відносинах. Між підозрюваним та потерпілим була бійка 20 числа. Був конфлікт також 23.09.2020 року. ОСОБА_22 прийшов до них в квартиру о 17 год, сіли їсти, випивали. Доки їли конфлікту не було. Трохи випили, вони почали сваритися близько 19 години. Конфлікт почав потерпілий. Спочатку словесно конфліктували нецензурною лайкою. ОСОБА_22 вдарив кулаком потерпілого два, три рази в грудну клітину, той відштовхнув ОСОБА_22 . Потерпілий сидів в кріслі, коли ОСОБА_22 наніс удар ногою в сторону голови. Потім потерпілий почав нецензурною лайкою, ОСОБА_22 протягнув ОСОБА_23 по килиму і вдарив ногою в сторону корпуса. Табачний сів в крісло, ОСОБА_22 пішов. Табачний після цього вмився, вийшов на балкон. ОСОБА_22 о 22й годині повернувся запитав чи викликати швидку. ОСОБА_23 відмовився. Вже вранці як прокинулася викликала швидку. На уточнюючі запитання прокурора пояснила, що був конфлікт між ОСОБА_22 і ОСОБА_23 20го коли потерпілий наніс ушкодження ОСОБА_22 та 23го коли тілесні ушкодження наносив обвинувачений ОСОБА_23 . До 23го у потерпілого ніяких видимих тілесних ушкоджень не було, зокрема після 20го нічого не було. Надані показання підтвердила. Також, слідчим суддею з*ясовувалося питання тиску з боку правоохоронних органів, про що зазначав підозрюваний ОСОБА_7 , на що свідок ОСОБА_11 підтвердила, що слідчий лише говорив їй розповісти обставини, які відбувались. Показання дає без тиску та говорить правду. - даними висновоку експерта №012-212-3739-2020 від 09.12.2020р., відповідно до якого смерть ОСОБА_10 , настала від поєднаної травми грудей і живота, з черезкапсулярним розривом печінки, переломами ребер справа і зліва, з крововтратою та шоком. Враховуючи характер та ступінь вираженості трупних змін на момент проведення судово-медичного дослідження трупа в морзі, причину смерті, а також місце та умови знаходження трупа, слід вважати, що давність настання смерті ОСОБА_10 , становить біля 24-48 годин до моменту проведення дослідження. Враховуючи характер та зовнішній вигляд ушкоджень, забарвлення крововиливів та їх інтенсивність в зонах ушкоджень, а також результати судово-гістологічного дослідження (ступінь вираженості клітинної реакції в ділянках ушкоджень), слід вважати, що всі ушкодження, які призвели до настання смерті ОСОБА_10 , виникли зажиттєво в часовий проміжок, який складає від декількох годин (2-6 годин) до декількох діб (3-4 доби). Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , міг скоювати активні дії. Комплекс ушкоджень, який сформував дану травму, що призвела до настання смерті ОСОБА_10 , утворився від дії тупого (тупих) предмету (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні ознаки та особливості травмуючої поверхні якого (яких) не відобразилися, за механізмом удару, при цьому дія травмуючої сили відбувалася в передньому та бічних напрямках. Поєднання травм грудей і живота, спричинена ОСОБА_10 , має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (небезпека для життя переломів ребер, черезкапсулярного розриву печінки з крововтратою та шоком) та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті постраждалого. Враховуючи характер та зовнішній вигляд ушкоджень, їх локалізацію, об`єм травми, що обумовили настання смерті ОСОБА_10 , враховуючи надані копії: відеозапису проведення слідчого експерименту від 25.09.2020року за участі свідка ОСОБА_24 , комплекс ушкоджень, який сформував дану травму, що обумовив настання смерті ОСОБА_10 , виник від дії тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, індивідуальні ознаки та особливості якої не відобразились за механізмом удару. Цілком ймовірно, що ці ушкодження виникли в процесі неодноразового нанесення ударів, які викладені в обставинах на які вказує свідок ОСОБА_11 при проведені слідчого експерименту. На переконання апеляційного суду досліджені докази є допустимими, належними, а також достатніми та в своїй сукупності об`єктивно свідчать про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). Водночас винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Обстановка вчинення злочину, характер дій обвинуваченого по відношенню до потерпілого, спосіб нанесення тілесних ушкоджень, кількість ударів, їх характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень, свідчать, що ОСОБА_7 , наносячи потерпілому ОСОБА_10 чисельні удари в область тулубу, передбачав та свідомо допускав, що може заподіяти потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті. Показання свідка ОСОБА_11 , які вона надала суду першої інстанції про те, що тілесні ушкодження наносили двоє невідомих, а не ОСОБА_7 апеляційний суд оцінює критично, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі, здобутими в ході досудового розслідування. З урахуванням наведеного не знайшла свого підтвердження версія сторони захисту про те, що тілесні ушкодження нанесені не ОСОБА_7 та отримані потерпілим за межами квартири. Призначаючи обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України, колегія суддів враховує, що згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінальногопокарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов*язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 неодружений, не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря-нарколога, раніше судимий. Обставин, що пом`якшують покарання, не встановлено. Обставиною, що обтяжує покарання, апеляційний суд визнає рецидив злочинів. З урахуванням даних про особу обвинуваченого, тяжкості вчиненого, відсутності пом*якшуючих та наявності обтяжуючої покарання обставин, апеляційний суд вважає за необхідне для досягнення мети покарання та виправлення обвинуваченого необхідним та достатнім буде призначення покарання в межах санкції статті, у виді позбавлення волі строком на 8 років. Суд апеляційної інстанції, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 420 КПК України, скасовує необгрунтований виправдувальний вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок.

З огляду на вищевикладені обставини та вимоги норм процесуального права, колегія суддів, за наслідками апеляційного розгляду, вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку. Питання речових доказів підлягають вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України. Керуючись ст.ст.405, 407,п.2 ч.1 ст.409, п.2 ч.1 ст.411, п.3 ч.1 ст.420, 371, 373, 374 КПК України, колегія суддів, -

З А С У Д И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні -задовольнитичастково. ВирокСвятошинського районного суду м. Києва від 11 липня 2022 року стосовно ОСОБА_7 скасувати. Постановити новий вирок, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнативинуватим у вчиненнікримінальногоправопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Строк відбування покарання рахувати з дня проголошення вироку. На підставі ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув*язнення з 25.09.20р. по 26.09.20р., з 07.12.20р. по 08.12.20р., з 19.09.21р. по 11.07.22р. та з 04.04.24р. по 04.03.25р. включно з розрахунку одному дню попереднього ув*язнення відповідає один день позбавлення волі . Речові докази - паперовий конверт коричневого кольору, в якому знаходиться футболка ОСОБА_10 , паперовий конверт коричневого кольору, в якому знаходяться штани ОСОБА_10 , 2 паперові конверти коричневого кольору, в яких знаходяться кросівки білого кольору, паперовий конверт білого кольору, в якому знаходяться змиви з рук ОСОБА_10 , паперовий конверт білого кольору, в якому знаходяться зрізи нігтьових пластин з правої та лівої руки ОСОБА_10 , які зберігаються в камері схову речових доказів Святошинського УП ГУ НП у м.Києві - знищити; поліетиленовий сейф-пакету № 7115350, в якому знаходиться мобільний телефон марки «Самсунг» - повернути за належністю ОСОБА_25 . Вирок набирає чинності з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою в той самий строк з моменту вручення копії вироку .

Судді:

____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4