Провадження № 1-кс/686/881/25
УХВАЛА

27 січня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого першого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0001021 від 24.12.2021, відомості у якому внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 370 КК України,

ВСТАНОВИВ:

23.01.2025 ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду із скаргою на постанову старшого слідчого в ОВС першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР, розташованого в м. Хмельницькому ОСОБА_3 від 24.12.2021 про закриття кримінального провадження № 0001021 від 24.12.2021, відомості у якому внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 370 КК України.

На обґрунтування поданої скарги ОСОБА_2 зазначає, що підставою для закриття кримінального провадження стала відсутність встановлених фактів вчинення провокації працівниками правоохороних оргапів щодо ОСОБА_2 , а тому відсутній склад кримінальних правопорушень в діях працівників УЗЕ в Хмельницькій області та СУ ГУНІ в Хмельницькій області.

Разом з тим, скаржник переконаний, що висновок слідчого суперечить його показам про те, що працівники поліції, які фактично здійснювали досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені та оперативні працівники, які здійснювали оперативний супровід, перевищили свої службові повноваження та порушили його права, а також всі їх дії свідчили про те, що відносно останнього здійснювалась провокація хабаря.

При цьому, зазначає, що рішення про закриття кримінального провадження прийнято на підставі показів працівників правоохоронних органів, які перевищили свої службові повноваження, підбурили ОСОБА_2 на прийняття пропозиції, обіцянки та одержання вигоди, чим завдали істотної шкоди його законним правам та інтересам.

Відтак, вважає, що слідчим не виконано вимоги ст. ст. 91-93 КПК України щодо обов`язку доказування, збирання, перевірки та оцінки доказів з метою встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що унеможливлює прийняття ним законного процесуального рішення про закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя приходить до висновку про її повернення, у зв`язку з наступним.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований КПК України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування передбачено статтею 303 КПК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржене рішення слідчого, дізнавача чи прокурора про закриття кримінального провадження.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України).

Дотримання десятиденного строку на оскарження до слідчого судді рішення слідчого має на меті гарантувати правову визначеність і забезпечити, щоб кримінальні провадження розглядалися впродовж розумного часу, не змушуючи органи влади та інших зацікавлених осіб перебувати у стані невизначеності.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку (ч. 1, 3 ст. 117 КПК України).

Згідно із ч. 5 ст. 115 КПК України при обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КПК України процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки.

Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи (ч. 7 ст. 115 КПК України).

Згідно з ч.1 ст. 117 КПК України, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду. Тобто, можливість поновлення вищезазначеного строку кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим, чи були причини його пропуску поважними.

У розумінні норми ст. 117 КПК України поважними причинами пропуску строку можуть бути визнані тяжка хвороба, відрядження, стихійне лихо, незаконне позбавлення свободи та інші обставини, через які особа не мала реальної змоги вчасно подати скаргу чи інший документ.

ОСОБА_2 вказує, що оскаржувана постанова про закриття кримінального провадження була винесена слідчим ще 21.12.2021, але отримана ним 10.01.2025.

З матеріалів поданої скарги вбачається, що постанова отримана скаржником у відповідь на його запит від 26.12.2024 до ТУ ДБР, розташоване у м. Хмельницькому, тобто звернення ОСОБА_2 щодо надання копії постанови мало місце по збігу трирічного терміну з моменту її фактичного винесення до моменту звернення.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Практика ЄСПЛ визначає, що попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Відтак, сторона, яка задіяна у ході розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Так, практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року, рішення «Каракуця проти України» від 16 лютого 2017 року) послідовно наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

Висновки щодо так званої «презумпції обізнаності», тобто обов`язку особи знати про стан своїх прав у судовому провадженні є сталою та послідовною судовою практикою.

У справі, що розглядається ОСОБА_2 було достеменно відомо про проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001021, відомості у якому внесено до ЄРДР за його заявою за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 370 КК України. Вказане кримінальне провадження було закрито постановою слідчого ще 24.12.2021. Проте, із скаргою на закриття провадження ОСОБА_2 вирішив звернутися лише у січні 2025 року після отримання відповіді від ТУ ДБР у м. Хмельницькому на своє звернення від 24.12.2024.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що скаржником не заявлялось клопотання про поновлення пропущеного строку із роз`ясненнями останнього щодо причин такого пропуску та зволікання із зверненням із заявою до ТУ ДБР у м. Хмельницькому, які суд, в межах своїх дискреційних повноважень, міг би визнати поважними.

Слідчий суддя зауважує, що частина 1 статті 304 КПК України має на меті оптимізацію кримінального процесу в частині оскарження рішень слідчого, дізнавача чи прокурора, обмежує право оскарження певними часовими рамками, визначає підстави для повернення скарги та відмови у відкритті по ній провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 304 КПК України встановлює, що скарга повертається, якщо скарга подана після закінчення строку, передбаченого ч. 1 ст. 304 КПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або слідчий суддя не знайде підстав для його поновлення.

Скаржник ОСОБА_2 у поданій скарзі не порушує питання про поновлення процесуального строку на звернення до суду зі скаргою, а також не наводить обґрунтувань пропуску строку на з поважних причин, а саме звернення до суду через понад 3 роки після ухвалення органом досудового розслідування процесуального рішення у кримінальномупровадженні.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Поновлення строків на оскарження може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважним, об`єктивно не залежав від волі та поведінки скаржника.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних доказів.

Разом з тим, будь-яких причин, які б свідчили про поважність причин пропуску строку на подання скарги, та підтверджували наявність у ОСОБА_2 об`єктивних, непереборних, істотних перешкод для подання скарги у встановлений КПК України строк, скаржником не наведено.

Тому, зважаючи на викладене вище, слідчий суддя приходить до висновку, що подана ОСОБА_2 скарга на постанову слідчого про закриття кримінального провадження належить повернути скаржнику.

Одночасно скаржнику роз`яснюються вимоги ч.7 ст.304 КПК України, відповідно до якої повернення скарги не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Керуючись ст.ст.303,304,309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову старшого слідчого першого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0001021 від 24.12.2021, відомості у якому внесено до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365, ч. 2 ст. 370 КК України повернути останньому.

Копію ухвали разом із скаргою надіслати скаржнику.

Роз`яснити скаржнику, що повернення скарги не позбавляє скаржника права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя