Номер провадження 11-сс/816/88/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши, у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2024 року, на задоволення клопотання старшого слідчого в ОВС Четвертого слідчого відділу ( з дислокацією в м.Сумах) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 16 лютого 2025 року включно.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2024 року, постановити нову, якою застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Вимоги апеляційної скарги апелянт обґрунтовує тим, що при прийнятті оскаржуваної ухвали слідчим суддею не було враховано, що ризики, на які посилався слідчий у клопотанні, жодним чином не доведені, відсутні будь- які обґрунтування щодо намірів чи реальних дій ОСОБА_6 , які були б спрямовані на переховування від органів слідства чи суду, виїзду за межі країни тощо.

При цьому, слідчим суддею не було враховано, що ОСОБА_6 має міцні соціальні зв`язки, дружину, доньку 2007 р.н. та сина 2013 р.н., яких не вивіз за кордон, а навпаки, з Роменського району перевіз до м. Суми, що останній є військовослужбовцем, службу проходить на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - водія відділення тилового забезпечення прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України, і у даному випадку є безпідставним висновок про те, що він буде мати намір переховуватись від суду чи органу досудового розслідування.

Крім того, як вказує апелянт, відсутній і ризик того, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, і ці доводи є припущеннями як слідчого, так і слідчого судді, при тому, що на останнього, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, може бути покладено відповідний обов`язок, визначений законом, а саме, не спілкуватись з певними особами з приводу ДТП.

Недоведений, як вважає захисник, і ризик можливого перешкоджання кримінальному провадженню інших шляхом, з огляду на те, що ОСОБА_6 без будь-якого примусу поїхав на освідування, без примусового відібрання біологічних зразків здав всі аналізи, які просили поліцейські, надавав пояснення, розповідав про обставини ДТП.

При цьому, як зазначає апелянт, в оскаржуваному рішенні слідчим суддею зазначено, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_6 неможливе, оскільки це не буде гарантувати його належну процесуальну поведінку, в той же час, вищезазначеними обставинами підтверджується те, що з часу вчинення інкримінованого злочину, до часу затримання останній демонстрував належну процесуальну поведінку.

Крім того, апелянт зауважує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на службі перебуває з 2015 року, має статус учасника бойових дій ще з 2021 року, нагороду «За мужність в охороні державного кордону», отриману під час воєнного стану, злочин, у якому він підозрюється, є необережним, будь-який умисел на вчинення ДТП у нього був відсутній, і ця обставина не заперечується стороною обвинувачення виходячи з кваліфікації кримінального правопорушення. ОСОБА_6 відразу кинувся на допомогу до потерпілої, щиро кається у вчиненому та має намір відшкодовувати шкоду, а обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя обмежив останнього у праві на працю з метою заробити кошти на відшкодування моральної шкоди та безпідставно не визначив розмір застави.

Таким чином, апелянт вважає, що мотиви слідчого судді, викладені в оскаржуваному рішенні, є недостатніми для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і у даному випадку вимога слідчого щодо ізоляції останнього від суспільства є невиправданою.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, прокурор був повідомлений завчасно, у передбачений Законом спосіб, однак, для участі у судовому засіданні не з`явився, подавши заяву, в якій просив розгляд поданої захисником підозрюваного ОСОБА_6 адвокатом ОСОБА_7 апеляційної скарги здійснити без його участі, додатково зазначивши, що вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного рішення слідчого судді та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на підтримку апеляційних доводів та вимог перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

На думку колегії суддів при вирішенні питання щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею вищезазначені вимоги Закону дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, Четвертим слідчим відділом (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0004322 від 19 грудня 2024 року, в якому ОСОБА_6 19 грудня 2024 року було затримано у порядку ст. 208 КПК України, а 20 грудня 2024 року оголошено про підозру за ч.3 ст.286-1 КК України.

Дане кримінальне провадження розпочато за фактом того, що ОСОБА_6 близько 15 год. 30 хв. 19 грудня 2024 року, керуючи службовим вантажним автомобілем марки «IVECO» моделі «DAILY 70С16» р.н. НОМЕР_2 , на території двору між житловими будинками № 33 та № 35 по вул. Романа Атаманюка, м. Суми, діючи всупереч п.п. 12.4, 18.1, 18.4 ПДР, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншому учаснику руху, для забезпечення безпеки руху, за очевидної потреби в сторонній допомозі для огляду місцевості навколо автомобіля до інших осіб не звернувся, в результаті чого під час такого руху заднім холодом допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка від отриманих тілесних ушкоджень померла на місці пригоди.

В рамках вказаного кримінального провадження, до слідчого судді звернувся старший слідчий в ОВС Четвертого слідчого відділу (з дислокацією в м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого в місті Полтаві з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без застосування застави, яке вмотивовано обґрунтованістю повідомленої останньому підозри та наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

При розгляді вказаного клопотання, слідчим суддею було встановлено, що його доводами та доданими доказами підтверджується те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, та що на даний час здійснюється допит свідків, дані про яких є відкритими.

На спростовування апеляційних доводів щодо недоведеності ризиків, колегія суддів зауважує, що вказані обставини стали підставою для висновку слідчого судді щодо доведеності зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний, з метою уникнення відповідальності, може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також до створення штучних доказів з метою зміни дійсних обставин події.

При цьому, слідчим суддею було враховано, що підозрюваний ОСОБА_6 має сім`ю, виключно позитивно характеризується за місцем роботи, є учасником бойових дій, має нагороди, на даний час перебуває на службі на посаді інспектора Державної прикордонної служби.

Однак, з огляду на встановлені ризики, слідчий суддя вважав за доцільне задовольнити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з посиланням, зокрема, і на те, що більш м`які запобіжні заходи на цій стадії процесу не забезпечать достатньою мірою виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків.

З таким висновком слідчого судді погоджується і колегія суддів та ставити під сумнів його законність та обґрунтованість підстав не вбачає.

При цьому, доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 жодним чином не спростовано правильність такого висновку, оскільки не наведено додаткових обставин, які не були враховані слідчим суддею при розгляді даного провадження та за яких у задоволенні клопотання слідчого необхідно було б відмовити.

Що стосується посилань апелянта на те, що ОСОБА_6 без будь-якого примусу поїхав на освідування, без примусового відібрання біологічних зразків здав всі аналізи, то вони свідчать лише про те, що останній, як особа, яка підозрювалась у вчиненні ДТП з наслідками у виді смерті людини, виконував вимоги працівників поліції, які були з ним з часу вчинення злочину до затримання, що відбувалось в один і той же день, і не доводять, що особистим зобов`язанням, належна процесуальна поведінка підозрюваного під час досудового розслідування, яке тільки розпочато, буде забезпечена.

Також, на спростування доводів апелянта, колегія суддів зауважує, що у даному випадку застава підозрюваному не була визначена відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки останній підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив смерть людини, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку, слідчим суддею було надано належну оцінку усім обставинам провадження, з якими закон пов`язує вирішення питання запобіжного заходу, а висновок про доцільність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу, без визначення розміру застави, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу і на те, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Також, колегія суддів зауважує і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також фактичних обставин злочину, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , наслідки, які настали смерть людини, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є виправданим.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 21 грудня 2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4