24.01.25
Справа № 635/544/25
Провадження № 1-кп/635/785/2025
У ХВ А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року с-ще. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції;

обвинуваченого ОСОБА_4 в режимі відеоконференції;

захисника ОСОБА_5 в режимі відеоконференції;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Харківського районного суду в селищі Покотилівка Харківського району Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України,

в с т а н о в и в:

До Харківського районного суду Харківської області для розгляду надійшло кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення. Передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

У підготовчому судовому засіданні 21 січня 2025 року суд з`ясував в учасників судового провадження їх думку щодо можливості призначення судового розгляду. Сторона обвинувачення та сторона захисту висловили впевненість про відсутності перешкод для призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта. За відсутності підстав для вчинення процесуальних дій, передбачених п. 1-4 ч.3 статті 314 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Прокурор звернувся до суду також з клопотання про те, що на даний час виникла необхідність продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати та жодним чином не зменшились.

Сторона захисту проти клопотання заперечувала. Обвинувачений вважав, що розмір застави, встановлений слідчим суддею, занадто великий та просив зменшити його. Захисник обвинуваченого просила суд замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді тримання на гауптвахті, яка розташована у місті Павлограді. Суд зазначає, що об`єктивний розгляд справи забезпечується шляхом особистої участі обвинуваченого в судовому засіданні. На даному етапі судового розгляду доставка засудженого із міста Павлограда або участь його в режимі ВЗК вдається менш придатною для цілей судового розгляду. Що стосується зменшення розміру застави, то суд зазначає, що із урахуванням початкової стадії судового розгляду, необхідність забезпечення тримання під вартою є більш суворою та виправданою.

Прокурор звернувся до суду з клопотання про продовження строку тримання під вартою. Своє клопотання мотивував тим, що: « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Верхньозорянске Шевченківського району Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , на час вчинення злочину військовослужбовець за контрактом, обіймаючий посаду радіотелефоніста 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз засуджений 05.02.2024 Зміївським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.4 ст. 71 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі, умовно-достроково звільнений ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23.05.2024 на підставі ст. 81-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше неодноразово судимий. Останній раз засуджений 05.02.2024 Зміївським районним судом Харківської області за ст. 185 ч.4 ст. 71 ч.1 КК України до 5 років позбавлення волі.

Згідно ухвали Червонозаводського районного суду Харкова від 23.05.2024 (справа № 646/5620/24, провадження №1-в/646/224/2024) розглянуто клопотання начальника ДУ «Диканівська виправна колонія №12» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військово служби за контрактом, згідно ст. 81-1 КК України, встановлено адміністративний нагляд стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, згідно вказаної ухвали суду, визнано наявність достатніх підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання та для проходження військової служби за контрактом, визначених ст. 81-1 КК України та ЗУ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для безпосередньої їх участі в обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності» від 08.05.2024 № 3687-ІХ та звільнено умовно-достроково засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування невідбутої частини основного покарання (призначеного 05.02.2024 Зміївським районним судом Харківської області за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 71 КК України на невідбиту частину 4 роки 9 місяців 10 дні для проходження військової служби за контрактом).

Згідно довідки військово-лікарської комісії засудженого ОСОБА_4 було визнано придатним до військової служби.

25.05.2024 ОСОБА_4 підписав контракт про проходження військової служби у Збройних силах України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №150 від 24.05.2024 солдата за контрактом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення і вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 183 від 26.06.2024 солдата ОСОБА_4 , 06.10.2001 призначено на посаду радіотелефоніста 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до приписів ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», на момент вчинення злочину, солдат ОСОБА_4 вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують солдата ОСОБА_4 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов`язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та інше.

Пунктом 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи протягом робочого часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком; на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст.ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків він зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів вирішив стати на злочинний шлях.

Так, в період з 19.07.2024 по 05.08.2024 солдат ОСОБА_4 перебував на лікуванні в КНП ХОР «Обласна клінічна лікарня» та 05.08.2024 був виписаний за порушення режиму самовільно покинув стаціонар.

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду радіотелефоніста 3 штурмового спеціалізованого взводу 1 штурмової спеціалізованої роти штурмового спеціалізованого батальйону (Шквал) військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов`язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, 08.08.2024 не з`явився до місця служби з лікувального закладу, а саме в пункт тимчасової дислокації 1 штурмового спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , що розташовувався поблизу АДРЕСА_3 .

При цьому, на місце несення служби ОСОБА_4 не повернувся, перебував поза місцем служби, обов`язки з військової служби за посадою не виконував, поза місцем служби у медичні установи України не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про його причини не повідомляв, час проводив на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 з 08.08.2024 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України - у дезертирстві, тобто у нез`явленні до місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

25.11.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_6 підтверджується зібраними у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а саме: актом службового розслідування, протоколами допитів свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися обвинуваченим від суду, незаконно впливати на свідків, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо обвинувачений буде перебувати на волі.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування підозрюваного ОСОБА_4 від суду, обґрунтовується наступним:

Підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, та за які законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що останній з метою уникнення від даного покарання продовже переховуватись від органу досудового розслідування. Вказана обставина створює передумову для уникнення підозрюваним ОСОБА_4 кримінальної відповідальності, останній може переховуватися від органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_4 перебуваючи на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, враховуючи те, що він не застосовував зброю для залякування свідків, не виключає можливості повторення вище зазначених дій з метою залякування свідків з метою впливати на них, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх вмовлять, зокрема може впливати на свідків оскільки, вони є військовослужбовцями, та вони разом проходять військову службу в одному підрозділі разом з підозрюваним.

Крім того, може незаконно впливати на свідків шляхом їх залякування з метою давати покази на свою користь, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем та має безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, які є допитаними і відомості щодо місця проживання останньому достеменно відомі.

До того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили. Натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що підозрюваний

ОСОБА_4 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може продовжити переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити продовження злочину - дезертирство, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі.

Оцінюючи в сукупності викладене, варто прийти до висновку, що інші менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку

ОСОБА_4 та відповідно до ст. 194 КПК України, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, з урахуванням наявності ризиків переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування з причин бажанням уникнути покарання за особливо тяжкий злочин, унеможливлює застосування до обвинуваченого особистого зобов`язання.

Також, перебування не в умовах відповідної державної установи, а саме за місцем проживання ОСОБА_4 , при застосуванні домашнього арешту, надасть можливість підозрюваному ОСОБА_4 покинути дане місце проживання, у зв`язку з чим даний запобіжний захід не дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявних в даному кримінальному провадженні.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Водночас, поручителі з числа командування військової частини не зверталися із письмовим зобов`язанням щодо поручительства та виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Запровадження воєнного стану та збройну агресію російської федерації проти України прошу суд також розцінити як відповідний ризик.

Також, звертаю увагу суду, що відповідно до ст. 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а наразі мова йде про особу яка обрала військову службу та захист батьківщини своєю основною діяльністю.

Таким чином, вважаю, що невиправдані та необґрунтовані рішення судів про застосування запобіжних заходів не пов`язаних з позбавленням волі військовослужбовців, які вчинили тяжкі злочини проти встановленого порядку проходження військової служби в умовах воєнного стану, що в свою чергу підриває обороноздатність України та може спонукати інших військовослужбовців до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень.

Таким чином, вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання наявним у кримінальному провадженні ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж як винятковий запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України».

Розглянувши клопотання прокурора, суд зазначає, що обґрунтованість підозри перевірялася слідчим суддею та немає жодної підстави переглядати її зараз без надання мінімальних доказів, які свідчили б про протилежне. Щодо наявності ризиків, які обґрунтовував прокурор, то суд зазначає, що для продовження строку тримання під вартою, достатньо доведеності лише одного ризику. Тяжкість покарання, яке може бути призначене за данне кримінальне правопорушення, хоча і не є самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою, є чинником, який на даному етапі розцінюється судом, як єдиний засіб перешкодити спробі втечі обвинуваченого у зв`язку із передбачуваним покаранням.

Виходячи із наведеного, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, необхідно продовжити.

Керуючись вимогами ст. ст. 36, 40, 131, 132, 176 178, 183, 184, 186, 192-194, 199 КПК України, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 21 березня 2025 року включно.

Встановити розмір застави, який може бути внесений як альтернативний запобіжний захід триманню під вартою, у розмірі 242240 ( Двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Строк дії ухвали визначити шістдесят днів, тобто до 21 березня 2025 року включно.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 408 КК України у відкритому судовому засіданні на 28 січня 2025 року на 15-30 в приміщенні Харківського районного суду Харківської області за адресою: Харківська область, Харківський район, смт. Покотилівка, вулиця Сковороди, 18.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для відома.

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала може бути оскаржена в частині про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали буде оголошено 24 січня 2025 року о 15 год. 30 хв.

Суддя: ОСОБА_1