Справа № 740/712/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/110/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

25 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжин Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, який зі слів має неповнолітню дитину, фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 квітня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Задовольняючи подання слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, ухвалу слідчого судді суду першої інстанції про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою змінити, визначивши розмір застави.

На думку сторони захисту, підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, є не обґрунтованою, не відповідає дійсним обставинам події та суперечить матеріалам провадження.

Вказує на те, що його підзахисний повністю визнає факт спричинення ним тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , з яким був знайомий раніше. При цьому, умисел на завдання удару потерпілому виник раптово під час конфліктної ситуації з ним. Подія трапилася швидко та не мала продовжуваного характеру.

Перелічені обставини підтверджуються, в тому числі, й тими матеріалами кримінального провадження, які були долучені до клопотання про застосування запобіжного заходу. Докази перебування підозрюваного у стані алкогольного сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення взагалі відсутні.

Таким чином, надані матеріали вказують на спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , та при цьому, не містять відомостей про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Вважає, що стороною обвинувачення також не було доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, адже підозрюваний вину визнає, щиро розкаюється у вчиненому та намагається усунути завдану злочином шкоду та має намір відшкодувати всі завдані матеріальні та моральні збитки потерпілому.

За таких обставин, захисник переконаний, що посилання на наявність ризиків щодо ухилення підозрюваного від органів досудового розслідування, прокурора та суду з метою уникнути відповідальності є безпідставним.

Просить врахувати, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки у м. Ніжині, утримує малолітнього сина ОСОБА_10 , здійснює постійний догляд за своєю матір`ю ОСОБА_11 , 1962 року народження, яка є особою з інвалідністю 1 групи та потребує постійного догляду.

Крім того, підозрюваний сприяє органу досудового розслідування, що підтверджується добровільним наданням доступу працівникам правоохоронних органів до власного автомобіля до приміщень за місцем свого проживання під час проведення обшуку.

Щодо пропущеного строку на апеляційне оскарження, просить врахувати, що повний текст судового рішення стороні захисту був вручений 11 лютого 2025 року, останній день для оскарження припадав на вихідний день, у зв`язку з чим апеляційна скарга була подана на наступний робочий день 17 лютого 2025 року.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали доводи апеляційної скарги, вказували на відсутність належних доказів, які б підтверджували обґрунтованість пред`явленої підозри та наявності заявлених ризиків, просили визначити розмір застави з огляду на процесуальну поведінку ОСОБА_6 та наявність на його піклуванні малолітнього сина і матері з інвалідністю першої групи, яка потребує стороннього догляду, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , та обставини його вчинення, наслідки від злочинних дій винного, тяжкість тілесних ушкоджень які отримав потерпілий у результаті дій підозрюваного, що в сукупності виключає об`єктивну можливість у визначенні розміру застави, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, слідчим відділом Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000130 від 07 лютого 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що 06 лютого 2025 року, близько 22 години 02 хвилин, ОСОБА_6 , прибув за адресою м. Ніжин, вул. Шевченка, 107А, на територію «Автомийка АРМАДО», де на той час також перебував потерпілий ОСОБА_9 .

У подальшому, ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, безпричинно підійшов до ОСОБА_9 , та усвідомлюючи, що знаходиться в публічному місці, нехтуючи елементарними правилами поведінки, грубо, порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що проявилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, виражаючи явну неповагу до суспільства, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують дотримання правил поведінки в побуті, з метою самоутвердитись в очах потерпілого ОСОБА_9 та сторонньої особи, що на той момент перебувала поблизу, за рахунок приниження потерпілого ОСОБА_9 , використовуючи нецензурну лайку, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень потерпілому, ОСОБА_6 , використовуючи при цьому предмет, що спеціально пристосований для нанесення тілесних ушкоджень, з метою нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, завдав одного різаного удару ножем в область обличчя ОСОБА_9 , чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді різаної рани ділянки лівої щоки з пошкодженням жувальних м`язів.

В результаті умисних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді різаної рани ділянки лівої щоки з пошкодженням жувальних м`язів, грубо порушено громадський порядок, а саме: суспільні відносини, які забезпечують нормальні умови життя людей, спокійний відпочинок і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_9 , наданих йому Конституцією України, правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.

У порядку ст. 208 КПК України 07 лютого 2025 року о 16 годині 28 хвилин ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Наступного дня ОСОБА_6 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

У подальшому 08 лютого 2025 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмету, спеціально пристосованому для нанесення тілесних ушкоджень.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Вирішення питання щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , доведеності його винуватості, тощо не віднесене до компетенції слідчого судді на етапі вирішення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу. Право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинене кримінальне правопорушення. Встановлення фактичних обставин для підтвердження цих доказів є наступним етапом досудового розслідування та судового розгляду.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного кримінального правопорушення, вчиненого із насильства по відношенню до потерпілого та із застосуванням колюче-ріжучого предмет, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено покарання до семи років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду.

При цьому, ОСОБА_6 офіційно не працює, стороною захисту не надано доказів того, щоб він отримує постійний та стабільний дохід від будь-якої іншої не зареєстрованої діяльності, в офіційному шлюбі він також не перебуває, потерпілий та свідки у кримінальному провадженні є жителями м. Ніжина, що з огляду на зухвалість обставин, за яких було вчинене кримінальне правопорушення, умисність дій підозрюваного, свідчить про обґрунтованість та реальність настання заявлених стороною обвинувачення ризиків, які стороною захисту не спростовані.

Факт визнання вини у нанесенні тілесних ушкоджень потерпілому, на чому наголошує сторона захисту, не є тими обставинами, які повністю нівелюють можливість настання встановлених ризиків, а тим більше не є доказом їх відсутності, як переконує сторона захисту.

Разом з тим, доводи сторони захисту про визнання вини спростовуються позицією сторони захисту та підозрюваного, який не співпрацює з органом досудового розслідування, 07 лютого 2025 року відмовився від надання показань з приводу подій за його безпосередньої участі. Більш того, вказуючи на те, що ОСОБА_6 добровільно надав згоду на проведення обшуку свого автомобіля та місця проживання, захисник залишив поза увагою, що знаряддя вчинення кримінального правопорушення не відшукане та добровільно підозрюваним не видане, що не вказує на щирість його намірів, визнання вини чи намагання співпрацювати з органом досудового розслідування.

Крім того, фактично підозрюваний не визнає вину за пред`явленим йому звинуваченням, що свідчить про реальність заявлених стороною обвинувачення ризиків, адже з метою уникнути відповідальності за вчинені дії, ОСОБА_6 може впливати на учасників кримінального провадження з метою зміни ними своїх показань на свою користь.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що на розгляді в суді перебуває кримінальне провадження, в якому ОСОБА_6 обвинувачується в організації вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 203-1, ч. 1 ст. 209 КК України.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Отже, всі наведені захисником обставини були враховані слідчим суддею, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу підозрюваного, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

Доводи сторони захисту щодо наявності підстав для визначення ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу з визначенням розміру застави не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень частини 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою (продовженні строку тримання під вартою), враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Ураховуючи наведені норми процесуального права, тяжкість та суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , зважаючи на обставини, які вказують на неможливість запобігти встановленим ризикам шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, особу та процесуальну поведінку підозрюваного, стадію кримінального провадження досудове розслідування, колегія суддів не вбачає підстав для визначення застави при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як про це просить сторона захисту. Тим більше, перебуваючи під заставою, ще до закінчення розгляду попереднього кримінального провадження, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злісного хуліганства із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для заподіяння тілесних ушкоджень, що вказує на неефективність такого запобіжного заходу як застава.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 лютого 2025 року про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14