Сторожинецький районний суд Чернівецької області
Справа № 723/1799/16-к
Провадження № 1-кп/723/4/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2025 року м.Сторожинець

Сторожинецький районний суд,

Чернiвецької областi, в складі:

головуючого суддi ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у вiдкритому судовому засiданні, в залi суду, в ОСОБА_7 , кримінальне провадження № 0000295 від 03 квітня 2016 року по обвинуваченню в скоєнні злочину, що передбачений ч.2 ст.286 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іжівці Сторожинецького району Чернівецької області, і жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освiта 7 класів, пенсіонера, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше не судимого,

встановив:

Обвинувачений ОСОБА_4 , 02 травня 2016 року біля 14,55 години керуючи автомобілем марки «ВАЗ 11021101» номерний знак НОМЕР_1 рухаючись по вул.. М.Емінеску в межах с. Чудей Сторожинецького району зі сторони с. Красноїльськ в напрямку с. Буденець на швидкості більше 60 км/год. Та наближаючись до будинку № 47 вказаної вулиці не вибравши безпечної швидкості та проявивши неуважність до дорожньої обстановки, своєчасно не виявив небезпеку для руху велосипедиста ОСОБА_8 , який перетинав проїжджу частину дороги зліва на право відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого допустив наїзд на останнього, порушивши та не виконавши вимоги Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, а саме: - п.1.5. щодо не вчинення дій по створенню небезпеки чи перешкоди для руху, загрози життю чи здоров`ю громадян, завдання матеріальних збитків; - п.2.3. (б) щодо уважності, стеження за дорожньою обстановкою та реагування на її зміну, не відволікання від керування транспортним засобом; - п. 12.3 щодо негайного вжиття заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди не створювати своїми діями загрози безпеці руху; у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити; - п.12.4. щодо швидкісного режиму в населених пунктах не більше 60 км./год.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 спричинено смерть, яка настала від відкритого перелому кісток основи та склепіння черепа з забоєм речовини головного мозку.

Обвинувачений ОСОБА_4 , в судовому засiданнi свою винуватість в скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України не визнав повністю, та давши показання підтвердив факт керування автомобілем в зазначеному в обвинувальному акті місці та часі, а також факт наїзду на велосипедиста. Однак стверджував, що правила дорожнього руху не порушував, а велосипедист раптово виїхав на його смугу руху, рухаючись зліва на право. Погодився на застосування до нього вимог ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні не відступив від позиції обвинуваченого але клопотав про застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 п.п. г) та г) ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22 грудня 2016 року, який набрав чинності 07.09.2017 року.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 подав до суду клопотання, яким просив розгляд справи завершити без участі потерпілого та його як представника потерпілого. Просив залишити раніше заявлений цивільний позов в кримінальному провадженні без розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину передбаченому ч.2 ст. 286 КК України, визначити покарання та не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році».

Розглянувши кримінальне провадження, вивчивши і проаналізувавши всі докази по справі, а також призначивши і провівши в ході судового розгляду комплексну судову авто- технічну та транспортно-трасологічну експертизи, суд врахувавши всі заперечення обвинуваченим своєї винуватості, знаходить, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України доведена в повному обсязі належними і допустимими доказами.

Так згідно висновку експерта № 424-А від 21.06.2016 року в даній дорожньо- транспортній обстановці водію Кисилиці необхідно було діяти згідно із вимогами пунктів 112.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, а оскільки цього не відбулося то в діях водія ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимог 12.4 ПДР, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто не дотримавшись швидкісного режиму руху автомобіля в населеному пункті, який не може бути більшим за 60 км/год, ОСОБА_4 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , що призвело до загибелі останнього.

Вихідні дані для проведення вказаної експертизи були сформовані із показань обвинуваченого ОСОБА_4 , в якості свідка, протоколу проведення слідчого експерименту від 25.05.2016 року за участю водія ОСОБА_4 зі схемами та фото таблицями, та протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, які суд дослідив в судовому засіданні та знайшов належними і допустимими доказами.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 показав, що він їхав зі швидкістю 50 км/год, що в суді було перевірено постановкою цього питання перед експертизою і що не знайшло свого підтвердження внаслідок проведених експертом розрахунків, які в кінцевому результаті показали, що такі показання водія ОСОБА_4 суперечать розрахованим мінімальним значенням швидкості руху керованого обвинуваченим автомобілем по зафіксованим на проїзній частині дороги після ДТП слідам гальмування - 85,0 (88,9) км/год. При цьому вирахувана швидкість руху автомобіля є мінімальною, так як в розрахунках експертом не враховувалась кінетична енергія витрачена під час зіткнення та можливі сліди гальмування які не відобразились на проїзній частині.

Тобто згідно висновку експерта за результатами проведення судової інженерно транспортної експертизи від 11.02.2022 року № 152/153/21-29, показання водія автомобіля ВАЗ-21110 ОСОБА_4 стосовно механізму розвитку даної ДТП є технічно-неспроможними.

Очевидним є те, що невизнання обвинуваченим своєї винуватості слід оцінювати критично, а тому суд знаходить таке невизнання винуватості способом захисту і основується не на показаннях обвинуваченого, а на висновках експертиз та інших процесуальних доказах в їх сукупності та вважає, що обвинувачений таки перевищив швидкість руху керованого ним автомобіля, порушивши п.12.4 Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, перебуває в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 що призвело до його загибелі.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_8 .

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності зі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що вина обвинуваченого, тобто його психічне ставлення до вчиненої ним дії та її наслідків, виражається у формі необережності, що характеризується таким її видом, як злочинна самовпевненість, а скоєний злочин відповідно до ст. 12 КК України класифікується, як тяжкий злочин. Обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, злочин вчинив не в стані алкогольного чи іншого сп`яніння, за час керування транспортним засобом до адміністративної відповідальності, за порушення правил дорожнього руху, не притягувався. За місцем проживання характеризується позитивно, одружений. Є пенсіонером та особою досить похилого віку. На час скоєння злочину йому виповнилось 75 років.

Судом не встановлено ні обставин які б обтяжували відповідальність обвинуваченого передбачені в ч.1 ст. 67 КК України ні обставин які б пом`якшували відповідальність обвинуваченого які встановлені в ч.1 ст. 66 КК України.

Разом з тим, суд згідно положень ч.2 ст.66 КК України, вважає, що вік обвинуваченого на час скоєння ним необережного злочину, слід визнати такою обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого.

Враховуючи вказані обставини, суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, внаслідок чого настала смерть однієї особи, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , його позитивне характеризування за місцем проживання, його пристарілий, пенсійний вік, відсутність судимостей і не перебування на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, найбільш наближеного до найнижчої межі основного та додаткового покарання передбаченого в санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Суд знаходить, що життя людини і її здоров`я є найвищою соціальною цінністю і шкоду у вигляді смерті людини неможливо відшкодувати але суд враховує, що відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням всіх наведених обставин і обґрунтувань, в тому числі наявність пом`якшуючої покарання обвинуваченого обставини а відсутність обставин, які обтяжують покарання суд знаходить, що призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попредження вчинення ним нових злочинів.

Суд також знаходить, що цивільний позов поданий потерпілим ОСОБА_10 підлягає залишенню без розгляду з огляду на правила диспозитивності.

Долю речових доказів, суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання, щодо застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 норм Закону України «Про амністію у 2016 році», про застосування яких просить сторона захисту в т.ч. обвинувачений, суд заслухавши думку прокурора і захисника вважає, що до обвинуваченого можливо застосування амнiстiї i є всi пiдстави звiльнити його вiд відбування покарання згідно ст.1 п. «г» Закону України "Про амністію у 2016 році" вiд 22 грудня 2016 року виходячи з наступного.

Відповідно до п. «г» ст.1 зазначеного Закону, звільненню від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, підлягають особи, засуджені за умисні злочини які не є тяжкими або особливо тяжкими, відповідно до ст. 12 КК України та за злочини, вчинені з необережності які не є особливо тяжкими відповідно до ст. 12 КК України, а також осіб кримінальні справи стосовно яких за зазначеними злочинами розглянуті судами, але вироки стосовно них не набрали законної сили та які на день набрання чинності цим Законом досягли пенсійного віку, встановленого статтею. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

Згідно положень ст.10 Закону України "Про амністію у 2016 році", застосування цього Закону здійснюється щодо осіб, стосовно яких судом ухвалені вироки, що не набрали законної сили, - за клопотанням самої особи, її захисника чи законного представника.

Закон України "Про амністію у 2016 році" від 22 грудня 2016 року набрав чинності 07.09.2017 року.

Злочин передбачений ч.2 ст. 286 КК України вчинено ОСОБА_4 02 травня 2016 року. Суб`єктивна сторона вчиненого злочину виявляється в необережній формі вини, а відповідно до ст.12 КК України злочин передбачений ч.2 ст.286 КК України класифікується як тяжкий злочин. Злочин вчинено не в стані алкогольного чи іншого сп`яніння.

Обвинувачений ОСОБА_4 досяг пенсійного віку і на час скоєння злочину йому виповнилось 75 років. Проти застосування щодо нього акта амнiстiї, котрий передбачає звільнення його від відбування покарання за вчинене діяння не заперечує. Раніше не судимий і амністія до нього не застосовувалась.

На пiдставi ст.ст.321-325, 373 КПК України, ст..ст.85,86 КК України та ст.1 п. «г» Закону України "Про амністію у 2016 році" вiд 22 грудня 2016 року суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченому ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років, позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік.

Звiльнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання (основного та додаткового), на підставі Закону України «Про амністію у 2016 році» від 22.12.2016 року, що усуває відбування показання за вчинене діяння.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 , залишити без розгляду.

Речовi докази по справi, а саме:

- автомобiль марки «ВАЗ-21110», номерний знак НОМЕР_1 , що знаходиться на відповідальному зберіганні на спеціальному майданчику Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, за адресою: Чернівецька область м. Сторожинець вул. Б.Хмельницького, 45, повернути фактичному власнику ОСОБА_4 , який проживає в АДРЕСА_1 .

- велосипед світло-зеленого кольору, який знаходиться на відповідальному зберіганні на спеціальному майданчику Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області, за адресою: Чернівецька область м. Сторожинець вул. Б.Хмельницького, 45, повернути потерпілому ОСОБА_10 із АДРЕСА_2 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Чернівецького Апеляційного суду через Сторожинецький районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку, негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ ОСОБА_11