Справа № 219/2062/22
У Х В А Л А

12 березня 2025 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001616 від 27 червня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищезазначене кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , стосовно якого застосований запобіжний захід у виді триманні під вартою.

06 березня 2025 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання прокурором зазначено про наявність ризиків, які були підставою для обрання та продовження запобіжного заходу і які на теперішній час не зменшилися, а саме передбачені п. п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризики переховування від суду, незаконного впливу на експерта у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, чи продовження кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, ризик знищення схову або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого з підстав, викладених у ньому та вважав, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти клопотання прокурора, вважав заявлені прокурором ризики необґрунтованими. Зазначив, що у зв`язку з введенням в країні воєнного стану існують обмеження щодо пересування і він не має можливості покинути країну або пересуватися. Пояснив, що він має місце проживання у Сумській області і буде з`являтися до суду у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримав думку свого підзахисного, зазначив, що заявлені прокурором ризики необґрунтовані, обвинувачення не підтверджується, а одна лише тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 не може бути підставою для продовження тримання під вартою. Також зазначив, що обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, просив змінити запобіжний захід.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 січня 2025 року строк тримання під вартою обвинуваченому продовжений до 28 березня 2025 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про продовження /зміну/ запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, згідно з якою підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема переховуватися від органів суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, судом враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків; наявність постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей.

Так, ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, має зареєстроване місце проживання, за яким не проживав, до затримання проживав на території України, яка наразі є окупованою, не одружений, неповнолітніх дітей не має, утриманців не має, є працездатною особою, офіційно не працевлаштований, не має офіційних джерел доходу.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ Національної безпеки України, покарання за яке передбачено до 8 років позбавлення волі, що в сукупності з вищенаведеними обставинами, які характеризують обвинуваченого, вказує про суспільну небезпеку як самого діяння, так і особи, яка обвинувачується у його вчиненні.

Відомості, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні інкримінуємого йому злочину наведені прокурором у своєму клопотанні із посиланням на відповідні матеріали досудового розслідування.

При цьому суд, виходить з того, що не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим лише тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованого правопорушення, оскільки це є завданням органів досудового розслідування (попереднього слідства).

У клопотанні прокурор посилається на те, що на теперішній час існують ризики переховування обвинуваченого ОСОБА_4 від суду, знищення, схову або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення ним інших кримінальних правопорушень, і саме ці ризики були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

В обґрунтування наявності ризику переховування обвинуваченого від суду прокурор зазначає, що обвинувачений обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, не має міцних соціальних зв`язків. Ці обставини можуть свідчити про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду та відбування покарання у разі визнання його винуватим.

При цьому, суд зважає на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

В обґрунтування ризику знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення прокурор зазначає, що обвинувачений поширював інформацію військового характеру за допомогою додатку «Telegram», а тому перебуваючи на свободі зможе через інші гаджети, на яких може бути залогінений його акаунт у додатку «Telegram» знищити інформацію, що є предметом дослідження у кримінальному провадженні.

Оцінюючи можливість знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, суд виходить із передбаченої КПК України процедури дослідження доказів у кримінальному провадженні, а саме суд досліджує докази безпосередньо (частини перша та друга статті 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на доказах, які він безпосередньо дослідив під час судового засідання.

За таких обставин ризик знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього їх дослідження.

Вказане дає підстави обґрунтовано припускати вірогідність знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення зі сторони обвинуваченого.

Ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення прокурором обґрунтований тим, що він лояльно налаштований до так званої «ДНР» та країни-агресора РФ, окупаційних військ РФ.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Харченко проти України», відповідно до якої тривале тримання під вартою без визначення в рішенні суду відповідних підстав є несумісним з принципом захисту від свавілля.

Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке йому інкримінується, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які є реальними, а саме ризики переховування від органів суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинення іншого кримінального правопорушення, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинувачених строком на 60 днів без визначення застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

Суд визначає максимально можливий строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою, передбачений статтею 197 КПК України, з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та значну складність справи, яка потребує тривалого часу для її судового розгляду.

Суд не вбачає можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки інші запобіжні заходи не здатні в повній мірі запобігти зазначеним ризикам.

При цьому суд зауважує, що заявлені прокурором ризики незаконного впливу на експерта у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, є необґрунтованими, і в даному судовому засіданні прокурором не доведено їх існування.

Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою та стороною захисту в судовому засіданні такі відомості не надані.

Суд також враховує, що на час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого у кримінальному провадженні триває підготовче судове провадження.

Керуючись ст. 177, 178, 183, 194, 199, 376, 315 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто по 10 травня 2025 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення обвинуваченого.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя ОСОБА_1