Справа № 761/4913/25
Провадження № 1-кс/761/3871/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , слідчої ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 231 000 400 017 56 від 12.05.2023,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням у кримінальному провадженні № 120 231 000 400 017 56 від 12.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у передбачених ч. 4 ст. 190 КК України редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, ч. 5 ст. 190 КК України, про накладення арешту на документи, що були вилучені 31.01.2025 в ході проведення обшуку за за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими СУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 120 231 000 400 017 56 від 12.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у передбачених ч. 4 ст. 190 КК України редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, ч. 5 ст. 190 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 31.01.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, ч. 5 ст. 190 КК України

Того ж дня, 31.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 за результатом якого було вилучено ряд документів, перелік яких зазначений у клопотанні.

Постановою слідчого від 31.01.2025 вилученні документи визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні № 120 231 000 400 017 56 від 12.05.2023.

З метою забезпечення збереження речового доказу, слідчий просив накласти арешт на документи, що були вилученні за результатом проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні слідча повідомила, що за результатом огляду вилучених документів було встановлено, що вони не містять відомостей які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

Представник власника майна - адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого, вказуючи про відсутність підстав визначених ч.2 ст.170 КПК України, для накладення арешту на майно.

Заслухавши доводи слідчої, заперечення представника власника майна, дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, слідчими слідчими СУ ГУНП в м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001756 від 12.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358 КК України, за підозрою ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у передбачених ч. 4 ст. 190 КК України редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, ч. 5 ст. 190 КК України.

31.01.2025 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України редакції Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018, ч. 5 ст. 190 КК України

Того ж дня, 31.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , за результатом якого було вилучено ряд документів, перелік яких зазначений у клопотанні.

Постановою слідчого від 31.01.2025 вилученні документи визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні № 120 231 000 400 017 56 від 12.05.2023.

Обґрунтовуючи підстави для накладення арешту слідчий вказує, що вилученні документи визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки вони мають значення для досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та можуть бути використані як доказ протиправної діяльності, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зокрема, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження цього майна як речового доказу у кримінальному провадженні, слідчий повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження існування правових підстав для арешту вказаного майна саме з тією метою, яку він привів у клопотанні.

Між тим, жодних даних про те, що вилученні документи можуть містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, то будь-якого обґрунтування, якими саме можуть бути ці відомості, слідчим не приведено. Більш того, слідчий в судовому засіданні повідомив, що за результатом огляду вилучених документів було встановлено, що вони не містять відомостей які можуть бути використані як доказ факту та обставин протиправних дій, що встановлюються під час кримінального провадження.

Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.

Щодо частини вилучених документів, дозвіл на вилучення яких був прямо передбачений ухвалою слідчого судді про дозвіл на проведення обшуку, то такі документи не потребує застосування заходу забезпечення кримінального провадження як арешт мана.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які були винесені на його розгляд, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування такого заходу кримінального провадження як арешт майна, що зазначене у клопотанні прокурора.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 170,171, 172, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання слідчого СУ Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на документи, перелік яких зазначений у клопотанні, що були вилученні за результатом проведення обшуку що були вилучені 31.01.2025 в ході проведення обшуку за за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 .

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя: