Справа № 345/4176/24
Провадження № 11-кп/4808/169/25
Категорія ч. 1 ст. 125 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000137за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку та жительку АДРЕСА_1 , не одружену, не працюючу, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого за ч. 1 ст. 125 КК України та призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 гривень.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування шкоди завданої злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) 5000,00 грн. моральної шкоди. У задоволенні решти вимог відмовлено,

з участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_11 ,

представника потерпілої ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що обвинувачена ОСОБА_9 вчинила умисні легкі тілесні ушкодження, тобто вчинила кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч. 1 ст. 125 КК України.

Кримінальний правопорушення (проступок) вчинено при наступних обставинах.

Так, 06 липня 2024 року близько 23 годин 20 хвилин, ОСОБА_9 , перебувала на території колиби «BarWineOk», що за адресою АДРЕСА_3 , де у неї, на ґрунті ревнощів виник конфлікт з ОСОБА_7 , в ході якого у ОСОБА_9 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, діючи умисно, нанесла ОСОБА_7 , удар правою рукою в ділянку шиї.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_9 , потерпілій ОСОБА_7 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді саден шиї, які згідно висновку експерта від 08.07.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, визнати ОСОБА_9 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт, цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення моральної шкоди задовольнити повністю, стягнувши з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 50 000 гривень.

Вважає, що суд належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, не врахував всі обставини кримінального правопорушення, думку прокурора та потерпілої, неправильно застосував до обвинуваченої обставини, які пом`якшують покарання, яких на його думку немає, неправильно визначив ставлення обвинуваченої до вчиненого. Заперечує щире каяття обвинуваченої, оскільки обвинувачена пробачення у потерпілої не просила, не відшкодувала їй перенесені страждання, чи полегшила душевний біль

На його думку, стягнення із обвинуваченої ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 є недостатньою компенсацію страждань у зв`язку з понесеним лікуванням, витраченням душевних та матеріальних ресурсів, свого часу на необхідність участі в досудовому слідстві та судовому розгляді.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, подала заяву про розгляд апеляційної скарги без її участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності потерпілої ОСОБА_7 .

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просив оскаржений вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок з призначенням відповідного покарання, та стягнути з ОСОБА_9 на користь потерпілої ОСОБА_7 50000 гривень відшкодування моральної шкоди;

- прокурор вважає вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін;

- обвинувачена ОСОБА_9 та її захисник ОСОБА_12 просили залишити вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_9 у вчинені інкримінованого їй злочину за обставин, встановлених судом, є обґрунтованими та відповідають дослідженим судом доказам. Дії ОСОБА_9 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України. Вирок в цій частині апелянтом не оскаржується.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_13 оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, та в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що суд першої інстанції дотримався вказаних вище вимог закону при визначенні ОСОБА_9 покарання та ним було належним чином враховано всі обставини кримінального провадження.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , суд першої інстанції відніс щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_9 , суд першої інстанції не встановив.

Суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, даних характеризуючи дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі покарання обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, врахував позицію прокурора, та вважав за необхідне призначити обвинуваченій покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу.

Так, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_9 з врахуванням всіх фактичних обставин по кримінальному провадженні у їх сукупності, даних про особу обвинуваченої, з врахуванням принципу гуманізму, на думку суду апеляційної інстанції, відповідає цілям, передбаченим ст. 50 КК України, та загальним засадам призначення покарання, що визначені ст. 65 КК України.

Щодо доводів представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції прийняв необґрунтоване рішення в частині вирішення поданого цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що вони не є слушними.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральної шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Відповідно ст.ст. 56, 62 Конституції України, зокрема фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

При розгляді питання про розмір відшкодування обвинуваченою моральної шкоди на користь потерпілої, судом першої інстанції були враховані як стан здоров`я потерпілої ОСОБА_14 , яка отримала легкі тілесні ушкодження, так і глибину понесених нею психологічних та фізичних страждань.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, задовольнивши в цій частині позов частково, на думку колегії суддів, обґрунтовано стягнув з обвинуваченої на користь потерпілої відшкодування моральної шкоди 5000 гривень.

Виходячи з принципу розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням зазначеного вище, та ступеню і характеру моральних страждань потерпілої, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для зміни чи скасування оскарженого вироку суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 січня 2025 року щодо ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5