КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/1296/2025
Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан с. Хуфар Саріасійського р-ну Сурхандар`їнської обл., громадянина Республіки Узбекистан, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_8 , яка діє в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 9486 грн 70 к, та моральну шкоду в розмірі 800000 грн. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь законного представника потерпілого ОСОБА_8 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 11.06.2023, приблизно о 12 год. 48 хв., керуючи технічно справним автомобілем марки «DAEWOO NEXIA», д.н.з. НОМЕР_1 , в порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 8.7.3 «е», 8.10, 12.4 та 17.1 Правил дорожнього руху України, розташовуючись у першій (крайній правій) смузі проїзної частини проспекту Визволителів у м. Києві (яка призначена для руху громадського транспорту), рухався зі сторони Броварського проспекту, в напрямку бульвару Перова, зі швидкістю 94,07 км/год. ± 3,76 км/год, яка значно перевищувала максимально дозволену на даній ділянці 50 км/год., наближаючись до регульованого світлофорними об`єктами пішохідного переходу, на якому був увімкнений червоний (забороняючий рух в його напрямку) сигнал світлофору, не зупинився перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), продовживши рух, внаслідок чого, навпроти буд. № 5 по проспекту Визволителів, у м. Києві, здійснив наїзд на малолітнього велосипедиста ОСОБА_9 , який перетинав проїзну частину справа наліво, в безпосередній близькості від пішохідного переходу, відносно напрямку вищевказаного транспортного засобу, на зелений сигнал пішохідного світлофору.

У результаті наїзду ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: закрита травма живота: рани (описані клінічними лікарями як різані, точкового характеру) задньої поверхні грудної клітки із наявністю сторонніх тіл (уламків скла 2-5(мм)); розрив тіла шлунку (по великій кривизні тіла розрив стінки, розмірами до 15,0(см)); розрив та розчавлення тіла селезінки, множинні точкові гематоми тонкої кишки (без розривів), три дефекти брижі тонкої кишки, розрив правої та лівої нирки, розрив сечовому зліва, позаочеревинні гематоми з обох сторін, переломи (уламкового характеру, зі зміщенням) поперечних відростків 1-5 поперекових хребців, лівого поперечного відростка 3 поперекового хребця, двобічні переломи кісток тазу, які обумовили розрив тазового кільця, розрив симфізу, переломи обох крил клубових кісток, перелом нижньої гілки правої лобної кістки, розрив анусу яка (травма) супроводжувалась внутрішньочеревною кровотечею та обумовила розвиток шоку, рани (описані клінічними лікарями як різані) лівої кисті, рани (визначені клінічними лікарями як забійні) у ділянці чола справа (0,5х1,0(см)), тім`яної ділянки голови (1,0х1,0(см)), відкрита травма лівої гомілки: уламкові переломи діафізів лівої малогомілкової та великогомілкової кісток (із істотним зміщенням уламків), які мають сполучення із зовнішнім середовищем, закрита травма правого стегна: уламковий перелом діафізу правої стегнової кістки (зі зміщенням), закрита травма лівого стегна: уламковий перелом діафізу лівої стегнової кістки (зі зміщенням), які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить змінити вказаний вирок в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість. Пом`якшити призначене судом покарання, застосувавши положення ст. 691 КК України, звільнивши від його відбування на підставі 75 КК України, без призначення додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги захисник зазначає, що суд, при призначенні покарання, не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого.

На думку захисника, судом не в повній мірі враховано визнання вини та щире каяття обвинуваченого, надання допомоги потерпілому після вчинення ДТП, добровільне відшкодовування коштів потерпілій стороні.

Крім того, суд не взяв до уваги, що обвинувачений мешкає на території України на законних підставах, одружений, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання, навчається у вищому закладі, займається підприємницькою діяльністю.

Також вказує, що судом проігноровано результати (автотехнічної) експертизи, оскільки нею підтверджується факт порушення обвинуваченим ОСОБА_10 пунктів 8.7.3 «е», 8.10, 12.4 ПДР України та спростовуються порушення пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 17.1 ПДР України, які на думку сторони обвинувачення, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. Цим же висновком встановлено порушення ОСОБА_9 п.п.1.2., 1.5,11.4 ПДР України. Тому сторона захисту вважає, що винуватцями дорожньо-транспортної пригоди є як ОСОБА_11 , так і ОСОБА_9 .

Тому з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, захисник вважає, що ОСОБА_12 можливо призначити основне покарання із застосуванням ст.ст. 69-1, 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив проти зміни вироку, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, та кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, доведена дослідженими судом доказами.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника винуватість ОСОБА_6 в порушенні інкримінований йому пунктів ПДР України, в результаті чого відбулось зіткнення і потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, в повній мірі підтверджується дослідженими судом доказами, кожному з яких була надана належна правова оцінка. Натомість посилання захисника на дані висновку СЕ-19/111-23/34230-ІТ від 14.07.2023, на думку колегії суддів, не спростовують винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Покарання ОСОБА_6 призначене з дотриманням вимог ст. 65 КК України.

При цьому судом враховані частково обставини, на які посилається захисник в апеляційній скарзі. Вони в подальшому були враховані судом при призначенні покарання.

Зокрема суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до категорії тяжких з необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого. Судом взято до уваги те, що обвинувачений є особою молодого віку, студентом, працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Разом з тим, судом враховано ту обставину, що ОСОБА_13 раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого та його ставлення до скоєного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає необґрунтованими. Як вбачається з матеріалів судового провадження, обвинувачений під час судового розгляду вину у вчиненні інкримінованого злочину не визнав, вказував, що через порушення Правил дорожнього руху України з боку потерпілого ОСОБА_9 відбулась дорожньо-транспортна пригода. Обвинувачений також заперечував проти задоволення позовної заяви, мотивуючи необґрунтованістю заявлених сум для відшкодування моральної шкоди та заподіяних матеріальних збитків. Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність обставин, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, на стадії судового розгляду.

Крім того, не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги захисника про неврахування судом поведінки обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди. Так, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник потерпілого вказав, що обвинувачений не вживав заходів для виклику медичної допомоги одразу після пригоди, а навпаки поводив себе агресивно, звинувачуючи ОСОБА_9 у скоєнні ДТП.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції належним чином обґрунтував необхідність призначення ОСОБА_12 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами з огляду на те, що останній систематично порушував Правила дорожнього руху України, за що неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності.

Враховано судом і обставини кримінального правопорушення, а саме керування ОСОБА_10 автомобілем з перевищенням швидкості на забороняючий червоний сигнал світлофору на регульованому пішохідному переході допустив наїзд на ОСОБА_9 , який перетинав регульований пішохідний перехід на дозволяючий (зелений) сигнал світлофора, в результаті чого отримав ряд тілесних ушкоджень, які в сукупності належать до категорії тяжких.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди лише після ухвалення відносно нього обвинувального вироку також не свідчить про його каяття та не зменшує в достатній мірі ступінь тяжкості скоєного ним злочину. Підстав для застосування положень ст. 691 КК України з урахуванням зазначених обставин, колегія суддів не знаходить.

Колегія суддів вважає, що звільнення від відбування покарання, на підставі ст. 75 КК України, яке просить застосувати захисник, без позбавлення права керувати транспортними засобами є неспівмірним зі скоєним кримінальним правопорушенням та наслідками, які в результаті настали. Колегія суддів вважає, що призначення покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням, а також додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами є необхідним для виправлення обвинуваченого, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як ОСОБА_10 так і іншими особами.

Порушень вимог кримінального процесуального закону в ході судового розгляду допущено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає порушень вимог закону України про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_12 покарання, а тому вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 рокущодо останнього підлягає залишенню без зміни.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України, - без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

С у д д і :

______________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 11-кп/824/1296/2025

№ 755/10698/23

Категорія КК: ч. 2 ст. 286 Доповідач в апеляційній інстанції - ОСОБА_1

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан с. Хуфар Саріасійського р-ну Сурхандар`їнської обл., громадянина Республіки Узбекистан, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Приймаючи до уваги те, що складання ухвали вимагає значного часу, колегія суддів вважає за можливе обмежитися складанням і оголошенням лише резолютивної її частини.

Керуючись ст. 376, ст. 404, ст. 405, ст. 407, ст. 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2024 року, яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України, - без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголосити 17 лютого 2025 року о 10 годині 15 хвилин.

С у д д і :

______________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3