Справа № 496/711/25
Провадження № 1-кп/496/419/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2025 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біляївка Одеської області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «старший матрос», на момент вчинення кримінального правопорушення працюючого водієм у ТОВ «Північтранс», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2024 року, приблизно о 20 годині 00 хвилин, ОСОБА_4 , керував технічно справним рейсовим автобусом «Neoplan N116», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що слідував рейсом «Одеса-Бухарест» та здійснював рух по горизонтальному, асфальтобетонному, сухому дорожньому покриттю проїзної частини автодороги «Одеса-Рені», а саме на 40 км., в межах населеного пункту с. Маяки, Одеського району, Одеської області, з боку м. Одеси в напрямку м. Рені, у світлу пору доби, в умовах не обмеженої видимості дорожнього покриття.

На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній рух, по одній смузі руху в кожному напрямку, протилежні напрямки якого поділені розділовою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія).

Автобус, під керуванням ОСОБА_4 , рухався у смузі свого напрямку руху зі швидкістю руху 75 км/год та наближався до нерегульованого світлофорами пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід» і дорожньою розміткою 1.14.1 («зебра») Правил дорожнього руху України, який знаходиться на 40 км зазначеної автодороги.

Наближаючись до вказаного пішохідного переходу ОСОБА_4 , у порушення п.п. 1.5., 1.7., п/п «б», «д», п. 2.3., п. 12.3 «Правил дорожнього руху України» (введені в дію 01.01.2002, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001), далі Правил, якими передбачено:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків».

п.1.7. «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п «б» «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п/п «д» «Не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»,

діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, був неуважний, за дорожньою обстановкою постійно не стежив, продовжив рух з перевищенням максимально дозволеної швидкості в населеному пункті, не переконався, що на проїзній частині немає пішоходів, які можуть створити для нього небезпеку, відволікся від керування, не своєчасно виявив небезпеку для свого руху, у вигляді пішохода, а саме дитини, малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав проїзну частину вказаної дороги, з права наліво, відносно напрямку руху автобуса по нерегульованому пішохідному переході, у зв`язку з чим, ОСОБА_4 порушуючи вимоги п/п б) п. 12.9. Правил:

12.9.Водієві забороняється:

п/п «б» «Перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту "и" пункту 30.3 цих Правил»,

маючи об`єктивну і реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, заходів, що виключають виникнення та розвиток аварійної ситуації не вжив, а навпаки, маючи технічну можливість уникнути наїзду на пішохода, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху аж до зупинки керованого ним автобусу, не зменшив його швидкість, продовжив рух у зазначеному режимі та допустив наїзд правою передньою частиною кузову автобуса, на пішохода ОСОБА_6 .

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у формі забою головного мозку тяжкого ступеня, закриті переломи клиновидної, решітчастої та скроневої кісток ліворуч, забій лівого ока, черепно-мозкова травма, яка ускладнилась розвитком коми. Вказані ушкодження складають єдиний морфологічний комплекс черепно-мозкової травми і тому оцінюються в комплексі як такі, що за ознакою небезпеки для життя, згідно п. 2.1.3 «б» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Допущенні водієм ОСОБА_4 порушення вимог п. 12.3, п/п «б» п. 12.9 «Правил дорожнього руху України», знаходяться в прямому причинно - наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

В даній дорожній ситуації водій автобуса «Neoplan N116» (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 з заданого моменту виникнення небезпеки для його руху при русі транспортного засобу з дозволеною швидкістю, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_6 шляхом застосування екстреного гальмування.

Будучи допитаним у судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що багато років працював водієм. 24.07.2024 року виїхав за годину до дорожньо транспортної пригоди, мав гарне самопочуття, була світла пора доби. Наближаючись до пішохідного переходу здалеку побачив потерпілого, який стояв біля магазину. Коли автобус під керуванням обвинуваченого перебував на відстані приблизно 20 метрів від пішохідного переходу, потерпілий почав різко йти з наміром перейти дорогу, а потім побіг. Обвинувачений визнав, що не встиг загальмувати, щоб уникнути наїзд на пішохода, та йому слід було бути уважнішим, враховуючи вік потерпілого. Просив призначити йому покарання із випробуванням та не позбавляти його права керування транспортним засобом, оскільки здійснює обов`язки водія саперів.

Законний представник потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_5 суду пояснила, що є матір`ю потерпілого. Безпосередньо не була присутня під час дорожньо транспортної пригоди. Зі слів сина їй відомо, що він переходив дорогу на пішохідному переході, коли його збив автобус. Потерпілий зазнав важких травм, але завдяки допомозі лікарів на теперішній час його стан покращився, хоча він і досі потребує реабілітації, має серйозні проблеми зі здоров`ям. Вважала за можливе призначити обвинуваченому покарання з іспитовим строком та заявила про намір звернення до суду із цивільним позовом про стягнення майнової та моральної шкоди. Також повідомила, що частина витрат, пов`язаної із лікуванням сина, обвинуваченим відшкодовано.

Крім визнання обвинуваченим обставин вчиненого кримінального правопорушення, його вина за встановлених судом обставин підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів:

- витяг з ЄРДР, згідно з яким 08.07.2024 року до реєстру було внесено інформацію по кримінальному провадженню № 0000466 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України;

- висновок експерта № 24-4963 від 13.09.2024 року за результатом судової автотехнічної експертизи систем керування та ходової частини автобуса Neoplan N 116 реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого до моменту настання дтп рульове керування і гальмова система автобуса Neoplan N 116 реєстраційний номер НОМЕР_2 перебували в працездатному стані;

- висновок експерта № 24-4942 від 17.09.2024 року за результатом судової автотехнічної експертизи діаграмного диску тахографа автобуса Neoplan N 116 реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого швидкість автобуса перед екстреним гальмуванням складала 75 км/год;

- висновок експерта № 24-4962 від 11.09.2024 року за результатом судової транспортно-трасологічної експертизи слідів та ушкоджень на автобусі Neoplan N 116 реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до якого сліди, зафіксовані на поверхні правого борту попереду автобуса характерні для контакту з тілом пішохода.

Оцінюючи докази в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, розглянувши кримінальне провадження по суті, провівши судовий розгляд, допитавши обвинуваченого, законного представника потерпілого, дослідивши запропоновані стороною обвинувачення письмові докази, перевіривши доводи учасників процесу, дії обвинувачуваного ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обираючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує, ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є військовослужбовцем, не судимий, позицію потерпілої, та призначає покарання у межах, встановлених санкцією ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі.

Згідно до п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23 грудня 2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за ст. 286 КК України суди мають ураховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію транспортних засобів, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1, 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Розглядаючи питання щодо призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами суд враховує характер допущених ОСОБА_4 порушень правил безпеки дорожнього руху, його ставлення до цих порушень, те що обвинувачений вступив до військової служби, з його слів є водієм саперів, а отже право керування автомобілем в умовах воєнного стану для нього має визначальне значення, наслідки вчиненого та поведінку після вчинення злочину та вважає за необхідне не застосувати додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Визначаючи справедливе покарання засудженій особі, суд виходить із положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950), ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, у рішенні Європейського суду по справі від 03.10.2002 року «Бемер проти Німеччини» (Bohmer v. Germany), заява № 37568/97, зазначено: «…Суд насамперед відзначає, що виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому,навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз, кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати у зв`язку з відстрочкою...».

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку про можливість та доцільність виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства і досягнення мети при призначенні йому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд приходить до висновку про відсутність підстав обрання відносно нього запобіжного заходу.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання про судові витрати вирішити відповідно до ст.124 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 349, 371-373, 374 КПК України суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування основного покарання ОСОБА_4 з випробуванням на 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Початок іспитового строку відраховувати з 14.03.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати у загальній сумі 10795 грн. 02 коп. за проведення експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 11.07.2024 року (справа № 496/4602/24) на автобус Neoplan N 116 реєстраційний номер НОМЕР_2 та паперовий диск тахографу автобуса.

Речові докази: автобус Neoplan N 116 реєстраційний номер НОМЕР_2 та паперовий диск тахографу автобуса повернути власнику - ТОВ «Макс Транс ЛТД».

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, прокурору та законному представнику потерпілого.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_1