Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5047/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/842/24
Категорія ст.539 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали судового провадження №274/5047/24 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Бердичівський міськрайонного суду Житомирської області від 21.06.2024,

в с т а н о в и в:

зазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-достроково звільнення від відбування покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-достроково звільнення від відбування покарання. При цьому, звертає увагу, що не має стягнень, має заохочення, позитивні характеристики, повністю визнає свою вину у вчиненому, щиро кається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги свого підзахисного, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КІІК України.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно встановив відсутність відповідних підстав для задоволення клопотання адвоката засудженого.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що в матеріалах провадження відсутні переконливі докази, котрі свідчать про готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Так, дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Красноармійським міськрайонним судом Донецької області від 22.11.2017 за п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187, ч.1 ст.70, ч.1 та ч.2 ст. 71 КК України до покарання у виді 15 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 29.03.2018 вирок суду щодо ОСОБА_8 залишено без змін. 07.112019 рішення нижчих інстанцій підтримав і Верховний Суд.

Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.10.2020 зараховано засудженому ОСОБА_8 , в строк відбування покарання за вироком Красноарміського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017 року, час його попереднього ув`язнення з 21.06.2017 року по 29.03.2018 року за правилами, передбаченими ч.5 ст.72 КК України, з розрахунку - один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 06.02.2023 засудженому ОСОБА_8 замінено невідбуту частину покарання більш м`яким у виді обмеження волі строком на 04 роки 05 місяців 10 днів.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 25.04.2023 зараховано засудженому ОСОБА_8 в строк покарання час слідування під вартою до виправного центру з 06.02.2023 року по 11.04.2023 року з розрахунку, що один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

Початок строку: 22.02.2015 (для позбавлення волі); 11.04.2023 (для обмеження волі); кінець строку: 16.05.2027 року; відбув 3/4 строку покарання 01.07.2023.

Згідно характеристики на засудженого до довідки про заохочення та стягнення (а.п.4), засуджений ОСОБА_8 має 11 заохочень, 6 стягнень (за період 2017-2021 р.р.), з яких одне поміщення до карцеру, дві у вигляді суворої догани.

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_8 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого, за факту наявності 6 стягнень за порушення вимог умов утримання, в тому числі й поміщення до карцеру, непослідовну позицію щодо своєї винності у скоєних особливо тяжких правопорушень, як і з врахуванням тяжкості та кількості вчиненого, на даний час не можна безумовно розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці, а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 своїм відношенням до праці та поведінкою достатньо ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого, на даний час, виключно позитивних характеристик, значної кількості заохочень, відсутність останніми роками стягнень, позиція останнього щодо повного визнання ним своєї вини та щирого каяття, опосередковано не є беззаперечними підставами для умовно-дострокового звільнення останнього.

Як вважає апеляційний суд, визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_8 буде передчасним.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити їх без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області від 21.06.2024, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22.11.2017, - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді :