Справа № 445/731/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/980/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові кримінальне провадження №0000395 від 19.02.2023 року про обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Глиняни Львівського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 на вирок Золочівського районного суду Львівської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Золочівського районного суду Львівської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 23.03.2023, а саме з часу взяття під варту.

На підставі ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_6 , строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 23.03.2023 по день набрання цим вироком законної сили.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 3 775,6 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять грн. 60 коп.) гривень витрат на залучення експерта.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2023 на автомобіль марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль марки ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 повернути власнику ОСОБА_9 .

Згідно вироку, 19.02.2023, приблизно о 00 год. 11 хв., водій ОСОБА_6 , не маючи права на керування транспортними засоби, керуючи автомобілем марки "ВА 2101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись ним по вул. Перемишлянська, що у м. Глиняни Львівського району Львівської області, в напрямку с. Якторів Львівського району Львівської області, при проїзді її ділянки неподалік будинку № 16, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме Розділу 1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів "дорожня обстановка", "дорожні умови", "небезпека для руху"), Розділу 2 п.п. 2.1 а), 2.3 б), д), 2.9 а); Розділу 12 п. 12.1 Правил дорожнього руху, які виразилися в тому, що він керуючи транспортним засобом, будучи в стані алкогольного сп`яніння (в крові виявлено етиловий спирт в кількості 1,85 проміле), був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під керуванням автомобілем не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом, що призвело до виїзду автомобіля за межі проїзної частини, де відбувся наїзд на нерухому перешкоду у вигляді електричної опори. В результаті чого неповнолітній пасажир автомобіля марки "ВАЗ 2101", реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув на місці події.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції встановлені та визнані обставини, які пом`якшують покарання: щире каяття, добровільне відшкодування збитків. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Звертає увагу, що у судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, неодноразово вибачався за вчинене та висловлював жаль з приводу вчиненого, критично оцінив свої дії, зауважив на тому, що готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.

Підкреслює, що у діях обвинуваченого також наявне активне сприяння розкриттю злочину, оскільки обвинувачений із самого початку сприяв розкриттю вчиненого ним кримінального правопорушення, відтворюючи вчинені ним події, які відбулися та причини ДТП.

Наголошує, що потерпілою було підтверджено, що обвинувачений відшкодував їй завдану шкоду, за винятком тієї, що підлягає стягненню зі страхової компанії та не наполягала на призначенні йому покарання, пов`язаного із позбавленням волі. Вважає, що з наведеного випливає, що у потерпілої немає жодних претензій до обвинуваченого.

Стверджує, що судом при призначенні покарання не враховано одну обставину, а саме те, що обвинувачений фактично проживає разом з своїми батьками - ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - які є особами з інвалідністю III групи, на обвинуваченого частково покладено обов`язок щодо їх утримання.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, вважає можливим застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України та можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, призначивши йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника, обвинуваченого, які апеляційні вимоги підтримали та думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, апеляційний суд не проводить їх детальний аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_6 , колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з ч.1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнано дві групи чинників, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; дані, які певним чином характеризують особу винного.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, характер вчиненого діяння, особу обвинуваченого, обставинами, що пом`якшують покарання, в силу ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданих збитків, обставин, що обтяжують покарання, в силу ст. 67 КК України, судом не встановлено. При цьому, судом враховано особу обвинуваченого, котрий раніше не судимий, який вину у вчиненні кримінального правопорушення визнає, розкаюється, є особою молодого віку, на обліку в лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Колегія суддів, звертає увагу, що норми КК наділяють суд правом вибору у встановлених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає взяття до уваги й оцінку відповідно до визначених законом критеріїв усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

На переконання колегії суддів, відсутні правові підстав для призначення обвинуваченому покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання, тобто на підставі ст.69 КК України, враховуючи конкретні обставини справи в їх сукупності та дані про особу винного, а описані вище та в апеляційній скарзі дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, дають лише підстави для призначення покарання не у максимальних його межах, передбачених санкціями відповідних статей, а не застосування ст.69 КК України.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі не наведено доводів з приводу того, яким чином перераховані дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і дають підстави для призначення покарання із застосуванням статті ст. 69 КК України. Крім того в матеріалах справи є ряд постанов з який вбачається, що ОСОБА_6 систематично притягувався до адміністративної відповідальності, а саме:

-20.08.2020 року Золочівським районним суду Львівської області ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення - штраф в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 грн. (десять тисяч двісті гривень) з позбавленням права керування транспортними засобами на строк - один рік.

-постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАА № 413887 від 21.07.2020, якою ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

-постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ № 65826 від 17.07.2021, якою ОСОБА_6 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

-20.07.2022 року Личаківським районним судом м.Львова ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосувано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (850 грн.).

Отже наведене свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_6 грубо нехтує правилами дорожнього руху, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Так, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, який у вироку вказав, що ОСОБА_6 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення, і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Таким чином, апеляційні доводи захисника не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, в апеляційній скарзі не наведено доводів з приводу того, яким чином перераховані дані про особу обвинуваченого істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 злочину і дають підстави для призначення покарання із застосуванням статті ст. 69 КК України, у зв`язку з чим такі до задоволення не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни оскаржуваного судового рішення та вважає вирок суду першої інстанції щодо обвинуваченого ОСОБА_6 законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Золочівського районного суду Львівської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою з моменту отримання копії ухвали в той же строк.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4