Справа №949/2305/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2025 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000366 від 05 листопада 2024 року про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

ВС Т А Н О В И В:

03 грудня 2024 року до Дубровицького районного суду Рівненської області надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України із затвердженим 29 листопада 2024 року обвинувальним актом.

Ухвалою від 04 грудня 2024 року у вказаній справі призначено підготовче судове засідання, до початку якого 16 грудня 2024 року через канцелярію суду від обвинуваченого ОСОБА_4 надійшло клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

Свої вимоги ОСОБА_4 мотивує тим, що обвинувальний акт не містить відомостей, які прокурор вважає встановленими, в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення. Зазначає, що обвинувальний акт не містить посилання на мотив вчинення кримінального правопорушення, а його вручення відбувалося без присутності захисника чим порушено його право на захист.

Вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, з підстав зазначених у клопотанні та просив суд повернути обвинувальний акт прокурору.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 повністю підтримав клопотання свого підзахисного та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення вказаного клопотання, вважає його безпідставним та формальним за своїм змістом, оскільки обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши та вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Отже, повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, відповідно до положень ч. 4 ст. 110 КПК України, є обвинувальний акт, який повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст.291 цього Кодексу.

Положеннями ст. 291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9) дату та місце його складення та затвердження.

При цьому, за змістом цієї норми, формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та правової кваліфікації кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті Закону України про кримінальну відповідальність.

Правова кваліфікація дій особи в обвинувальному акті повинна містити не тільки посилання на окрему статтю і частину цієї статті кримінального закону, а й точне формулювання, у тому числі й об`єктивної сторони кримінального правопорушення, а також кваліфікуючих ознак конкретного кримінального правопорушення.

Згідно із п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як зазначив Верховний Суд у п. 2 постанови від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс-16 в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Дослідивши поданий у межах даного кримінального провадження обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що вказані вимоги до обвинувального акта прокурором були дотримані.

Так, в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000366 від 05 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України міститься виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на статті закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення із зазначенням дій, які були вчинені обвинуваченим, а також обставин, які, відповідно до положень КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

При цьому, визначення обсягу та способу викладення фактичних обставин кримінального правопорушення у тексті обвинувального акта належить до повноважень прокурора, а тому ані суд, ані інші учасники судового провадження не можуть вимагати від нього змінити їх виклад.

Таким чином, вказаний обвинувальний акт містить усі необхідні відомості, вичерпний перелік яких встановлений ч. 2 ст. 291 КПК України.

У свою чергу, особливістю підготовчого провадження є те, що на цій стадії суд не досліджує доведеність обставин, викладених в обвинувальному акті, не оцінює повноту пред`явленого обвинувачення та правильність кваліфікації діяння, інкримінованого особі. У протилежному, суд вийде за межі тих питань, які підлягають вирішенню під час підготовчого судового засідання, зокрема, щодо обставин, які характеризують суб`єктивну сторону інкримінованих кримінальних правопорушень та впливають на доведеність винуватості.

Посилання обвинуваченого на те, що він має право на альтернативну військову службу, як особа, яка є членом релігійної організації, котра не може використовувати і застосовувати зброю через релігійні переконання, фактично зводяться до непогодження з висунутим обвинуваченням, зокрема фактичними обставинами кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та жодним чином не свідчать про невідповідність обвинувального акта вимогам ст. 291 КПК України.

Фактичні обставини кримінального правопорушення, відповідно до вимог закону, підлягають встановленню виключно під час судового розгляду шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, а підняті питання в підготовчому судовому засіданні щодо правильності та обґрунтованості кваліфікації дій обвинуваченого, без судового розгляду кримінального провадження і дослідження доказів є передчасним та не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

Крім того, слід зважати на те, що визначення способу та обсягу викладу фактичних обставин кримінального правопорушення в обвинувальному акті належить до дискреційних повноважень прокурора. Адже виключно прокурор уповноважений підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому КПК України.

При цьому кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг.

Така правова позиція, висловлена Касаційний кримінальним судом у складі Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 03.07.2019 року по справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18). Відповідно до названої позиції, кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Водночас, сторона ж захисту під час судового розгляду зможе самостійно обстоювати правову позицію щодо невинуватості обвинуваченого та надати суду відповідні докази, як це передбачено правилами ст. 22 КПК України.

Суд звертає увагу на те, що висвітлені у клопотанні доводи можуть бути перевірені лише під час судового розгляду із дослідженням доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Обвинуваченим наведено також інші доводи, які не потребують детального аналізу судом, оскільки, з урахуванням встановлених обставин та вимог кримінального процесуального закону, не мають вирішального значення при вирішенні питання про повернення обвинувального акта прокурору.

При цьому суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, згідно якої стаття 6 §1 Конвенції про захист прав і основоположних свобод зобов`язує суди надавати підстави для винесення рішень, однак не передбачає детальної відповіді на кожний аргумент (VandeHurk v. theNetherlands, 19 April 1994, §61), проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені у даній справі, були вивчені (Boldea v. Romania, 15 February 2007§30). При цьому міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09 грудня 1994 року, № 303-A, §29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04, §58).

Враховуючи викладене, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам кримінально-процесуального закону, то підстави для задоволення клопотання про його повернення прокурору відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000366 від 05 листопада 2024 року про обвинувачення його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України прокурору.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1