Справа № 461/9198/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/170/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сколе Львівської обл., громадянина України, українця, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, востаннє вироком Дзержинського міського суду Донецької обл. від 24.07.2020 за ч. 3 ст. 27 - ч. 3 ст. 186 Кримінального кодексу України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 6 років, покарання відбув, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України,

за участю прокурора - ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк 3 (три) роки. Початок іспитового строку ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку. Згідно зі ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Вирішено питання речових доказів.

Згідно вироку суду, 17.08.2024 приблизно о 11:15 год. ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Листопадового Чину, 8, біля будівлі «BANKHOTEL», діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою власного безпідставного збагачення, таємно викрав сумку марки «Levis» вартістю 4'000,00 гривень, яка належить громадянці ОСОБА_9 , всередині якої знаходились такі речі: ноутбук марки «13-inch MacBook Air» вартістю 25'000,00 гривень, хард-диск марки «Samsung» вартістю 4'500,00 гривень, USB-C кабель вартістю 4'000,00 гривень, об?єктив марки «Матіуа» до фотоапарату вартістю 12'000,00 гривень, плівковий фотоапарат «Olimpus» вартістю 8'000,00 гривень, дротові навушники «EarPods» вартістю 1000 гривень, кардрідер марки «НОСО» вартістю 700,00 гривень, зарядний пристрій до ноутбука «МасВоо» вартістю 2'500,00 гривень, зарядний пристрій до фотоапарату «Canon LC-E6» вартістю 2'500,00 гривень, два акумулятори LP-E6 до фотоапарату вартістю по 1000,00 гривень кожен, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на загальну суму 66'200,00 гривень.

На вказаний вирок заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати в частині призначеного покарання. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд при призначенні покарання ОСОБА_10 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та бабусю, є учасником бойових дій, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Водночас суд, враховуючи зазначені обставини, прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання та застосування ст. 75 КК України. Такий висновок суду не мотивований, суперечить положенням ст. 75 КК України, а також встановленим під час судового провадження даним про особу винного та іншим обставинам справи.

Таким чином, підстави та мотиви, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, у вироку взагалі не зазначені, при прийнятті такого рішення судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину і дані про особу обвинуваченого.

ОСОБА_11 раніше судимий вироком Сколівського районного суду від 08.10.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України, яким до нього застосовано примусові заходи виховного характеру; вироком Сколівського районного суду від 10.11.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк 1 рік; вироком Стрийського міськрайонного суду від 25.05.2015 за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 24.07.2020 за ч. З ст. 27, ч. З ст. 186 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 01.05.2024.

Відбуття ОСОБА_12 тривалих термінів покарання у виді реального позбавлення волі, звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не запобігло вчиненню ним нового умисного тяжкого злочину проти власності, він не виявив бажання виправитися, а продовжив свою злочинну діяльність, відтак відсутні будь-які визначені ст. 75 КК України підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього, суд врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. Водночас, щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, що склалася. Неодноразове притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема і тяжких проти власності, вчинення ним нового тяжкого злочину проти власності через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, свідчить про те, що належних висновків він не зробив, виправити ситуацію не бажає, а каяття ним висловлене з метою уникнення покарання.

Окрім цього, у вироку відсутні будь-які дані про наявність у ОСОБА_13 законних джерел доходів чи хоча б про намір знайти такі, що є основною причиною вчинення корисливих злочинів та ставить під сумнів можливість утримання ним трьох неповнолітніх дітей та бабусі.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано.

Відповідно до п.п. 2, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», рішення про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином умотивоване. Відповідно до ст. 370 КПК України, вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так суд, згідно із оскаржуваним вироком, при призначенні покарання ОСОБА_10 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей та бабусю, є учасником бойових дій, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Водночас суд, враховуючи зазначені обставини, прийшов до висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання та застосування ст. 75 КК України. Такий висновок суду не мотивований, суперечить положенням ст. 75 КК України, а також встановленим під час судового провадження даним про особу винного та іншим обставинам справи.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора, що підстави та мотиви, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, у вироку взагалі не зазначені, при прийнятті такого рішення судом не враховано у повній мірі ступінь тяжкості, обставини вчинення злочину і дані про особу обвинуваченого.

Зокрема, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_11 раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, в тому числі тяжких, знову, з корисливих мотивів, через короткий термін (3 місяці) після звільнення з місць позбавлення волі, вчинив тяжкий злочин проти власності, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_11 раніше судимий вироком Сколівського районного суду від 08.10.2010 за ч. 2 ст. 185 КК України, яким до нього застосовано примусові заходи виховного характеру; вироком Сколівського районного суду від 10.11.2014 за ч. 1 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України встановлено іспитовий строк 1 рік; вироком Стрийського міськрайонного суду від 25.05.2015 зач. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі; вироком Дзержинського міського суду Донецької області від 24.07.2020 за ч. З ст. 27, ч. З ст. 186 КК України до 6 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 01.05.2024.

Таким чином, відбуття ОСОБА_12 тривалих термінів покарання у виді реального позбавлення волі, звільнення його від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, не запобігло вчиненню ним нового умисного тяжкого злочину проти власності, він не виявив бажання виправитися, а продовжив свою злочинну діяльність, відтак відсутні будь-які визначені ст. 75 КК України підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього, суд врахував щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання. Водночас щире каяття повинно ґрунтуватись на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, бажанні виправити ситуацію, що склалася. Неодноразове притягнення ОСОБА_13 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, зокрема і тяжких проти власності, вчинення ним нового тяжкого злочину проти власності через 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, свідчить про те, що належних висновків він не зробив, виправити ситуацію не бажає, а каяття ним висловлене з метою уникнення покарання. У вироку відсутні будь-які дані про наявність у ОСОБА_13 законних джерел доходів чи хоча б про намір знайти такі, що є основною причиною вчинення корисливих злочинів та ставить під сумнів можливість утримання ним трьох неповнолітніх дітей та бабусі, відомості про яких суду не представлено.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що вищенаведеним обставинам суд першої інстанції не дав відповідної оцінки, передусім з точки зору суспільної небезпечності винної особи. Звільнення у даному випадку ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням не сприятиме досягненню мети покарання, яка також полягає у запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, виконанню завдань кримінального судочинства щодо захисту прав і свобод людини від злочинних посягань (ст. ст. 1, 50 КК України, ст. ст. 2, 9 КПК України).

Судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 75 КК України, належні і достатні мотиви та підстави застосування ст. 75 КК України не наведені, а покарання, призначене відповідно до положень цієї статті, є таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження , ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 14.11.2024р. ОСОБА_7 у даній справі було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В подальшому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.12.2024 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці до 09.02.2025 року.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 26.02. 2025 року у межах кримінального провадження за № 0000307 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України, останньому обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 слід задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 слід призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з 07.04. 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання період з 14.11.2024р. по 09.12.2024 року, у співвідношенні один день попереднього ув`язнення відповідно за 1 день позбавлення волі, відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України період з 10.12.2024 року по 26.02. 2025 року строк цілодобового домашнього 3 дні цілодобового домашнього арешту, що відповідає за 1 дню позбавлення волі.

У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 07.04. 2025 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахувати період тримання під вартою з 14.11.2024р. по 09.12.2024 року, у співвідношенні, що відповідає один день попереднього ув`язнення 1 дню позбавлення волі.

Відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України ОСОБА_7 зарахувати у строк відбування покарання період з 10.12.2024 року по 26.02. 2025 року цілодобового домашнього арешту, у співвідношенні, що відповідає 3 дні цілодобового домашнього арешту 1 дню позбавлення волі.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4