Справа № 748/706/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/392/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

розглянувши у заритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року, постановлену у підготовчому судовому засіданні,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою ОСОБА_8 , громадянці України, уродженці м. Чернігова, учениці 10-А класу Чернігівського ліцею № 22, раніше не судимій, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 діб до 11.05.2025 року.

Суд першої інстанції дійшов такого висновку з огляду на те, що на цей час ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати, судове провадження не завершене, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі, тому усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання винуватою, може переховуватися від суду. У неї відсутні обмеження для виїзду за кордон, що дає можливість перетину кордону з метою уникнення покарання, у тому числі використовуючи зв`язки з представниками спеціальних служб РФ, незаконно вплинути на свідків та іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, продовжити злочинну діяльність та надавати допомогу представникам РФ у проведенні підривної діяльності проти України, попередити останніх про викриття громадян України, які співпрацюють з представниками держави-агресора, що в подальшому може зашкодити національній безпеці України. Тому, врахувавши у сукупності всі обставини, дійшов висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не забезпечить належного виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків та не зможе запобігти діючим ризикам.

Не погодившись із рішенням суду, захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду в частині продовження строку запобіжного заходу та постановити в цій частині нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою з одночасним переданням неповнолітньої обвинуваченої під нагляд батьків. Покласти на обвинувачену обов`язки: прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; не відлучатися з м. Чернігова без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця навчання (роботи); утримуватися від спілкування зі свідками у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) та інші документи, що дають право для виїзду за кордон.

В обґрунтування вимог зазначає про порушення фундаментального права обвинуваченої на свободу та особисту недоторканість, оскільки вважає, що обмеження неповнолітньої ОСОБА_8 у свободі має єдину мету - примусити останню визнати свою вину та давати необхідні для сторони обвинувачення показання і нічого спільного з метою застосування запобіжного заходу, визначеною ч. 1 ст. 177 КПК України не має. Рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою має стереотипні формули та прийняте без розгляду та оцінки конкретних фактів і ризиків. Вказує, що під час затримання обвинуваченої було вчинено ряд незаконний дій, на що стороною захисту зверталася увага суду, однак залишились поза увагою. Вважає, що ризик втечі обґрунтовується виключно припущеннями та нівелюється шляхом передачі документів, які дають право виїзду за кордон на зберігання до відповідних органів міграційної служби, а на існування зв`язків з представниками спеціальних служб РФ стороною обвинувачення не надано жодного доказу, бо таких не існує, оскільки із матеріалів та переписки із невстановленим в ході досудового розслідування представником РФ не вбачається фактів обговорення надання допомоги при переховуванні від правоохоронних органів. Так само ризик можливого впливу на свідка неповнолітньою обвинуваченою вважає абсурдним та спростовується правовою позицією обвинуваченої, та її процесуальною поведінкою і такий ризик зможе забезпечити заборона спілкування зі свідками, експертами та спеціалістами у цьому кримінальному провадженні. А ризики можливого попередження представника спеціальних служб РФ про її викриття та можливого продовження протиправної діяльності, вважає взагалі нічим не обґрунтованими.

Заслухавши доповідача, думку захисника, неповнолітньої обвинуваченої та законного представника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених в ній підстав, думку прокурора про залишення ухвали суду без змін, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів судового провадження, у провадженні Чернігівського районного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000230 від 25.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. Кримінальне провадження знаходиться на стадії розгляду, проведено підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд.

Прокурором під час підготовчого судового засідання заявлено клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки існують ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КК України

Відповідно до ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст. 199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Апеляційний суд відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані в повному обсязі.

Під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції встановив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, оскільки в судовому засіданні прокурором доведено, що ризики не відпали та залишаються актуальними, тому суд дійшов висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому предметом розгляду суду були і заперечення сторони захисту та прохання зміни запобіжного заходу ні інший, не пов`язаний з триманням під вартою та передачу неповнолітньої обвинуваченої під нагляд батьків, але суд не знайшов до цього обґрунтованих підстав.

Враховуючи наведені дані, наявність ризиків, які продовжують тривати, зокрема, можливість переховування від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує у разі доведеності вини та можливості до цього, викликані відсутністю обмеження виїзду за кордон, що не виключає залучення для таких цілей зв`язків з представниками спеціальних служб РФ; впливу на свідків у даному провадженні, які обізнані з обставинами вчинення кримінального правопорушення або були його безпосередніми очевидцями та не допитані у суді, тому вірогідність такого ризику, враховуючи безпосередність допиту свідків судом, залишається до їх допиту у суді.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Посилань на те, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченої сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, в апеляційній скарзі не зазначено.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим зазначені ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, що, в свою чергу, не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Поряд з цим належить врахувати положення ч. 6 ст. 176 КПК України, якими регламентується, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

З врахуванням наведеного колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах неповнолітньої обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 березня 2025 року, якою продовжено запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 у виді тримання під вартою на 60 днів, до 11.05.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4