ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2025 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарів судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000046 від 08.01.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільна Тарасівка Білоцерківського району Київської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, неодруженого, на утриманні нікого немає, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , в ніч з 06.01.2024 на 07.01.2024, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_6 , вирішив повторно вчинити таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме до транспортного засобу HYUNDAI SONATA номерний знак НОМЕР_1 , що знаходився на узбіччі дороги поруч з вищевказаним домоволодінням, та, який належить останній.

Після цього, з метою реалізації свого умислу на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття переднього пасажирського вікна повторно проник до транспортного засобу HYUNDAI SONATA номерний знак НОМЕР_1 , де почав відшукувати майно, яке можливо викрасти, таким чином вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не знайшов будь-якого майна кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, умовах воєнного стану.

Крім того, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майно, в ніч з 06.01.2024 на 07.01.2024, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу домоволодіння по АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , вирішив повторно вчинити таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у сховище, а саме до транспортного засобу RENAULT SCENIC номерний знак НОМЕР_2 , що знаходився на узбіччі дороги поруч з вище вказаним домоволодінням, та, який належить останній.

Після цього, з метою реалізації свого умислу на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом розбиття переднього пасажирського вікна повторно проник до транспортного засобу RENAULT SCENIC номерний знак НОМЕР_2 , де почав відшукувати майно, яке можливо викрасти, таким чином вчинив всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не знайшов будь-якого майна кримінальне правопорушення не було закінчене з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, а саме, закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав у повному обсязі та надав суду наступні показання.

У січня 2024 року він перебував у м. Фастів та проходив по вулиці, назву якої не пригадує, де побачив припаркований на узбіччі автомобіль. Оскільки, на його думку, власники повинні були обачливіше ставитися до свого майна та сховати автомобілі у гараж чи на паркову, то він би злочинів не вчинив. Натомість, він вирішив залізти до автомобілів та відшукати там якесь майно, викрасти його, щоб потім отримати гроші чи розпорядитися іншим чином. На даний час свою поведінку вважає неправильною, вибачився перед потерпілою, переконаний, що в майбутньому подібних злочинів не вчинятиме. Просив суд суворо його не карати.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють всі фактичні обставини цього кримінального правопорушення і судом з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши їм положення ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та роз`яснив про позбавлення права на їх оскарження в апеляційному порядку.

Проаналізувавши наведене вище, суд дійшов висновку, що в судовому засіданні повністю доведена вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України повністю підтверджена під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, за ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.

Згідно з документами, що характеризують особистість ОСОБА_8 , він раніше судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на спеціальних обліках не перебуває, неодружений, не працює, не є інвалідом, на утриманні нікого не має.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом враховано щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 судом не встановлено.

При обранні та призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65, 68 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких, умисних, кримінальних правопорушень, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку до вчинення кримінальних правопорушень та після їх вчинення, позицію потерпілих, які претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого не мають, вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст.185 КК України враховуючи положення ст. 69-1 КК України, та визначити остаточне покарання за сукупністю злочинів із застосуванням положень ст. 71 КК України.

На думку суду, таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 , а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Судові витрати відсутні.

Питання про речові докази у справі слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 100, 174, 349, 369-371, 373, 374, 376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Яготинського районного суду Київської області від 20.03.2024, остаточно призначивши ОСОБА_4 покарання у виді п`яти років одного місяця позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання, зарахувавши у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 06 лютого 2024 року по 20 березня 2024 року (включно) із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Речові докази після набрання вироком законної сили, а саме:

?паспорт та свідоцтво про народження на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Фастівського РУП ГУ НП в Київській області повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії.

Вирок, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1