ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/84/25 Справа № 706/1630/16-к Категорія: ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси за апеляційною скаргою прокурора на вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сичівка Христинівського району Черкаської області, українця, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України та виправдано в зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

в с т а н о в и л а:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 обвинувачується в тому, що 24.01.2016 близько 17 години, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леніна, неподалік будинку № 72 с. Христинівка Христинівського району, будучи засліпленим світлом фар невстановленого слідством автомобіля, порушуючи вимоги п. 2.3. б), 12.3; 19.3. Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015), був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в момент виникнення небезпеки для руху, які він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху безпечного об`їзду перешкоди, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився та не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в попутному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 1950 року народження, згідно з висновком судово -медичної експертизи № 04-01/23 від 15.07.2016 отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки, що призвели до смерті.

Згідно з висновком експерта №4/1613 від 08.11.2016 у дорожній обстановці, яка склалась на момент дорожньо - транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3.,19.3. Правил дорожнього руху України.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , а саме вимог п.12.3.,19.3. Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Також згідно обвинувального акту ОСОБА_9 обвинувачується у тому, що він 24.01.2016 близько 17 години, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Леніна, неподалік будинку № 72 по с. Христинівка Христинівського району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась в попутному напрямку. У порушення вимог п. 2.10.а), г) Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015) ОСОБА_9 не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_10 , не викликав карету швидкої медичної допомоги та з місця пригоди зник. Згідно з висновком комісійної судово медичної експертизи № 04-01/23 від 15.07.2016 характер, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень виявлених у ОСОБА_10 , зберігали життя потерпілій в разі надання їй своєчасної медичної допомоги, оскільки остання після отримання поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки могла померти протягом часу від 40 хвилин до 2-3 годин.

Дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілої, а також за ч. 3 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан, та якщо вони спричинили смерть особи.

Місцевий суд виправдав ОСОБА_11 за недоведеністю вчинення ним кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись з вироком районного суду, прокурор в апеляційній скарзі порушує питання про повторне дослідження доказів і просить вирок районного суду скасувати через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 КК України у вигляді 6 років позбавлення волі за ч.3 ст.135 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції упереджено підійшов до оцінки доказів на яких ґрунтується обвинувачення.

Висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_9 ґрунтується на тому факті, що судом майже всі докази у справі визнано неналежними.

Однак, такий висновок суду є передчасним та не відповідає фактичним обставинам справи, вимогам КПК України та наявній судовій практиці.

Так, суд поставив під сумнів законність внесення відомостей до ЄРДР та вказує на порушення передбаченої кримінальним процесуальним законом процедури, мотивуючи це тим, що у витязі з ЄРДР підставою внесення вказано повідомлення підприємств, установ, організацій, тоді як для дослідження суду надано рапорт старшого інспектора - чергового Христинівського відділення поліції ОСОБА_12 від 24.01.2016 про те, що повідомлення до поліції надійшло від громадянина ОСОБА_13 , що, на думку суду тягне за собою незаконність внесення відомостей до ЄРДР.

Судом першої інстанції констатовано, що протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 24.10.2016 не містить відомостей про безпосереднє місце ДТП - місце наїзду на потерпілу, стан видимості дороги, зону видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія, детального опису наявних у потерпілої ушкоджень, опис виявлених та вилучених речей і відомості про їх пакування, відомостей про використані вимірювальні засоби, а план-схема до протоколу не містить підпису спеціаліста ОСОБА_14 .

Крім того, посилання суду на те, що поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 фактично участі у огляді місця події не приймали, є безпідставним, оскільки допитані як свідки під присягою останні повідомили, що брали участь у вказаній слідчій дії. А неповідомлення ними деталей вказаної слідчої дії за спливом більше ніж семи років після проведення огляду є закономірним.

Щодо проведення слідчим огляду трупа, що зафіксовано протоколом огляду від 25.01.2016, до внесення відомостей до ЄРДР та висновку судово- медичної експертизи № 05-7-02/40, який розпочато о 9 годині 30 хвилин.

В даному випадку слідчим не порушено будь - яких прав, більше того слідством проведено досудове розслідування оперативно та без зволікань, що дозволило знайти винуватця дорожньо-трансопортної пригоди та встановити її механізм.

Крім того, посилання суду на те, що висновок судової трасологічної експертизи № 1/173 від 10.02.2016 не узгоджується із протоколом огляду місяця події від 25.01.2026, оскільки в той день на дорозі був сніговий накат, а також із висновком судово-медичної експертизи від 22.04.2016 № 05-7-02/7, згідно якої ОСОБА_17 в момент первинного контакту з автомобілем перебувала у вертикальному положенні лівою задньою чи задньо-бічною поверхнею до травмуючої поверхні є бізпідставним, оскільки при проведенні вказаної експертизи експертом досліджувався і висновок трасологічної експертизи і протокол огляду транспортного засобу. Ніяких зауважень з боку експерта з цього приводу не надано.

Щодо проведення огляду домоволодіння ОСОБА_9 по АДРЕСА_2 , який судом визнано неналежним доказом необхідно врахувати той факт, що огляд проводився на підставі заяви ОСОБА_9 про дозвіл оглянути своє домоволодіння.

Факт ненакладення арешту на вилучені речові докази не є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та не тягне за собою визнання доказів недопустимими. Крім того, від зацікавлених осіб заяв та клопотань про повернення речових доказів не надходило.

Щодо проведення огляду слідчим, якого не включено до групи слідчих. Це питання становить виключну правову проблему, оскільки стосується концептуального підходу до визначення допустимості чи недопустимості доказів та сформульоване правило не пов`язане із забезпеченням прав і свобод особи і зосереджене на тих особах, які проводили ті чи інші процесуальні дії.

У разі проведення слідчої дії слідчим, який не входить до групи слідчих, суд вирішуючи питання про допустимість доказу повинен перевірити чи призвела вказана дія до порушення тих чи інших прав і свобод людини. Вказана позиція наведена у постанові Великої Палати ВС від 31.09.2022 у справі 756/10060/17.

Щодо залучення слідчим для огляду ідентичного транспортного засобу: судом визнано недопустимим доказом постанову про залучення для огляду ідентичного транспортного засобу, а також протоколу огляду транспортного засобу. Однак, при винесенні вказаного рішення судом не враховано, що постанова не є доказом у розумінні ст. 85 КПК України, а тому суд не може вирішувати питання про його допустимість чи недопустимість (постанова ККС ВС від 13.06.2023 у справі № 520/2703/17). Що стосується протоколу огляду траспортного засобу, то така слідча дія не суперечить вимогам КПК України та проведена у відповідності з вимогами кодексу.

Крім того, такий висновок суду не враховує фактичні обставини справи. Так, для встановлення механізму ДТП слідчому необхідно з`ясувати висоту автомобіля ВАЗ 2101, однак автомобіль - учасник дорожньо-транспортної пригоди перебував у розібраному стані. Висота автомобіля є характеристикою, яка притаманна всім автомобілям даної моделі, а тому слідчим для з`ясування цих даних залучено аналогічний автомобіль, що в цілому не суперечить вимогам КПК України.

Той факт, що у цій слідчій дії брав участь ОСОБА_9 сам по собі не тягне порушення вимог КПК України так як по-перше ОСОБА_9 брав участь у вказаній слідчій дії разом з адвокатом ОСОБА_18 , по-друге не надавав під час цієї слідчої дії ніяких показів, а по-третє на момент проведення слідчої дії відомостей про наявність вини у діях ОСОБА_9 у органу досудового розслідування не було, а тому суд безпідставно визнав вказаний доказ недопустимим.

Судом констатовано допущення грубих помилок, на думку суду, при призначенні автотехнічної експертизи, які фактично вплинули на результати проведеного експертного дослідження, а саме: не кваліфіковано дії ОСОБА_9 відповідно до пунктів ПДР, а вирішення цього питання покладено на розсуд експерта; не встановлені і не надані вихідні дані щодо місця здійснення наїзду на потерпілу, щодо дорожньої обстановки ( у тому числі видимості проїзної частини), дій водія до та в момент ДТП, швидкості руху автомобіля, моменту появи пішохода на проїзній частині, траєкторії та темп її руху, тощо. Слідчий експеримент за участі ОСОБА_9 взагалі не проводився та слідчим не пропонувалось його проводити, а покладено вирішення усіх цих питань на розсуд експерта.

З такою позицією прокурор не погоджується та вказує про те, що слідчий може кваліфікувати діяння особи відповідно до КК України, водночас для кваліфікації діяння багато статей Кримінального Кодексу України потребують спеціальних знань, тобто вимагають звернення до експерта з відповідного питання. Саме такі знання необхідні для того щоб визначити чи є у діях водія порушення Правил дорожнього руху.

Посилання суду на те, що порушено право на захист ОСОБА_9 при отриманні показань від нього є безпідставними, оскільки на момент їх отримання будь яких даних, які б вказували на те, що ОСОБА_9 буде оголошено підозру не було. ОСОБА_9 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_9 призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК, мала місце вже після надання показань ОСОБА_9 . Таким чином, підстави для визнання недопустимим доказом на підставі п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК висновку автотехнічної експертизи відсутні.

Таким чином, судом безпідставно визнано недопустимими доказами протокол огляду трупа від 25.01.2016 та висновок судово-медичної експертизи № 05-7-02/40 від 21.04.2016, оскільки суд не вмотивував свої висновки та не встановив яке ж саме істотне порушення вимог кримінального процесуального закону відбулося, не зазначив які саме й чиї права та свободи будо порушено і в чому це виражалося.

Вважає, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, яка полягає в наступному. Так, в ході судового розгляду, досліджуючи висновки судових експертиз, та з врахуванням зміни показів обвинуваченим, позиції сторони захисту, стороною обвинувачення заявлялися клопотання про призначення повторної судово-медичної експертизи, а також про призначення комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи.

У порушення принципів змагальності та диспозитивності, передбачених ст. 22, 26 КПК України, суд безпідставно відхилив зазначені клопотання, чим допустив неповноту судового розгляду, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді, міркування прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, а проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, дослідивши матеріали кримінального провадження, вивчивши вимоги апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Цих вимог закону районним судом дотримано не було.

Провівши у кримінальній справі стосовно ОСОБА_9 за клопотанням прокурора повторне дослідження доказів, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та надана невірна оцінка доказам на яких побудований виправдувальний вирок, а обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України при наступних обставинах.

ОСОБА_9 24 січня 2016 року близько 17 години керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Леніна, неподалік будинку № 72 с. Христинівка Христинівського району, будучи засліпленим світлом фар невстановленого слідством автомобіля, порушуючи вимоги п. 2.3. б), 12.3; 19.3. Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015), був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в момент виникнення небезпеки для руху, які він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху безпечного об`їзду перешкоди, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився та не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в попутному напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 1950 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки, що призвели до смерті.

Згідно з висновком експерта №4/1613 від 08.11.2016 у дорожній обстановці, яка склалась на момент дорожньо -транспортної пригоди, водій автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3.,19.3. Правил дорожнього руху України.

Порушення правил безпеки дорожнього руху водієм автомобіля «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_9 , а саме вимог п.12.3.,19.3. Правил дорожнього руху, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

Крім того, ОСОБА_9 24.01.2016 близько 17 години, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вулиці Леніна, неподалік будинку № 72 по с. Христинівка Христинівського району, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась в попутному напрямку. У порушення вимог п. 2.10.а), г) Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015) ОСОБА_9 не зупинив керований ним транспортний засіб, не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій ОСОБА_10 , не викликав карету швидкої медичної допомоги та з місця пригоди зник.

Допитаний в суді першої та апеляційної інстанції ОСОБА_19 свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину не визнав та пояснив, що власником автомобіля ВАЗ 2101, зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_20 , але у той вечір транспортним засобом керував він. Після 17.00 години він поїхав у магазин, що розташований на початку вулиці Леніна в селі Христинівці за продуктами. Згодом у магазин заходила свідок ОСОБА_21 , якій він пропонував підвезти її додому, але вона відмовилась, пояснивши, що назустріч їй вийшла її донька. Після того, як ОСОБА_21 залишила магазин, він ще трохи поговорив із продавцем і також вирушив додому. Додому він рухався на автомобілі по вулиці Леніна у с. Христинівці. Погодні умови у той вечір були дуже погані, було темно, дорога не освітлювалась у тому місці, обабіч дороги нагорнуті високі кучугури снігу, які значно обмежували огляд. Дорога мала одну колію, тому зустрічні автомобілі не мали змоги вільно розминутись і змушені були поступатись одна іншій дорогою. На вулиці було дуже темно, оскільки вона не освітлювалась. Швидкість його була максимум 50 км/год. Не доїжджаючи до будинку № 72 по вул. Леніна на дорозі мелькнула якась тінь і він відчув удар. Оскільки на дорозі був накат снігу, було слизько, він відразу зупинитись не зміг, але коли зупинився десь через 70-100 метрів, то на дорозі нікого не побачив, також і на автомобілі не було видимих ушкоджень, тому він подумав, що вдарив собаку, який згарячу втік, і продовжив рух додому. Потерпілій ОСОБА_22 відшкодував шкоду, як власник транспортного засобу.

Не визнання винуватості ОСОБА_11 , колегія суддів розцінює, як спосіб захисту та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Колегія суддів звертає увагу на покази ОСОБА_11 , які він протягом розгляду справи змінював. Так, під час його допиту в суді першої інстанції 07.07.2017 (що підтверджується звукозаписом судового засідання від 07.07.2017), в присутності захисника ОСОБА_18 , безпосередньо надаючи покази в якості обвинуваченого, частково визнав свою вину, повідомив, що у вечері 24 січня 2017 року їхав по вул.Леніна в с.Христинівка Христинівського району. На вулиці було темно і штучно вона не освітлювалась. Вулиця була вкрита товстим шаром снігу. Він слідкував за дорогою, із пішоходів нікого не бачив. Коли він розминався із зустрічним автомобілем, який його засліпив, він почув удар. Зупинив автомобіль, вийшов з нього та побачив, що збив жінку ОСОБА_10 .. Оскільки він має середню спеціальну медичну освіту, він оглянув потерпілу, однак вона не подавала ознак життя, пульсу не було. З переляку сів за кермо та з місця події поїхав.

Колегія суддів надаючи оцінку даним показам ОСОБА_11 вважає, що вони відповідають допустимості доказів, а така зміна показів обвинуваченого ОСОБА_11 слугує для введення суду в оману та намагання уникнути кримінальної відповідальності за скоєне.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України, зроблений з дотриманням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування обставин підтверджених доказами, які було ретельно досліджено і перевірено під час апеляційного розгляду.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим ОСОБА_11 , його винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України підтверджується наступними доказами:

- даними протоколу огляду місця події ДТП від 24.01.2016, схемою ДТП та таблицею зображень, відповідно до якого 24.01.2016 в період часу з 18 год. 30 хв. до 19 год. 40 хв. за участю понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_15 із участю спеціаліста старшим слідчим СУ ГУНП в Черкаській області ОСОБА_23 за заявою (повідомленням) о/ч Христинівського ВП УВП ГУНП на вул. Леніна поблизу будинку № 72 с. Христинівка Христинівського району без присутності інших осіб, в темну пору доби при штучному освітленні, без опадів, температурі повітря -20 градусів в напрямку від м. Христинівка до с. Шукайвода Христинівського району здійснив огляд місця дорожньо - транспортної пригоди, що знаходиться по вул. Леніна неподалік будинку № 72 с. Христинівка Христинівського району. У ході огляду зафіксував, що елементом вулиці, дороги є горизонтальна ділянка, пряма в плані, а покриття асфальтобетонне; що стан покриття 2,3 м сухе, 1,0 м та 1,4 м сніговий накат; що на проїзній частині відсутня розмітка і дорожнє покриття для двох напрямків руху шириною 4,7 м; що праве та ліве узбіччя вкрите снігом; що ділянка дороги, вулиці в момент огляду освітлена сільським електроосвітленням та світлом із вікон навколишніх будинків. Оглядом також зафіксований факт наявності трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , факт відсутності транспортного засобу, слідів шин та гальмування. Під час огляду загальний стан видимості дороги, зона видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія із ввімкненим світлом фар (денним та ближнім), видимість конкретної перешкоди не фіксувались, розміщення виявлених предметів щодо елементів дороги не описувалось (т.1 а.к.п.93-102);

- даними заяви ОСОБА_19 від 25.01.2016 про надання працівникам поліції дозволу на огляд свого домоволодіння по по АДРЕСА_2 та добровільну видачу автомобіля марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , який має механічні ушкодження та знаходиться у розукомплектованому стані.

- даними протоколу огляду місця події з фототаблицею від 25.01.2016 за участю підозрюваного ОСОБА_9 був проведений огляд домоволодіння АДРЕСА_2 , з приміщення гаража було виявлено та вилучено автомобіль ВАЗ 2101 у розукомплектованому стані, 5-ть частин порізаного металевого переднього капоту, який поміщений до салону автомобіля ВАЗ 2101, передній бампер від даного автомобіля, який також поміщено до автомобіля ВАЗ 2101, відео реєстратор, уламки битого скла. (т.3 а.к.п. 221-226);

- даними протоколу огляду з фото таблицею від 28.01.2016 згідно якого був проведений огляд зеленого поліетиленового пакету з написом: відеореєстратор з приміщення гаража № 1 вилучений під час ОМП від 25.01.16 та білий поліетиленовий пакет з написом: уламки битого скла з приміщення гаража № 1 під час ОМП від 25.01.2016 (т.3 а.к.п.228-229);

- даними протоколу огляду транспортного засобу з фото таблицею від 03.02.2016, згідно якого був оглянутий автомобіль ВАЗ 2101, номер кузова НОМЕР_2 без номерних знаків. Під час огляду при відкритті салону автомобіля на його задньому сидінні слідчий виявив передній бампер з н.з. НОМЕР_1 з прикріпленими двома фарами, п`ять пофарбованих у білий колір металевих частин. Також в ході проведення слідчої дії на вимогу слідчого Коломієць надавав пояснення про походження підданих огляду речей (т.3 а.к.п.230-237);

- даними висновку судово-медичної експертизи № 05-7-02/40 від 25.01.2016 25.01.2016 відповідно до якого смерть ОСОБА_10 , 1950 року народження настала в результаті поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки: закритої черепно-мозкової травми з ушкодженням кісток основи та склепіння черепа та крововиливами під м`які мозкової оболонки; переломів ребер зліва та справа, що в своєму перебігу ускладнилась розвитком лівостороннього гемопневмотораксу (накопиченням крові та повітря в плевральній порожнині), геморагічним та травматичним шоком. Ці ушкодження за твердженням експерта утворились в результаті дії твердих тупих предметів, можливо в час та при обставинах вказаних у постанові (ДТП наїзд на пішохода 24.01.2016) і відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням її смерті. Виявлені при зовнішньому дослідженні чотири синці правої гомілки по передньо внутрішній поверхні на відстані 26 см від ППС, косе переривчасте садно на межі середньої та нижньої третини лівої гомілки по бічній поверхні на відстані 20 см від ППС оточене навколо синцем утворились від дії твердих тупих предметів можливо в час та при обставинах, вказаних у постанові (ДТП наїзд на пішохода 24.01.2016) і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (т.1 а.к.п.107-114);

- даними висновку судової трасологічної експертизи № 1/197 від 25.02.2016, у ході проведення якої дослідженню піддані металеві пластини, вилучені 03.02.2016 із салону автомобіля ВАЗ 2101 номер кузова НОМЕР_2 і уламки фарби, вилучені при огляді місця події неподалік будинку № 72 по вул. Леніна в с. Христинівка Христинівського району, та надано висновок про те, що один уламок фарби розмірами 78х77 мм, вилучений 24.01.2016 під час огляду місця події неподалік будинку №72 по вул. Леніна в с. Христинівка та пошкодження на металевій пластині розмірами 767х356х731х317, вилученій 03.02.2016 під час огляду автомобіля ВАЗ 2101 номер кузова НОМЕР_2 повністю суміщаються між собою утворюючи одне ціле, а три уламки фарби розмірами 25х13х9х13 мм,19,5х19х9 мм та 14х5х18х11 мм, вилучені 24.01.2016 під час огляду місця події, та пошкодження на металевій пластині розмірами 767х356х731х317, вилученій 03.02.2016 під час огляду автомобіля ВАЗ 2101 номер кузова НОМЕР_2 , не мають єдиної лінії розділення, але могли бути відділені як від даної пластини, так і від іншого об`єкта, що має фарбове покриття білого кольору;

- даними висновку судово трасологічної експертизи № 1/173 від 10.02.2016

згідно з яким вилучений 25.01.2016 під час огляду трупа ОСОБА_10

правий гумовий чобіт має направлені з переду (від центру підошов) назад

(до задників каблуків) сліди зсуву (тертя), ( т.1 а.к.п.141);

- даними висновку судової експертизи технічного стану транспортного

засобу №4/303 від 11.03.2016, відповідно до якого до моменту ДТП

рульове керування, робоча гальмова система та ходова частина

автомобіля ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_2

перебували в працездатному стані, за умови відсутності стороннього

втручання до даних елементів під час зберігання (т.1 а.к.п.143-152);

- даними висновку додаткової судово-медичної експертизи № 05-7-02/7 від

22.04.2016 згідно якого відповідь на питання «Чи могла ОСОБА_24 жити в

разі надання їй своєчасної медичної допомоги?» являється компетенцією

комісійної судово-медичної експертизи. Враховуючи дані судово-

медичної експертизи трупа, відомі обставини, що вказані в постанові,

копій протоколів огляду транспортних засобів, можна припустити, що в

момент первинного контакту з автомобілем «ВАЗ 2101 р.н. НОМЕР_1

ОСОБА_10 знаходилась у вертикальному чи близько до нього

положенні лівою задньою чи задньо-бічною поверхнею тіла до

травмуючої поверхні. (т.1 а.к.п. 153-155);

- даними висновку комісійної судово-медичної експертизи № 04-01/23 від 15.07.2016 відповідно до якої не виключено можливість збереження життя потерпілій ОСОБА_24 в разі надання їй своєчасної медичної допомоги і що після отримання поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки потерпіла могла померти протягом часу, який обраховується від кількох десятків хвилин до кількох годин (за даними судово медичної літератури від 40 хвилин до 2-3 годин) (т.1 а.к.п. 157-165);

- даними висновку судової автотехнічної експертизи № 4/1613 від 08.11.2016 про те, що у дорожній обстановці, яка склалась на момент пригоди, та за обставин, зазначених у вихідних даних постанови слідчого про призначення експертизи, водій автомобіля ВАЗ 2101, НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3., 19.3. Правил дорожнього руху, у його діях вбачається невідповідність вимогам п. 12.3., 19.3. Правил дорожнього руху, яка з технічної точки зору знаходилась у причинному зв`язку з виникненням ДТП і на виконання яких він перешкод технічного характеру, відповідно до наданих на дослідження матеріалів, не мав (т.1 а.к.п.169-172);

- даними протокол огляду предмета від 25.01.2016, під час якого слідчий в період часу з 15.00 год. до 16.25 год в м. Умань оглянув обмотані чорною ниткою, кінці якої обклеєні паперовою биркою з написами, три синіх пропіленових пакети, один прозорий пропіленовий пакет та чотири спеціальних пакети Експертної служби МВС України, на лицевій стороні яких нанесені рукописні написи, виконані барвником чорного кольору. Розпаковування оглянутих пакетів не проводилось.

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 12.03.2016, згідно з яким у зазначену дату в період часу з 11.00 год. до 11.35 год. в м. Умань за участю Коломійця, як водія, та в присутності понятих, слідчий оглянув автомобіль ВАЗ 21011, 1978 року випуску, р.н. НОМЕР_4 . Огляд проводився з метою встановлення висоти автомобіля ВАЗ 2101.

Крім того вина ОСОБА_11 підтверджується й показами свідків, зокрема свідок ОСОБА_13 пояснив, що в січні - місяці декілька років тому назад в один із вечорів після 17 години він повертався додому з рибалки з с. Христинівки власним автомобілем і під час руху на узбіччі дороги по вул. Леніна в с. Христинівці побачив щось темне. Зупинився і з`ясував, що це лежала жінка без ознак життя. Він викликав карету швидкої медичної допомоги та повідомив поліцію. Жінка була одягнена в темний одяг і лежала на дорозі зліва, мороз сягав близько 20 градусів, слідів гальмування транспортних засобів на дорозі видно не було, оскільки дорога була слизькою. Він не дочекався ні карети швидкої допомоги, ні працівників поліції, оскільки поспішав додому. Також він зазначив, що проїзна частина дороги була дуже звужена за рахунок кучугур снігу, які розташовувались обабіч дороги. Жінка лежала біля кучугури снігу.

Згідно показів свідка ОСОБА_25 , який пояснив, що одного дня в кінці січня місяця, декілька років тому назад близько 10 години ранку він приїхав до Коломійця, де на прохання останнього з автомобіля ВАЗ 2101 знімав двигун.

Згідно показів свідка свідка ОСОБА_26 , який пояснив, що років чотири п`ять тому назад у січні місяці він у приміщенні гаража ОСОБА_9 з автомобіля ВАЗ 2101 для проведення ремонту знімав двигун. Двигун був поламаний. На автомобілі не було капоту.

Показами експерта ОСОБА_27 , який пояснив, що на виконання постанови слідчого проводив судово медичну експертизу трупа потерпілої внаслідок дорожньо транспортної пригоди, що мала місце у 2016 році. Первинний контакт відбувся з бампером автомобіля. У момент травмування потерпіла перебувала у вертикальному чи близькому до вертикального положенні. Її смерть могла наступити за 17-20 годин до початку проведення експертизи. Експертизу розпочав проводити 25.01.2016 о 9 годині, а завершив 21.04.2016.

Дії Коломійця колегія суддів кваліфікує за ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого; за ч.3 ст.135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває у небезпечному для життя стані і позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілого у небезпечний для життя стан та якщо вони спричинили смерть особи.

Колегія суддів перевіривши та дослідивши докази відповідно до вимог ст.94 КПК України приходить до переконання про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ч.2 ст.286 КК України.

Місцевий суд визнав ряд доказів обвинувачення Коломійця недопустимими доказами, проте колегія суддів вважає такий висновок неправильним.

Районний суд дав невірну оцінку доказам і як наслідок безпідставно визнав неналежними доказами: висновок судово-трасологічної експертизи № 1/173 від 10.02.2016, висновки судових експертиз № 1/197 від 25.02.2016 (висновок судової трасологічної експертизи) та № 4/303 від 11.03.2016 (висновок експертизи технічного стану транспортного засобу), № 05-7-02/7 від 22.04.2016 (висновок додаткової судово-медичної експертизи), № 04-01/23 від 15.07.2016 (висновок комісійної судово-медичної експертизи), протокол огляду місяця події від 25.01.2016, постанову слідчого про залучення для огляду ідентичного транспортного засобу від 12.03.2016, протокол огляду транспортного засобу від 12.03.2016, висновок автотехнічної експертизи № 4/1613 від 08.11.2016.

Місцевий суд поставив під сумнів законність внесення відомостей до ЄРДР та вказав про те, що у витязі ЄРДР підставою внесення вказано повідомлення підприємств, установ, організацій, тоді як для дослідження суду надано рапорт старшого інспектора чергового Христинівського відділення поліції від 24.01.2016 про те, що повідомлення до поліції надійшло від громадянина ОСОБА_13 , що на думку районного суду тягне за собою незаконність внесення відомостей до ЄРДР.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 24.01.2016 о 17 годині 35 хвилин до чергової частини Христинівського відділення поліції надійшло повідомлення від ОСОБА_13 , жителя АДРЕСА_3 про виявлення на АДРЕСА_4 на проїзній частині трупа невідомої жінки.

Відповідно до вимог ч.1 ст.214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

За вказаних обставин, орган досудового розслідування зобов`язаний внести відомості до ЄРДР і цей обов`язок виконаний у повному обсязі, вимоги КПК дотримані в повному обсязі, а тому доводи суду з приводу незаконності внесення відомостей до ЄРДР, є безпідставними. Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що процесуальні рішення у формі постанови, доручення, ухвалені під час досудового розслідування, а також судові рішення, витяги з ЄРДР, змагальні документи (клопотання, заяви, скарги) не є доказами в розумінні ст.84 КПК України та не можуть оцінюватись крізь призму їх допустимості.

Суд визнаючи неналежним доказом протокол огляду місця події від 24.01.2016 зазначив, що слідча дія була проведена до внесення відомостей про цю подію до ЄРДР, тому на думку суду першої інстанції докази обвинувачення отримані з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

З таким висновком колегія суддів не може погодитись з огляду на вимоги ч.3 ст.214 КПК України, якими передбачено, що огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до ЄРДР.

Враховуючи ту обставину, що Коломієць, як водій транспортного засобу ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 вчинивши дорожньо-транспортну пригоду зник з місця події, тому слідчий, оперативно, з метою встановлення особи, яка скоїла кримінальне правопорушення провів дану слідчу розшукову дію.

Є безпідставними висновоки суду першої інстанції про те, що протокол огляду місця події від 24.01.2016 не містить відомостей про безпосереднє місце ДТП місце наїзду на потерпілу, стан видимості дороги, зону видимості елементів проїзної частини з робочого місця водія, детального опису наявних у потерпілої ушкоджень, опис виявлених та вилучених речей і відомості про їх пакування, відомості про використані вимірювальні засоби, а план схема до протоколу не містить підпису спеціаліста ОСОБА_14 .

Поняті ОСОБА_15 та ОСОБА_16 були допитані в якості свідків, які під присягою повідомили, що брали участь в огляді місця події, а неповідомлення ними деталей вказаної слідчої дії, після спливу більше ніж семи років є закономірним. Тому доводи суду першої інстанції стосовно того, що дані поняті фактично не приймали участі в огляді місця події, є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку є неможливим зазначити стан видимості дороги, зони видимості елементі проїзної частини з робочого місця водія, оскільки такі дані потребують присутності на місці пригоди транспортного засобу за учасі якого сталася дорожньо-транспортна пригода, однак водій залишив місце ДТП відразу після неї. При цьому слідова картина на місці події майже ніколи не дозволяє вказати точне місце наїзду та зазначення такого буде припущенням, що є недопустимим та може призвести до викривлення всього механізму дорожньо-трнспортної пригоди.

Детальний опис наявних у потерпілої ушкоджень проведений окремою слідчою дією, а саме протоколом огляду трупа від 25.01.2016 (т.1 а.к.п.103-106), тому не зазначення у протоколі огляду місця події від 24.01.2016 детального опису наявних у потерпілої ушкоджень, не суперечить вимогам КПК, зокрема ст.237 КПК України. При цьому в протоколі огляду місця події від 24.01.2016 зазначено, що саме вилучено з місця пригоди, не зазначення детального опису речей не є порушенням проведення слідчої дії.

Незазначення у протоколі огляду місця події про використання рулетки та спосіб пакування не вказує на порушення норм КПК України.

В протоколі огляду місця події від 24.01.2016 наявний підпис спеціаліста ОСОБА_14 , а відсутність його підпису у додатку до протоколу, не є істотним порушенням КПК та не може тягнути за собою визнання доказу недопустимим.

Висновок судової трасологічної експертизи №1/173 від 10.02.2016 в якому зазначено, що вилучений 25.01.2016 під час огляду трупа ОСОБА_10 правий гумовий чобіт має направлені з переду (від центру підошов) назад (до задників каблуків) сліди зсуву (тертя), даний висновок проведений головним судовим експертом, який попереджений про кримінальну відповідальність. Даний висновок достатньо мотивований, а у висновку надані відповіді на поставлені питання. Посилання місцевого суду, що даний висновок вступає в протиріччя з відомостями протоколу огляду місця події від 25.01.2016, згідно з яким на момент пригоди дорога була вкрита сніговим накатом, а також з висновками судового експерта № 05-7-02/7 від 22.04.2016, відповідно до яких в момент первинного контакту з автомобілем, потерпіла ОСОБА_10 перебувала у вертикальному чи близькому до нього положенні лівою задньою чи задньо-бічною поверхнею до травмуючої поверхні, є безпідставними.

При проведенні судово медичної експертизи № 05-7-02/7 від 22.04.2016 досліджувався висновок трасологічної експертизи №1/173 від 10.02.2016 та протокол огляду транспортного засобу, був допитаний експерт, однак жодних зауважень з цього приводу ним не надано.

Суд першої інстанції визнав протокол огляду місця події (домоволодіння по АДРЕСА_4 ) від 25.01.2016 недопустимим доказом, вказавши про те, що проведений 25.01.2016 слідчим у домоволодінні ОСОБА_11 огляд місця події фактично є обшуком, який проведений без ухвали слідчого судді, а заяву ОСОБА_11 , який добровільно надає дозвіл оглянути своє домоволодіння, з якого добровільно видає автомобіль, районний суд ставить під сумнів, оскільки ОСОБА_11 , який був учасником слідчої дії, його права не роз`яснювались і його право скористатись послугами адвоката забезпечено не було.

Колегія суддів критично оцінює даний висновок та зауважує, що відповіно до ст.233 КПК України, ніхто не має право проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді.

Відповідно до заяви ОСОБА_11 від 25.01.2016, останнім був наданий працівникам поліції дозвіл на огляд свого домоволодіння по по АДРЕСА_2 та добровільну видачу автомобіля марки ВАЗ 2101, д.н.з. НОМЕР_1 , який має механічні ушкодження та знаходиться у розукомплектованому стані.

Водночас, колегія суддів враховує рішення Верховного Суду, який дійшов висновку, що звернення органу досудового розслідування до слідчого судді за дозволом на проведення обшуку житла за наявності згоди особи не вимагається КПК.

Факт не накладення арешту на вилучені речові докази, не є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства та не тягне за собою визнання доказів недопустимими. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує ту обставину, що від зацікавлених осіб заяв та клопотань про повернення речових доказів не надходило.

Крім того, згідно рішення суду першої інстанції окремою підставою для визнання протоколу огляду місця події від 25.01.2016 недопустимим доказом стала та обставина, що огляд проведений слідчим ОСОБА_28 , досудове розслідування якому, проводити не доручалось.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, у разі проведення слідчої дії слідчим, який не входить до групи слідчих, суд вирішуючи питання про допустимість доказу повинен перевірити чи призвела вказана дія до порушення тих чи інших прав і свобод людини.

Велика Палата Верховного Суду констатувала, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій, як докази, охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конституційних прав і свобод людини. У разі визнання доказу недопустимим суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме та чиї права та свободи було порушено і в чому це виражалось.

За вказаних обставин, у разі проведення слідчої дії слідчим, який не входить до групи слідчих, суд вирішуючи питання про допустимість доказу повинен перевірити чи призвела вказана дія до порушення тих чи інших прав і свобод людини.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що це питання становить виключно правову проблему, оскільки стосується концептуального підходу до визначення допустимості чи недопустимості доказів та сформульоване правило не пов`язане із забезпеченням прав і свобод особи і зосереджене на тих особах, які проводили ті чи інші процесуальні дії.

Крім того, судом першої інстанції визнано недопустими доказом постанову про залучення для огляду ідентичного транспортного засобу, а також протокол огляду транспортного засобу.

Згідно з ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Враховуючи вищевикладене, постанова не є доказом у розумінні ст.85 КПК України, а тому враховуючи постанову ВС від 13.06.2023 у справі № 520/2703/17, місцевий суд не може вирішувати питання про його допустимість чи недопустимість.

Колегія суддів враховує ту обставину, що для встановлення механізму ДТП, слідчому необхідно було з`ясувати висоту автомобіля ВАЗ2101, проте даний автомобіль перебував у розібраному стані. Висота автомобіля є характеристикою, аяка притаманна всім автомобілям даної моделі, а тому слідчим для зясування цих даних правомірно залучено аналогічний автомобіль, що не суперечить вимогам КПК України, зокрема ст.223 КПК України.

Частиною 1 ст.86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Частиною 2 ст.93 КПК України встановлено, що сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Участь обвинуваченого ОСОБА_11 в огляді ідентичного транспортного засобу не тягне за собою порушення вимог КПК України, оскільки ОСОБА_19 брав участь у вказаній слідчій дії разом із захисником ОСОБА_18 та не надав ніяких показів під час проведення даної слідчої дії, а також відсутність на момент проведення слідчої дії в органу досудового розслідування відомостей про наявність вини ОСОБА_11 .

Не заслуговують на увагу висновки суду першої інстанції про допущення грубих помилок при призначенні автотехнічної експертизи, які фактично вплинули на результати проведення експертного дослідження: не кваліфіковано дії Коломійця відповідно до пунктів ПДР, а вирішення цього питання покладено на розсуд суду, не встановлені і не надані дані щодо місця здійснення наїзду на потерпілу, щодо дорожньої обстановки (у тому числі видимості проїзної частини), дій водія до та в момент ДТП, швидкість руху автомобіля, моменту появи пішохода на проїзній частині, траєкторії та темп її руху, тощо. Слідчий експеримент за участю ОСОБА_11 не проводився та слідчим не пропонувалось його провести, а вирішення усіх цих питань покладено на розсуд експерта.

Колегія суддів зауважує, що слідчий, відповідно до норм КК України може кваліфікувати діяння особи, проте для кваліфікації діяння багато статей КК України потребують спеціальних знань, тобто вимагають звернення до експерта. Такі знання необхідні для того щоб визначити чи є у діях водія порушення Правил дорожнього руху.

Відповідно до розділу ІІ «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 визначає що основними завданнями автотехнічної експертизи є в тому числі установлення механізму ДТП та її елементів: швидкості руху (за наявності слідів гальмування та за пошкодженнями), гальмового та зупинного шляхів, траєкторії руху, відстані, пройденої ТЗ за певні проміжки часу, та інших просторово-динамічних рактеристик пригоди. Установлення відповідності дій водія ТЗ у даній дорожній ситуації технічним вимогам Правил дорожнього руху, наявності у технічної можливості запобігти пригоді з моменту виникнення небезпеки, відповідності з технічної точки зору дій водія вимогам Правил дорожнього руху, а також встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями водія та ДТП.

На підставі вищевикладеного, питання про наявність порушення вимог ПДР у діях водія та яких саме, вирішує експерт, оскільки потрібні відповідні технічні знання та проведення певних розрахунків, які слідчий за браком спеціальних знань не може здійснити.

Відомості щодо місця наїзду на потерпілу не є очевидними, слідова картина на місці пригоди майже ніколи не дає з впевненістю визначити місце наїзду, а припущення є недопустимими та можуть призвести до викривлення всього механізму вцілому.

Посилання місцевого суду про порушення права на захист ОСОБА_11 при отриманні показань від нього, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. На момент отримання показань, будь-яких даних які б вказували на те, що ОСОБА_9 буде оголошено підозру, не було. ОСОБА_9 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права.

Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_9 призвели до настання суспільно безпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК України, мала місце вже після надання показань ОСОБА_9 , тому відсутні підстави для визнання недопустимим доказом висновок автотехнічної експертизи.

Аналізуючи та оцінюючи у своїй сукупності докази, надані сторонами кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю доведена. Прийшовши до такого висновку, суд апеляційної інстанції враховує висновки судових експертиз, покази експерта ОСОБА_27 , свідків, які у своїй сукупності та взаємозв`язку вказують на доведення вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України поза розумним сумнівом

Порушення Коломійцем правил дорожнього руху, а саме п. 2.3. б), 12.3; 19.3. Правил дорожнього руху України (редакція від 21.10.2015), а саме, був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в момент виникнення небезпеки для руху, які він об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху безпечного об`їзду перешкоди, не зменшив швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився та не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалась в попутному напрямку, яка отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки, що призвели до смерті.

Таким чином порушення правил безпеки дорожнього руху Коломійцем, який керував автомобілем «ВАЗ 2101», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходяться в причинному зв`язку з виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 .

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 01 1978 року та «Коробов проти України» від 21 10 2011 року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

На підставі досліджених матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що обвинувачення ОСОБА_11 поза розумним сумнівом доведено.

Відповідно до вимог ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обгрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищевикладене, вимоги ст.407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку про скасування вироку місцевого суду з ухваленням нового обвинувального вироку.

Призначаючи покарання ОСОБА_11 , колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, вину не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, вчинив два епізоди злочинної діяльності, на спеціальних обліках не перебуває, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини, позицію потерпілої, яка поянила, що обвинувачений збитки їй відшкодував і жодних претензій вона до обвинуваченого не має, тому вважає необхідним призначити ОСОБА_11 основне покарання в межах санкцій ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України з реальним його відбуттям.

В якості обставини, що пом`якшує покарання ОСОБА_11 , колегія суддів враховує добровільне відшкодування шкоди, обтяжуючих покарання обставин не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , колегія суддів враховує характер і ступінь небезпечності вчинених ним кримінальних правопорушень, сукупність всіх обставин його вчинення та дані про особу обвинуваченого і приходить до висновку про можливість виправлення та перевиховання ОСОБА_11 призначивши йому покарання в межах санкцій ч.2 ст.286 та ч.3 ст.135 КК України, а саме: за ч.3 ст.135 КК України 4 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.286 КК України 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити Коломійцю 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Призначаючи ОСОБА_11 основне покарання ближче до мінімальної межі санкції статті обвинувачення, колегія суддів враховує відсутність судимостей, наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини, позицію потерпілої, яка жодних претензій не має, а також ту обставину, що з моменту вчинення злочину пройшло 9 років.

Згідно ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Законодавець надав дискреційні повноваження судам у визначенні можливості застосувати ст. 75 КК.

Колегія суддів вважає, що відсутні підстави для застосування вимог ст.75 КК України, а саме звільнення ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України хоча і вчинений ОСОБА_11 з необережності, проте відноситься до категорії тяжких, який не зменшивши швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, не зупинився та не впорався з керуванням та здійснив наїзд на пішохода, яка рухалась в попутному напрямку. Внаслідок вказаної дорожньо - транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 1950 року народження, отримала тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми голови, грудної клітки, лівої гомілки, що призвели до смерті. Також ОСОБА_19 не зупинив керований ним транспортний засіб і не вжив заходів для надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої допомоги та з міця пригоди зник.

Колегія суддів при визначенні розміру і виду покарання ОСОБА_11 враховує конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу ОСОБА_11 , непоправні наслідки у виді смерті, які у своїй сукупності дають обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді ізоляції від суспільства з призначенням наближеної до мінімальної межі санкції статті обвинувачення, визначеного санкцією ч.2 ст.286 КК України.

Крім того, колегія суддів призначаючи покарання саме в такому розмірі 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки враховує, що ОСОБА_19 вину не визнав, що свідчить про його відношення до скоєного, після скоєння злочину намагався знищити речові докази з метою уникнення від кримінальної відповідальності за скоєне, кількість епізодів злочинної діяльності.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про достатність аргументів наведених в апеляційній скарзі прокурора, які слід задовольнити частково, а вирок місцевого суду скасувати та ухвалити новий вирок.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальному розмірі 3 406 гривень 68 копійок стягнути з ОСОБА_9 на користь держави.

- Речові докази у кримінальному провадженні вирішити відповідно до вимог: ст. 100 КПК України, а саме: транспортний засіб ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, підлягає поверненню власниці ОСОБА_29 ;

- відеореєстратор, п`ять частин порізаного переднього капота, передній бампер з реєстраційним номером, реєстраційний номер, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, підлягають поверненню власниці ОСОБА_29 ;

- одяг потерпілої ОСОБА_10 : чорні штани, квітчаста червона хустка, сіре бавовняне пальто, гумові утеплені чоботи чорного кольору, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, підлягають знищенню;

- мобільний телефон «SAMSUNG DUOS», який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, підлягає поверненню потерпілій ОСОБА_22 ;

- скло ліхтаря повороту, склоочисник, уламки битого скла, чотири уламки фарби, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, підлягають знищенню.

Керуючись статтями 367, 369, 370,378 КПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.

Вирок Христинівського районного суду Черкаської області від 29 листопада 2023 року стосовно ОСОБА_9 - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135 КК України та ч.2 ст.286 КК України і призначити ОСОБА_9 покарання за ч.3 ст.135 КК України у виді 4 років позбавлення волі; за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 три роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засосбами на 3 роки.

Строк покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання та затримання засудженого ОСОБА_9 .

Стягнути із засудженого ОСОБА_9 процесуальні витрати в сумі 3 406 гривень 68 копійок на користь держави.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- транспортний засіб ВАЗ-2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути власниці ОСОБА_29 ;

- відеореєстратор, п`ять частин порізаного переднього капота, передній бампер з реєстраційним номером, реєстраційний номер, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути власниці ОСОБА_29 ;

- одяг потерпілої ОСОБА_10 : чорні штани, квітчаста червона хустка, сіре бавовняне пальто, гумові утеплені чоботи чорного кольору, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити;

- мобільний телефон «SAMSUNG DUOS», який знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути потерпілій ОСОБА_22 ;

- скло ліхтаря повороту, склоочисник, уламки битого скла, чотири уламки фарби, які знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВПД № 3 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя

Судді