печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва - ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання сторони кримінального провадження № 0001126 від 12.12.2024 - прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання сторони кримінального провадження № 0001126 від 12.12.2024 - прокурора групи прокурорів Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Прокурор в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій клопотання з викладених у ньому підстав підтримав, просив задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України, передбачено, окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи положення закону та принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання на підставі наявних доказів.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001126 від 12.12.2024 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 161 КК України.

В обґрунтування вимог клопотання сторона обвинувачення вказує наступне.

09.12.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 3 ст. 436-2, ч. 2 ст. 161 КК України.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, а санкції ч. 2 ст. 111 та ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачають додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 з 27.04.2006 року по 28.12.2015 рік, перебував у шлюбі з ОСОБА_5 .

Як під час шлюбу, так і після його розірвання в період з 10.06.2014 по 05.04.2016 ОСОБА_5 19 разів виїжджала до тимчасово окупованого АР Крим, де на той, так і на даний час, ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та суду. Факт перебування ОСОБА_4 на території АР Крим підтверджується відомостями про перетин кордону та відомостями про розшук ОСОБА_4 , відповідно до яких останній виїхав 07.03.2014.

Прокурор зазначає, що у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є фіктивним правочином, направленим на уникнення від арешту та звернення в майбутньому в дохід держави активів ОСОБА_4 набутих у шлюбі, як особи, що веде підривну діяльність проти України.

Згідно інформації Головного сервісного центру МВС України з 23.08.2008 на ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль марки «Toyota Avalon», 2006 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_5 зареєстровано наступна нерухомість:

квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею (кв.м): 49,9, за яку згідно довідки про розрахунок сплачено 694 358,50 грн. (дата набуття права власності 19.08.2016);

квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею загальною площею (кв.м): 50,8, за яку згідно довідки про розрахунок сплачено 706 882 грн. (дата набуття права власності 19.08.2016).

квартирою АДРЕСА_3 , загальною площею загальною площею (кв.м): 50,4, за яку згідно договору сплачено 895 134,24 грн. (дата набуття права власності 19.06.2017).

При цьому, договори на придбання квартир №849 та №850 були укладені до розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а саме 25.11.2015

ОСОБА_5 , за період з 1 кварталу 1998 року по 4 квартал 2017 року фактично отримала дохід у сумі 657 246 грн., без вирахування податків, що унеможливлює придбання нею переліченого майна, загальна вартість якого становить 2 296 374,74 грн. Дані про отримані доходи ОСОБА_5 підтверджується інформацією з баз даних Державної податкової служби України.

У розумінні ст. 60 СК України майно, набуте ОСОБА_5 , фактично також на 1/2 належить ОСОБА_4 та є таким, щодо якого він може вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ним.

Поряд з цим, враховуючи, що ОСОБА_5 не отримувала доходів, які б дозволяли придбати нею вказане майно, а розірвання шлюбу з ОСОБА_4 має фіктивний характер, існують обґрунтовані підстави вважати, що вказане майно придбано за рахунок коштів саме ОСОБА_4 .

Крім того, встановлено, що ОСОБА_5 тричі надавала довіреність ОСОБА_4 на розпорядження усім її майном та представництво своїх інтересів, а саме: з 06.07.2009 по 06.07.2012, з 26.01.2011 по 26.01.2014 та з 10.06.2014 по 10.06.2019, навіть після розлучення остання довіреність не була скасовано, даний факт підтверджується витягами з реєстру довіреностей.

Навіть якщо розглядати можливість купівлі двох квартир, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 , загальною вартість яких на момент придбання становила понад 1 млн. 400 тис. грн., за рахунок матері ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , на яку ці квартири і були зареєстровані при купівлі 25.11.2015, то варто враховувати, що ОСОБА_6 , теща ОСОБА_4 , також, не могла дозволити собі придбання вказаного нерухомого майна, оскільки вона за період з 2 кварталу 1998 року по 4 кварталу 2022 року отримала дохід на суму 332 328.14 грн. (після сплати податків прибуток становить 275 567.11 грн.), що унеможливлює придбання нею майнових прав на 2 квартири, навіть у сукупності з фінансовими доходами її доньки ОСОБА_7 . Дані про доходи підтверджується інформацією з баз даних Державної податкової служби України.

Окрім того, в ході допиту, в якості свідка, ОСОБА_6 повідомила, що вона ніколи не купляла будь-яких квартир в м. Києві, оскільки ніколи не мала грошей на їх купівлі. Про оформлення двох квартир в Києві на неї, вона вперше чує і будь-яких документів з приводу купівлі нерухомості чи надання права будь-якій особі на придбання нерухомості, вона ніколи не підписувала.

Крім того прокурор зазначає, що аналізуючи в сукупності вищевказані факти, можна прийти до висновку, що придбання майнових прав на 2 квартири на ім`я тещі ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , а в подальшому їх переоформлення на ОСОБА_5 , є фіктивним, направленим на уникнення від арешту та звернення в дохід держави.

Відтак ОСОБА_4 є фактичним власником зазначеного майна та через ОСОБА_5 може вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

Незастосування заборон відчуження та розпорядження об`єктами майна, яке належить ОСОБА_4 або членам його сім`ї, безперешкодно відчужувати його або іншим способом розпорядитися ним, що може призвести до зникнення чи втрати цього майна та в подальшому перешкодить виконанню вироку в частині можливої конфіскації майна підозрюваного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Санкція ч. 2 ст. 111 КК України, передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України, передбачає покарання у вигляді обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк, з конфіскацією майна або без такої.

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчим наведено вагомі доводи, які свідчать про необхідність накладення арешту на вказане майно, для ефективного розслідування.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оформлене на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позбавленням останньої права відчуження та розпорядження таким майном, фактичним власником якого є підозрюваний ОСОБА_4 , а саме:

1/2 автомобіля марки «Toyota Avalon», 2006 року випуску, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ;

1/2 квартири АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000);

1/2 квартири АДРЕСА_2 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000);

1/2 квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000).

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Зобов`язати слідчого/прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу особі, на майно якої, накладено арешт.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляціної інстанції протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1