Справа № 309/3147/24
Провадження № 1-кп/309/186/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000124 від 01.06.2024 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Рокосово Хустського району Закарпатської області та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні кримінального проступку передбаченого ч.2 ст. 125 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

адвоката ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Судом визнано доведеним, що 22 травня 2024 року близько 07 години 40 хвилин ОСОБА_3 , знаходячись на вулиці біля будинку № 17 «А», що розташований м. Хуст по вул. Тичини, Закарпатської області, та під час раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність, карність, суспільну небезпечність своїх дій, а також настання суспільно-небезпечних наслідків, раптово наніс потерпілому ОСОБА_6 декілька ударів руками зажатими в кулак та ногами по різним частинам тіла. Після чого продовжуючи свій злочинний умисел з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_3 наніс потерпілому один удар ногою у пах та декілька ударів рукою затиснутою в кулак в область обличчя ОСОБА_6 .

В результаті вищевказаних дій ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді синця правої калитки, ділянки депігментації спинки носа, яка є результатом загоєння садна. Згідно з довідки травмпункту КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О.П.» № 1157 заповненої на його ім`я встановлено діагноз «Перелом кісток носа. Забій м`яких тканин лівої половини обличчя, лівої половини грудної клітки, правої пахової ділянки. Садно нижньої третини лівого передпліччя». Згідно консультації ЛОР КІШ «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О.П.» встановлено діагноз «Перелом кісток носа без зміщення кісткових уламків.» Згідно медичної карти стаціонарного хворого КПП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О.П.» № 7172/410 встановлено діагноз: «Гострий посттравматичний правобічний орхоепідидиміт». Перелом кісток носа без зміщення».

Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак або ноги сторонньої особи, що діяли по механізму удару та тертя-ковзання і вкладаються в час пригоди, що мала місце 22.05.2024 року.

Дані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 86/х від 20.06.2024 року кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 125 КК України визнав частково. Суду ствердив, що він дійсно 22 травня 2024 р. близько 7 год. мав конфлікт з потерпілим ОСОБА_6 під час якого наніс йому декілька ударів рукою зажатою в кулак в область обличчя , а також декілька ударів ногою в тому числі і в область паху. Цьому конфлікту передувала сварка його дружини та потерпілого ОСОБА_6 , яка мала місце ввечері перед цією подією. Частковість визнання своєї вини обвинувачений пояснює тим, що він перевищив свою силу. Цивільний позов визнає частково , а саме визнає суму матеріальних збитків, та не визнає повністю завдану моральну шкоду.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду ствердив, що зранку 22 травня 2024 року близько 7 години, він вигнавши свій автомобіль з двору та вийшовши на вулицю побачив, що до нього наближається ОСОБА_3 , який почав виражатися в його адресу нецензурними словами і між ними почалася сварка. Під час даної сварки обвинувачений наніс йому удар ногою в область паху, а потім взявши з двору палицю, наносив нею удари по різним частинам тіла. В цей час вийшла його дружина, яка їх розборонила.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів , свідок ОСОБА_7 суду ствердила, що напередодні конфлікту , мала місце сварка між дружиною обвинуваченого та її чоловіком , оскільки дружина обвинуваченого кинула шкарпетку біля їх двору. Зранку 22 травня 2024 року коли її чоловік вигнав автомобіль з двору, ОСОБА_3 вийшов з двору і палицею почав бити її чоловіка по різним частинам тіла, а також ногою вдарив в область паху.

В судовому засіданні будучи допитаною у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів , свідок ОСОБА_8 суду ствердила, що напередодні ввечері між нею та потерпілим ОСОБА_6 була словесна сварка . Зранку 22 травня 2024 вона була в хаті і почула крики на вулиці. Вийшовши на вулицю вона побачила свого чоловіка, який стояв на колінах, а дружина ОСОБА_6 тримає його. Ніякої палки вона не бачила, а також не бачила і самої бійки.

В судовому засіданні будучи допитаним у відповідності до вимог положень ст. 352-353 КПК України та попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та відмову від давання показів , свідок ОСОБА_9 суду ствердив, що 22 травня 2024 року він бачив сварку між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 в ході якої ОСОБА_3 сказав своїй дружині, що зараз візьме сокиру.

Крім часткового визнання вини обвинуваченим ОСОБА_3 , його вина у вчиненні даного кримінального правопорушення повністю доводиться письмовими доказами, які досліджені в судовому засіданні зокрема:

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 22 травня 2024 р., відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 просить прийняти міри до ОСОБА_3 який 22.05.2024 р. близько 7 год. спричинив йому тілесні ушкодження.

Висновком експерта № 86/х від 3 червня 2024 року відповідно до якого у потерпілого ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді синця правої калитки, ділянки депігментації спинки носа, яка є результатом загоєння садна. Згідно з довідки травмпункту КНП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О.П.» № 1157 заповненої на його ім`я встановлено діагноз «Перелом кісток носа. Забій м`яких тканин лівої половини обличчя, лівої половини грудної клітки, правої пахової ділянки. Садно нижньої третини лівого передпліччя». Згідно консультації ЛОР КІШ «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О.П.» встановлено діагноз «Перелом кісток носа без зміщення кісткових уламків.» Згідно медичної карти стаціонарного хворого КПП «Хустська ЦЛ ім. Віцинського О.П.» № 7172/410 встановлено діагноз: «Гострий посттравматичний правобічний орхоепідидиміт». Перелом кісток носа без зміщення». Дані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів, якими могли бути руки затиснуті в кулак або ноги сторонньої особи, що діяли по механізму удару та тертя-ковзання і вкладаються в час пригоди, що мала місце 22.05.2024 року.

Протоколом проведенні слідчого експерименту від 21 червня 2024 року за участю обвинуваченого ОСОБА_3 під час якого останній показав , як він наносив удари потерпілому ОСОБА_6 .

Зазначені докази, сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, визнається і оцінюється судом як належні та допустимі, а у сукупності достатніми та взаємозв`язаними для прийняття процесуального рішення.

З правової позиції, яка відображена у постанові Верховного Суду в справі №754/17019/17 вбачається, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Він означає, що в достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що у його достовірності взагалі немає сумнівів, але означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.

Підґрунтям стандарту «поза розумним сумнівом» є фундаментальна цінність суспільства - гірше осудити невинного, ніж дозволити винному уникнути покарання; відповідно суспільство, яке цінує добре ім`я і свободу кожного, не повинно засуджувати людину, коли є розумні сумніви в її винуватості.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Відповідно, досліджені докази суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, та у їх відношенні безпосередньо порушень вимог ст.ст. 87, 99 наведеного Кодексу судом не встановлено та сторонами не доведено. Як наслідок, на переконання суду, яке ним сформоване у порядку ст. 94 КПК України, наявні в матеріалах кримінального провадження докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а тому немає об`єктивних підстав їм недовіряти.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які, відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Аналізуючи наведені вище та безпосередньо досліджені судом докази щодо обставин вчинених протиправних дій обвинуваченим, суд не вбачає підстав піддавати їх сумніву, оскільки вони узгоджуються між собою як окремо, так і в сукупності, доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

При цьому, з урахуванням, висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, відображеного у постанові Верховного Суду від 22.03.2018 у справі № 521/11693/16-к, судом установлено, що обставини, визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та які містяться у матеріалах цього провадження.

Позиція ОСОБА_3 щодо визнання ним частково своєї вини у вчиненні даного злочину, на думку суду є цілеспрямованою та направленою, та розцінюється судом як спосіб захисту власних інтересів та спробу уникнути кримінальної відповідальності, оскільки дана позиція повністю спростовується сукупністю зібраних по справі доказів.

Таким чином, досліджені та оцінені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, тобто у нанесенні легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

При кваліфікації дій обвинувачених Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05.04.2018 в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.2 ст. 125 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому , суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до кримінальних проступків , особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставин, які б пом`якшували покарання обвинуваченому не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України не встановлено.

Виходячи з обставин справи, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу підсудного ОСОБА_3 , а саме те, що підсудний вину свою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) визнав частково, посередньо характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, враховуючи думку прокурора щодо необхідної міри покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому у вигляді штрафу в межах санкції ст. 125 ч.2 КК України , що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази у кримінальному провадженні - відсутні

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому не обирався та , враховуючи вимоги ст.ст. 131-132, 177, 178 КПК України не убачає підстав для його визначення на цей час.

Потерпілим по справі заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

У своєму позові потерпілий ОСОБА_6 просить суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 462 грн. 70 коп. та 40000 грн. завданої моральної шкоди.

Цивільний позов обумовлено тим, що після отриманих тілесних ушкоджень позивач відчуваючи велику біль того ж дня був вимушений звернутися за допомогою до «Хустської центральної лікарні ім. Віцинського О.П.» де після огляду лікарів травматолога та уролога в ургентному порядку за направленням лікаря уролога госпіталізований на стаціонарне лікування. В зв`язку з нанесеними тілесними ушкодженнями у позивача виникла необхідність пройти курс стаціонарного лікування, де він і знаходився в період з 22 травня 2024 року по 28 травня 2024 року. Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 7172 від 28.05.2024 року.

Вчиненим кримінальним правопорушенням позивачу завдано матеріальної шкоди. Зокрема за період лікування позивач був вимушений додатково придбати ліки, в аптеці на загальну суму 462,70 (чотириста шістдесят дві) грн. 70 коп. що підтверджується квитанціями: № А2А7-106Р-ЗХНС-ЕЕ2Т від 22.05.2024 року, № РК39-237Н-АРТК-АКА6 від 23.05.2024 року та № 250Х-Е397-М426-ННКМ від 24.05.2024 року.

Неправомірними суспільно-небезпечними діями обвинуваченого завдано позивачу немайнових втрат, спричиненням значних, тривалих, душевних та моральних страждань, які позначили негативні зміни у життя потерпілого: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, потреба в униканні аналогічних обставин, насторога, тривога емоційні та тілесні реакції при згадуванні; важкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі матеріального забезпечення, переживання психологічного дискомфорту, довготривала відірваність від активного соціального життя, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, неприємні сновидіння, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання, бажання уникати контактів, почуття образи, обурення, приниження гідності, побоювання щодо майбутнього психологічного стану здоров`я. В зв`язку з нанесенням ушкодження калитки у позивача виник, страх в майбутньому щодо повноцінного сімейного проживання з дружиною, а у разі негативних наслідків стану здоров`я може призвести до розірвання сімейних стосунків. Вище зазначені негативні обставини суттєво впливають на утриманні та веденні домогосподарства. При цьому позивач вимушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та відновлення здоров`я, що визнається найвищою соціальною цінністю.

Окрім того, всі вище зазначені страждання позивача з моменту нанесення тілесних ушкоджень, що є значним і тривалим ушкодженням здоров`я по сьогоднішній день супроводжуються фізичною біллю як постійно так і під час сну. Також значну фізичну біль позивач переніс під час проведення лікування.

Наслідки події, що сталася з вини відповідача потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу. Позивачем витрачається багато вільного та робочого часу на здійснення дій по відновленню порушених його прав. Позивач був вимушений відвідувати неодноразово органи внутрішніх справ під час попереднього досудового слідства. Беручи участь у судових засіданнях під час розгляду кримінальної справи і відстоюючи свою правоту у позивача виникають нервові перенапруження.

Обвинувачений та його захисник в ході судового розгляду позов щодо відшкодування матеріальної шкоди визнали у повному обсязі, щодо відшкодування моральної шкоди просять відмовити в повному обсязі у зв`язку з недоведеністю.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Оскільки під час розгляду справи обвинувачений ОСОБА_3 позовні вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди визнав у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у цій частині.

Щодо питання моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У той же час, як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами від 25.05.2001 та від 27.02.2009), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У відповідності з ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За таких обставин суд, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням (проступком), визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає дійсним її розмір на рівні 5000 грн.

При вирішенні цивільного позову суд приймає до уваги, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз та не може бути джерелом збагачення.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що складає 1700 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 мешканця АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт серії НОМЕР_2 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3 мешканця АДРЕСА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 462 грн. 70 коп. та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог-відмовити.

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1