КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2278/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00058834, по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

По справі вирішено питання про процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази.

За встановлених судом обставин ОСОБА_8 11.12.2020о 05.30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Subaru Impreza», д.н.з. НОМЕР_1 ,та рухаючись по проспекту Перемоги в місті Києві, зі сторони вулиці Гарматної в напрямку Шулявського шляхопроводу, поблизу будинку № 49/2, зі швидкістю 70 км/год., яка перевищувала дозволену швидкість руху у населених пунктах, не обрав безпечну швидкість керованого ним автомобіля, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, не впорався із керуванням автомобіля, виїхав за межі проїзної частини, де здійснив наїзд на електроопору.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_10 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В поданій апеляційній скарзі з уточненнями обвинувачений ОСОБА_8 , не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини провадження та правову кваліфікацію свої дій, просить вирок суду змінити через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

За доводами обвинуваченого, судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що він перед поїздкою повідомляв пасажиру ОСОБА_10 про необхідність пристебнутись паском безпеки, проте останній цю вимогу проігнорував. Також поза увагою суду залишилось і те, що він після дорожньо-транспортної пригоди надав потерпілому першу медичну допомогу, викликав швидку та працівників поліції, частково відшкодував потерпілому заподіяну злочином шкоду.

Звертає увагу на відсутність обставин, які б обтяжували його покарання.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 уточнив свої апеляційні вимоги, просить не призначати йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та відмовити і задоволенні цивільного позову в частині відшкодування потерпілому моральної шкоди, оскільки якби потерпілий був пристебнутий паском безпеки, тілесні ушкодження він би не отримав.

За результатами апеляційного перегляду просить змінити вирок суду, виключити з вироку суду рішення про призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами та відмовити у задоволенні цивільного позову в частині стягнення з нього на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

В решті вирок суду просить залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з уточненнями, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження, проаналізувавши апеляційні доводи, провівши судові дебати та заслухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального правопорушення та правова кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України учасниками судового провадження не оскаржуються та не оспорюються, а тому, у відповідності до положень ст.404 КПК України, апеляційною інстанцією не перевіряються.

Статтею 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно положень статті 65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 по ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на визначений строк, суд першої інстанції, діючи у відповідності до вимог ст.65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який згідно ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, дані про особу винного, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, а саме його щире каяття та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого.

Призначене ОСОБА_8 по ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі учасниками провадження не оскаржується, а тому в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Разом з цим, не ґрунтується на вимогах закону апеляційні вимоги сторони захисту про те, що суд неправильно призначив ОСОБА_8 додаткове покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами. Відповідно до ч.1 ст.286 КК України за вчинення даного кримінального правопорушення передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Таким чином, оскільки санкцією частини 1 статті 286 КК України передбачено безальтернативне додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, суд правомірно застосував закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, та призначив ОСОБА_8 додаткове покарання в межах строку визначеного законом.

Крім цього колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив цивільний позов у даному провадженні в частині відшкодування потерпілому завданої моральної шкоди.

Як вбачається із матеріалів провадження, потерпілий ОСОБА_10 в порядку ст.128 КПК України заявив до обвинуваченого ОСОБА_8 цивільний позов про стягнення з обвинуваченого на його користь 28324,83 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 150 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 50 000 грн. в рахунок відшкодування витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Задовольняючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 28 324,83 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Обвинуваченим ОСОБА_8 оскаржується цивільний позов лише в частині необґрунтованого стягнення з нього на користь потерпілого ОСОБА_10 моральної шкоди.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановами від 25.05.2001 та 27.02.2009), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до висновку експерта № 042-66-2021 від 19.02.2021 року, у ОСОБА_10 при зверненні за медичною допомогою були наявні наступні тілесні ушкодження:

-закрита черепно-мозкова травма: синець у потиличній ділянці голови (7х6 см.); переломи - виличної кістки справа, передньої та латеральної стінок правої гайморової пазухи,нижньої та латеральної стінок орбіти справа, кісток носу (які супроводжувались орбітально-пальпебральної емфіземою справа та гемо синусом; струс головного мозку;

-закрита травма грудної клітки: переломи 6-8 ребер справа,6-8 ребер зліва;

-закрита травма лівого стегна; черезвертлюговий перелом лівої стегнової кістки ( зі зміщенням);

-рана (визначена клінічними лікарями як рвано-забійна,без опису морфології) у ділянці лівої кисті;

-множинні садна (без опису морфології та уточнення локалізації) тіла.

Морфологія кожного із тілесних ушкоджень свідчить про те,що у ОСОБА_10 було виявлено порушення анатомічної цілісності кісток лицьового скелету,великої трубчатої кістки (лівої стегнової кістки) та множинні переломи ребер. Відновлення порушеної анатомічної цілісності травмованих кісток та відновлення порушеної функції вказаних анатомічних ділянок факультативно потребує термін понад 21 добу. Отже, кожне із зазначених тілесних ушкоджень, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості,що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Із поданого цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 вбачається, що останнім, в результаті протиправних дій обвинуваченого, понесені значні моральні втрати внаслідок фізичних страждань, викликаних його тривалим лікуванням, перенесеним стресом та порушенням звичайного способу життя.

На переконання колегії суддів, вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове його задоволення та стягнення з ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_10 28 324,83 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Оцінивши апеляційні доводи сторони захисту, колегія суддів не вбачає законних підстав як для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, шляхом не призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є обов`язковим, так і відмови у стягненні або зменшення суми, яка підлягає стягненню на відшкодування завданої потерпілому моральної шкоди.

Оскільки вирок суду, ухвалений щодо ОСОБА_8 , є законним, обґрунтованим та вмотивованим, колегія суддів залишає його без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого, - без задоволення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 31 липня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді:

__________________ _________________ ________________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4