Справа №522/3984/24
Провадження № 1-кп/522/1423/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000017 від 19.01.2024року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 08.08.2023 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 1 ст. 186 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробувальним строк 1 рік,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

На початку січня 2024 року ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік будинку № 55 по вулиці Скісна в м. Одесі, більш точного місця не встановлено, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин, без мети збуту, незаконно придбав, шляхом знахідки, психотропну речовину, яку з метою особистого вживання зберігав при собі.

19 січня 2024 року приблизно о 01 годині 30 хвилин, неподалік будинку № 47 по вул. Новосельського в м. Одесі, під час здійснення охорони громадського порядку на території Приморського району міста Одеси, дільничним офіцером поліції ВнП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області у ОСОБА_4 виявлено психотропну речовину, після чого було викликано слідчо-оперативну групу.

19 січня 2024 року о 02 годині 28 хвилині слідчо-оперативною групою Відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, № 47, в ході обшуку ОСОБА_4 , у останнього в кишені куртки, у коробці із-під навушників, виявлено та вилучено один прозорий полімерний пакетик з порошкоподібною речовиною.

Встановлено, що вилучена у ОСОБА_4 кристалічна речовина коричневого кольору, загальною масою 2,480 г., яка знаходилася в одному полімерному пакетику містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальним кількісним вмістом 1, 919 г.

Згідно наказу МОЗ України № 188 від 01.08.2000 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» виявлена та вилучена психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, загальним кількісним вмістом 1, 919 г., є великим розміром.

Особливо небезпечну психотропну речовину у великих розмірах, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), ОСОБА_4 незаконно придбав та незаконно зберігав при собі з метою особистого вживання.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України за кваліфікуючими ознаками незаконне придбання, зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченого та заходів забезпечення кримінального провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся та зазначив, що обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті відповідають дійсності. Пояснив суду, що дійсно 19.01.2024 року в нічний час за адресою: м. Одеса, вул. Новосельського, № 47, співробітниками поліції у нього вилучено психотропну речовину, яку він придбав у м. Одесі. Обвинувачений ОСОБА_4 також пояснив суду, що на теперішній час перестав вживати наркотичні засоби та психотропні речовини.

Приймаючи до уваги вищенаведене судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України за ознаками незаконне придбання, зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на наданих у судовому засіданні показах самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Європейський Суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. вищенаведене рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Ретельно дослідивши покази обвинуваченого ОСОБА_4 суд прийшов до висновку, що вони є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно нього.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 єщире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 єрецидив злочину.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 є раніше судимою особою та вчинив нетяжкий злочин у період випробувального строку.

Так, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 08.08.2023 ОСОБА_4 засуджений за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та йому призначено покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, обвинувачений вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, а тому за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому слід призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, повністю приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.

Відповідно до ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими ст. 71 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового кримінального правопорушення суди мають розцінювати це, як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Згідно з правовою позицією, висловленою об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 06.12.2021 (справа № 243/7758/20), відповідно до якої для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності, а саме: першої, що стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; та другої наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі.

Суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі вищезазначеного суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не затримувався та під вартою не тримався. Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2024 року відносно нього застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк якого сплив 22.04.2024 року, у зв`язку з чим запобіжний захід продовженню не підлягає. Однак, з набранням вироком законної сили, з метою його виконання, обвинуваченого ОСОБА_4 слід затримати та взяти під варту.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати по кримінальному провадженню витрати за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів у розмірі 4 543,68 гривень.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 р. (справа № 522/925/24, провадження № 1-кс/522/402/24), на один полімерний пакетик з порошкоподібною речовиною, який було вилучено в спеціальний пакет ICR0153224 скасувати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 08.08.2023 року та за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

З набранням вироком законної сили, з метою його виконання, ОСОБА_4 затримати та взяти під варту.

Строк покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі обчислювати з моменту його фактичного затримання та взяття під варту.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати, витрачені на залучення експерта, у зв`язку з проведенням експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів від 30.01.2024 року № СЕ-19/116-24/805-НЗПРАП на суму 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок.

Накладений арешт ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 26.01.2024 р. (справа № 522/925/24, провадження № 1-кс/522/402/24), а саме на один полімерний пакетик з порошкоподібною речовиною, який було вилучено в спеціальний пакет ICR0153224 скасувати.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- експертний пакет SHO136603, в якому зберігається залишок речовини, що містить PVP знищити.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1