Справа № 151/706/24
Провадження №11-кп/801/190/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисниці ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

обвинуваченої ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2024 року за № 0000353,

за апеляційною скаргою з доповненнями потерпілого ОСОБА_9 на вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м.Кодима Одеської області, яка зареєстрована та проживає по АДРЕСА_1 , із неповною середньою освітою, контролера КП "Чечельникводоканал", одружену, раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190 КК України та ч. 2 ст. 190 КК України, і призначено їй покарання:

- за ч. 1 ст. 190 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 190 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим - у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк терміном 1 (один) рік.

Відповідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки:

1)періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2)повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.

Початок іспитового строку ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 не обиралася, підстави для її обрання відсутні.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 30 липня 2024 року на речові докази у даному кримінальному провадженні.

Речові докази, а саме :

- банківську картку АТ "Ощадбанк" № НОМЕР_1 ухвалено повернути власнику ОСОБА_9 ;

- грошові кошти в сумі 40 000 (сорок тисяч) гривень, які знаходяться на зберіганні у відділенні №220/01 Акціонерного банку "Украгазбанк", що знаходиться за адресою: 21009, місто Вінниця, вулиця І.Бевза,34, після набрання вироком законної сили ухвалено повернути ОСОБА_8 ;

- компакт-диск з фрагментами фото та відеозаписів з камер спостереження, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченої ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 10 000 (десять тисяч) гривень, в якості відшкодування моральної шкоди.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з вироком 21 червня 2024 року ОСОБА_8 , перебуваючи на території домоволодіння ОСОБА_9 , що розташоване по АДРЕСА_2 , з яким остання перебуває у довірливих стосунках, під приводом допомоги у знятті готівки, отримала від ОСОБА_9 банківську картку для виплат AT "Ощадбанку" № НОМЕР_1 , емітовану на його ім`я та пін-код доступу для користування нею, яку після зняття грошових коштів повинна була повернути разом зі знятими грішми. Однак, ОСОБА_8 усвідомлюючи, що грошові кошти наявні на вказаній банківській картці є чужою власністю та належать ОСОБА_9 , використовуючи довіру потерпілого, що виразилася у наданні їй коду доступу для користування карткою та свідомо зловживаючи нею, діючи умисно, маючи умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, вирішила заволодіти грошовими коштами наявними на вказаній картці. З цією метою, ввівши потерпілого ОСОБА_9 в оману щодо дійсності своїх намірів у допомозі, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння його грошовими коштами, в період з 21.06.2024 по 22.06.2024 ОСОБА_8 , перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 та відомого їй пін коду, не бажаючи виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо зняття готівки та повернення її потерпілому, почергово, в магазинах : "Бакалея", "Продукти", "Савранка" та "Shik" заволоділа грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 на загальну суму 2 322 гривні, купуючи при цьому необхідні їй речі на вказану суму.

У подальшому, 22 червня 2024 року о 18 годині 26 хвилин перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 та відомого їй пін коду, здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень та не бажаючи виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо повернення готівки потерпілому, після зняття грошових коштів, вказані кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд.

Вказаними шахрайськими діями ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 10 322 гривні.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).

Крім того, ОСОБА_8 23 червня 2024 року в період часу з 09 години 59 хвилин по 10 годину 04 хвилини в селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області, скориставшись довірливими відносинами з ОСОБА_9 під приводом допомоги у знятті готівки, попередньо отримавши від останнього банківську картку для виплат AT "Ощадбанку" № НОМЕР_1 , емітовану на його ім`я та пін-код доступу для користування нею, діючи повторно, в магазинах "Наталі", "Канцтовари" та "Інтер`єр" заволоділа належними потерпілому ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі 2 533 гривні, які витратила, розраховуючись даною карткою на купівлю необхідних їй речей, заподіявши при цьому останньому майнову шкоду на вищезазначену суму.

Крім того, цього ж дня 23 червня 2024 року о 10 годині 21 хвилина продовжуючи свої активні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , ОСОБА_8 перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень та після зняття грошових коштів, ОСОБА_9 вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд.

Вказаними шахрайськими діями ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 10 533 гривні.

Крім того, ОСОБА_8 24 червня 2024 року о 08 годині 10 хвили, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, здійснила операцію по зняттю грошових коштів у сумі 8 000 гривень та не повернула ОСОБА_9 вказані грошові кошти, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд.

У подальшому, цього ж дня 24 червня 2024 року о 10 годині 28 хвилин, продовжуючи свої активні дії спрямовані на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , перебуваючи в селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_8 в магазині "Смак", заволоділа належними потерпілому ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі 1 371 гривень, які витратила, розраховуючись даною карткою, на купівлю необхідних їй речей, заподіявши при цьому останньому майнову шкоду на вищезазначену суму.

Вказаними шахрайськими діями ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 9 371 гривня.

Крім того, ОСОБА_8 25 червня 2024 року о 08 годині 32 хвилини діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень та не бажаючи виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо повернення готівки потерпілому ОСОБА_9 , після зняття грошових коштів, вказані кошти не повернула, а стала використовувати для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 8 000 гривень.

У подальшому, цього ж дня 25 червня 2024 року о 10 годині 28 хвилин, продовжуючи свої активні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , перебуваючи в селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області ОСОБА_8 в магазині "М`ясна Лавка", заволоділа належними потерпілому ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі 910 гривень, які витратила, розраховуючись даною карткою, на купівлю необхідних їй речей, заподіявши при цьому останньому майнову шкоду на вищезазначену суму.

Вказаними шахрайськими діями ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 8 910 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 26 червня 2024 року о 07 годині 55 хвилин, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 та відомого їй пін коду, здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень та ОСОБА_9 вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 8 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 27 червня 2024 року о 06 годині 54 хвилини, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 , здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень та ОСОБА_9 вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 8 000 гривень.

У подальшому, цього ж дня 27 червня 2024 року о 10 годині 47 хвилин, продовжуючи свої активні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , перебуваючи в селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_8 в магазині "М`ясна Лавка", заволоділа належними потерпілому ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі 1 140 гривень, які витратила, розраховуючись даною карткою на купівлю необхідних їй речей, заподіявши при цьому останньому майнову шкоду на вищезазначену суму.

Вказаними шахрайськими діями ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 9 140 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 28 червня 2024 року о 08 годині 46 хвилин, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд, 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 6 000 гривень та не бажаючи виконувати взяті на себе зобов`язання щодо повернення готівки потерпілому ОСОБА_9 , вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 6 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 14 липня 2024 року о 12 годині 16 хвилин, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 та відомого їй пін коду, здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень, після зняття грошових коштів, власнику ОСОБА_9 вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 8 000 гривень.

У подальшому, цього ж дня 14 липня 2024 року в період з 12 години 27 хвилин по 12 годину 39 хвилин, продовжуючи свої активні дії, спрямовані на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , перебуваючи в селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_8 в магазинах "Домашній Текстиль" та "Лаванда" заволоділа належними потерпілому ОСОБА_9 грошовими коштами в сумі 1 253 гривні, які витратила, розраховуючись даною карткою, на купівлю необхідних їй речей, заподіявши при цьому останньому майнову шкоду на вищезазначену суму.

Вказаними шахрайськими діями ОСОБА_8 заподіяла ОСОБА_9 майнову шкоду на суму 9 253 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 17 липня 2024 року о 09 годині 57 хвилин, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 та відомого їй пін коду, здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 8 000 гривень та після зняття грошових коштів власнику, тобто ОСОБА_9 вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 8 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_8 18 липня 2024 року о 21 годині 05 хвилин, діючи повторно, перебуваючи у селищі Чечельник Гайсинського району Вінницької області по вул. Героїв Майдану, буд. 32, використовуючи термінал банкомату AT КБ "ПриватБанк" № CAVI6269, за допомогою пластикової банківської картки AT "Ощадбанк" № НОМЕР_1 , емітованої на ім`я ОСОБА_9 та відомого їй пін коду, здійснила операцію по зняттю грошових коштів в сумі 5 800 гривень та не бажаючи виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо повернення готівки потерпілому ОСОБА_9 , вказані грошові кошти не повернула, а стала використовувати їх для власних потреб, розпорядившись ними на власний розсуд, заподіявши йому майнову шкоду на суму 5 800 гривень.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Загальна сума майнової шкоди, заподіяної ОСОБА_9 , становить 85 329 гривень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України, за фактичних обставин викладених у обвинувальному акті визнала повністю та пояснила, що ОСОБА_9 мав борг перед водоканалом за воду і для того щоб його погасити, дав їй свою банківську картку, сказав пін-код та попросив її зняти для нього велику суму грошей, яку саме не вказав. Коли вперше зняла гроші та хотіла повернути разом з карткою, то не змогла до нього докричатися, так як він має злого пса. Після цього, вона неодноразово використовувала його картку для зняття готівки та розрахунку у різних магазинах за придбані товари. Користувалася карткою доки не зняла усі кошти. Пояснила, що кошти їй були потрібні на лікування, які збиралася повернути, коли отримає гроші за оренду належного їй паю. Щиро розкаялася у вчиненому, пояснила, що їй дуже соромно і взагалі не розуміє, як вона так могла вчинити. Обіцяла, що це стало для неї уроком і вона більше ніколи такого у своєму житті не допустить. Щодо цивільного позову зазначила, що перерахувала ОСОБА_9 на рахунок 88 000 гривень, що становить суму, навіть більшу, ніж зазначено в обвинувальному акті. Щодо моральної шкоди, то визнає її частково, готова сплатити 10 000 гривень, а щодо послуг на правову допомогу покладається на розсуд суду.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі з поданими до неї доповненнями потерпілий ОСОБА_9 ставить питання про зміну вироку Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м?якості, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовувавнням, установивши іспитовий строк терміном три роки .

Також просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_8 на його користь компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі - 50 000 гривень.

У рахунок відшкодування компенсації за заподіяну моральну шкоду, кошти в сумі 40000 (сорок тисяч) грн, які вилучені у обвинуваченої ОСОБА_8 та знаходяться на зберіганні у відділенні № 220/01 Акціонерного банку «Укргазбанк», за адресою: 21009, місто Вінниця, вул. І. Бевза, 34, просить перерахувати на його картку за реквізитами для проведення операції поповнення карткового рахунку АТ «Ощадбанк» в гривнях України. У решті оскаржуваний вирок просить залишити без змін.

Крім цього, зазначає про можливість проведення апеляційного розгляду в його відсутність у зв?язку із хворобливим станом здоров?я .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що судом при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.75 КК України необґрунтовано призначено покарання з іспитовим терміном один рік, що суперечить загальним засадам призначення кримінального покарання, наведеним у ст. ст. 50, 65 КК України, та роз`ясненням постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Вважає, що судом при визначенні іспитового строку тривалістю один рік не враховано те, що ОСОБА_8 , незважаючи на свій зрілий вік та життєвий досвід, працюючи тривалий час на одній посаді і постійно спілкуючись з мешканцями селища, будучи обізнаною про його безпорадний стан, як інваліда, цинічно, переслідуючи корисливу мету легкої наживи, не лише прагнула злочинним шляхом отримати гроші, а свідомо приховувала вчинені нею злочини до моменту написання заяви в правоохоронні органи та початку проведення досудового розслідування стосовно неї і до останнього заперечувала свою причетність до вчинених злочинів. Вказує, що лише після її викриття у вчиненні злочинів 09.08.2024 та 13.08.2024 йому було відшкодовано завдану нею матеріальну шкоду, що не є свідченням щирого каяття.

Що стосується збільшення розміру моральної шкоди, то потерпілий свої вимоги обґрунтовує тим, що він є особою похилого віку, інвалідом другої групи, ліквідатором наслідків аварії на ЧАЕС першої категорії, кримінальне провадження вибило його з душевної рівноваги, призвело до знервованості, оскільки він та його родина були вимушені витрачати час та свої сили на пошуки особи, яка вчинила злочин та цинічно зловживаючи довірою, заволоділа його особистими коштами. Унаслідок дій обвинуваченої було порушено його звичний ритм життя, замість того щоб приділити час родині та відвідування лікарні, він був вимушений їздити до відділу поліції для надання показів у справі, допомозі слідству тощо. Після вчинення кримінального правопорушення він втратив віру в людей та людяність, і тепер до будь-якої людини, яка надає йому послуги контролера, ставиться з недовірою та підозрою. Таким чином, заподіяні йому моральні страждання оцінює в розмірі 50 000 гривень.

Позиції учасників судового розгляду

Потерпілий ОСОБА_9 у судове засідання не з`явився, оскільки в апеляційній скарзі просив проводити судовий розгляд у його відсутність. За таких обставин, прокурор, обвинувачена та захисниця не заперечували щодо проведення судового розгляду у його відсутність.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого з поданими до неї доповненнями, просив залишити оскаржуваний вирок без змін.

Обвинувачена ОСОБА_8 та захисниця ОСОБА_7 також заперечували щодо задоволення апеляційної скарги потерпілого з поданими до неї доповненнями, просили залишити оскаржуваний вирок без змін.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з поданими до неї доповненнями, апеляційний суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Апеляційним судом при перевірці вироку суду першої інстанції установлено, що суд правильно встановив фактичні обставини справи і його висновок про винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Оскільки потерпілий ОСОБА_9 не оспорює обсяг обвинувачення та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , тому колегія суддів керуючись ст.404 КПК України, не наводить доказів на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорюються в апеляційній скарзі.

Крім цього, як було встановлено колегією суддів з матеріалів даного кримінального провадження, за згодою учасників процесу, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, також судом роз`яснено учасникам судового провадження, у тому числі і обвинуваченій, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Судом першої інстанції також було з`ясовано, що учасникам процесу зрозумілий зміст ст. 349 КПК України та правові наслідки її застосування, що було перевірено апеляційним судом.

За правилами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченої, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

На переконання колегії суддів, вказаним вимогам оскаржуваний вирок у частині призначення покарання відповідає у повному обсязі.

З огляду на це, доводи потерпілого про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі унаслідок м`якості, є непереконливими.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначене ОСОБА_8 покарання за вчинені нею кримінальні правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_8 остаточне покарання у виді трьох років позбавлення волі та звільняючи її від відбування покарання на підставі ст.ст 75, 76 КК України з іспитовим строком тривалістю один рік, суд разом зі ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, урахував також дані про особу обвинуваченої та всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_8 розміру покарання та розміру іспитового строку, суд першої інстанції узяв до уваги те, що ОСОБА_8 вчинила кримінальні правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком ч.1 ст.190 КК України та нетяжким злочином ч. 2 ст. 190 КК України, обвинувачена раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, згідно з висновком Гайсинського районного сектору № 4 філії Державної установи "Центр пробації" у Вінницькій області виправлення обвинуваченої ОСОБА_8 є можливим без ізоляції від суспільства. Також судом взято до уваги обставини, які пом`якшують покарання, щире каяття та повне відшкодування завданої шкоди та обставини, які обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, обставини, які пом`якшують покарання, обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченої, обґрунтовано дійшов до висновку про можливість призначення покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням та мінімальним іспитовим строком, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене, апеляційні доводи потерпілого мають явно формальний характер, оскільки він не просить призначити реальну міру покарання, а лише просить збільшити іспитовий строк на два роки, що за своєю правовою природою належить до судової дискреції, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винної, обставин, що впливають на покарання. У той час, коли зазначене було враховано судом першої інстанції, натомість інших підстав для збільшення визначеного судом іспитового строку в апеляційній скарзі потерпілого, окрім посилання на норми загально-правового характеру, не наведено.

Крім того, як уже було зазначено, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Так, у апеляційній скарзі з доповненнями потерпілий просить змінити оскаржуваний вироку зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої унаслідок м?якості, звільнивши ОСОБА_8 на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробовуванням, установивши іспитовий строк терміном три роки .

Разом з тим, відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України ухвалення апеляційним судом свого вироку можливе лише за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення, збільшення обсягу обвинувачення, а також необхідності застосування більш суворого покарання.

Однак, ні в апеляційній скарзі, ні в поданих до неї доповненнях потерпілий не ставить питання про скасування вироку та ухвалення апеляційним судом нового вироку, а лише ставить питання про його зміну. Вказане позбавляє колегію суддів можливості збільшити іспитовий строк шляхом зміни вироку, оскільки це є погіршенням процесуального становища обвинуваченої.

Натомість апеляційні вимоги потерпілого про необхідність зміни вироку в частині збільшення відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Так, ч. 5 ст.128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Частково задовольняючи цивільний позов щодо відшкодування моральної шкоди на користь потерпілого, суд першої інстанції урахував: глибину душевних страждань потерпілого ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, інвалідом 2 групи, а також ставлення обвинуваченої ОСОБА_8 до скоєного, щире розкаяння, повне відшкодування завданої матеріальної шкоди на стадії досудового розслідування, тому вважав за можливе позовні вимоги потерпілого задовільнити частково та стягнути з ОСОБА_8 10 000 гривень моральної шкоди, оскільки ця сума, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції про доведеність факту завдання потерпілому моральної шкоди, проте, на думку колегії суддів, розмір відшкодування, який визначений судом першої інстанції, з урахуванням встановлених судом обставин кримінального провадження, не відповідає ступеню моральних страждань потерпілого та незручностей, викликаних вимушеними змінами його укладу та способу життя, а також принципу розумності та співмірності.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

При цьому у роз`ясненнях, що містяться у п.п. 3, 5 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Відповідно до ч.4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Водночас, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

У роз`ясненнях, що містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її суть, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягала стягненню з обвинуваченої ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_9 , не врахував, як того вимагає закон (ст. 23 ЦК України), вимоги розумності, виваженості та справедливості, що і призвело до постановлення необґрунтованого рішення в частині вирішення цивільного позову.

Водночас, ураховуючи вище наведені обставини в їх сукупності, та спричинення моральної шкоди потерпілому, який є особою літнього віку, інвалідом другої групи, учасником ліквідації аварії на ЧАЕС першої категорії, а також те, що потерпілий не очікував такого вчинку від обвинуваченої ОСОБА_8 , яка зловживаючи його довірою, заволоділа його особистими коштами, унаслідок чого він був вимушений їздити до відділу поліції для надання показів у справі, допомагати слідству, замість того, щоб відвідувати лікарню, приділяти час родині, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність збільшення розміру моральної шкоди, з врахуванням вимог розумності, виваженості та справедливості, як про це просить потерпілий у своїй апеляційній скарзі.

Що стосується апеляційних вимог потерпілого про перерахування коштів на його картку в сумі 40 000 гривень, які вилучені у обвинуваченої ОСОБА_8 та знаходяться на зберіганні у відділенні № 220/01 Акціонерного банку «Укргазбанк», за адресою: 21009, місто Вінниця, вул. І. Бевза, 34, то вони, на переконання колегії суддів, також не підлягають задоволенню, оскільки питання відшкодування завданої моральної шкоди буде вирішуватися на стадії виконання вироку.

До того ж, порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений 7 розділом ЗУ "Про виконавче провадження", а тому потерпілий не позбавлений можливості звернутися до органів виконавчої служби для стягнення із ОСОБА_8 коштів, визначених судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Окрім того, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що арешт на вказані кошти було накладено ухвалою слідчого судді Бершадського районного суду Вінницької області від 30.07.2024 з метою забезпечення речових доказів, а не з метою відшкодування шкоди, завданої унаслідок вчинення кримінального правопорушення (цивільний позов).

Отже, підсумовуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 з поданими до неї доповненнями підлягає до часткового задоволення, а вирок суду першої інстанції зміні в частині вирішення цивільного позову про відшкодування моральної шкоди шляхом збільшення її розміру.

Керуючись ст.ст. 404, 405,407, 408, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу з доповненнями потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Чечельницького районного суду Вінницької області від 11 листопада 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 190 КК України та ч.2 ст. 190 КК України змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 50 000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4