Справа № 361/1156/24
Провадження № 1-кп/361/784/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005762 від 30.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , обвинувачується у тому, що він, 29 грудня 2023 року о 16 годині 44 хвилини, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford» моделі «Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Степана Бандери в м. Бровари Київської області, в напрямку від вул. Героїв України до вул. Чорних Запорожців, проїжджаючи ділянку дороги поблизу будинку №27 по вул. Степана Бандери, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п.п. б) п. 2.3 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи рух, при засліпленні, яке було викликане світлом фар зустрічного транспортного засобу, не зупинився, не змінюючи смуги руху, чим порушив п. 19.3. Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, водій повинен зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення - зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію. Відновлення руху дозволяється лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення», в результаті чого, втратив можливість постійно контролювати рух свого транспортного засобу та безпечно керувати ним, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Внаслідок порушень ПДР ОСОБА_4 допустив виїзд керованого ним автомобіля марки «Ford» моделі «Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 на праве відносно напрямку його руху узбіччя, де в подальшому допустив наїзд передньою лівою частиною на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час рухався по тротуару у зустрічному автомобілю напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_6 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді закритого перелому виличноорбітального комплексу праворуч, перелому стінок правої верхньощелепної пазухи, розлитого синця та підшкірної гематоми шкури правої половини обличчя; перелому основи проксимальної фаланги 5-го пальця правої кисті з відривом сухожилку розгинача; перелому діафізу 4-ї п`ясткової кістки лівої кисті зі зміщенням уламків, підшкірної гематоми лівої гомілки. Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. б) п. 2.3, п. 19.3 та п. 12.1. Правил дорожнього руху України, перебувають у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Дії, ОСОБА_4 кваліфіковані органом досудового розслідування, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України.

Обвинувачений допитаний у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні визнав у повному обсязі, зауважив що щиро кається у скоєному. Показав, що у грудні 2023 році 26 чи 29 числа він на автомобілі марки «Ford» моделі «Fiesta» у вечірню пору їхав в місті Бровари (точної адреси не пам`ятає) зі швидкістю 50-60 км/год. Повертаючи на дорозі вліво, його засліпив зустрічний автомобіль і він, порушивши ПДР, виїхав на тротуар, де здійснив наїзд лівою передньою частиною авто на пішохода ОСОБА_6 , який йшов назустріч напрямку його руху та є потерпілим у цій справі. Після цього він намагався надати допомогу потерпілому, оскільки той потребував медичної допомоги, та врегулювати ситуацію, що сталася.

Суд враховує, що обвинувачений у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження. Водночас судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції. Сторони кримінального провадження не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Роз`яснивши учасникам провадження положення цієї норми КПК України, зокрема, про те, що вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд погоджується з кваліфікацією прокурором дій ОСОБА_4 за ч.1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

З наведеного, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За роз`ясненнями, що містяться в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При обранні виду та визначенні міри покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного кримінального правопорушення, а також ставлення особи до вчиненого та до потерпілої сторони.

Під час призначення покарання суд враховує, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, порушень громадського порядку не допускає з сусідами не конфліктує та думку потерпілого, який погодився з прокурором, що обвинуваченого слід покарати за вчинене кримінальне правопорушення, обмеживши його волю та звільнивши від відбування покарання з випробуванням та застосувати додаткове покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Суд також бере до уваги поведінку обвинуваченого після вчинення ним злочину, а саме, що обвинувачений відшкодував потерпілому матеріальну шкоду у розмірі 3281 грн, а також визнав спричинення моральної шкоди ОСОБА_6 у розмірі 7000 грн.

Враховуючи наведені обставини суд погоджується з думкою прокурора про можливість призначення покарання у виді обмеження волі за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України на строк два роки. Відтак, такий розмір покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, беручи до уваги те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України у світлі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України є раніше не судимим, має постійне місце проживання, відсутність тяжких наслідків вчиненого злочину та обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку про те, що його перевиховання та виправлення можливо без ізоляції від суспільства. З наведеного, слід призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Отже, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік, адже такий строк є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Разом з тим, відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 р., виходячи з того, що додаткові покарання мають важливе значення для запобігання вчиненню нових злочинів як самими засудженими, так і іншими особами, суди при постановленні вироку повинні обговорювати питання про застосування поряд з основним покаранням відповідного додаткового. При цьому треба мати на увазі, що додаткові покарання можуть приєднуватися до будь-яких видів основного покарання, передбачених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК.

Так, санкцією ч.1 ст.286 КК України, окрім основних видів покарання у виді: штрафу, виправних робіт, арешту, обмеження волі, передбачено й обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, яке також слід застосувати до обвинуваченого за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Відтак, з огляду на з`ясовані вище обставини, суд дійшов висновку про те, що до обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України слід також застосувати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк один рік, оскільки таке покарання буде достатнє для досягнення цілей, визначених у ч. 2 ст. 65 КК України.

Також до початку судового розгляду потерпілий ОСОБА_6 звернувся з цивільним позовом до ОСОБА_4 в якому просив стягнути на його користь із обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 200000 грн., та витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Відповідач визнав цивільний позов частково, а саме матеріальну шкоду у розмірі 3281 грн та моральну шкоду у розмірі 7000 гривень. В решті вимог цивільного позову захисник просив відмовити, оскільки вони необґрунтовані та не доведені доказами.

Вирішуючи вимоги цивільного позову щодо стягнення моральної шкоди, повно та всебічно дослідивши докази подані сторонами у їх сукупності, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із положеннями ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Частина 5 ст. 128 КПК визначає, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а відповідно до п.п.1, 2 ч.2 цієї ж статті моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Згідно з ч.1ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Так, судом встановлено, що внаслідок протиправних винних дій обвинуваченого, які полягали у порушенні ПДР потерпілому ОСОБА_6 були завдані тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. У зв`язку з отриманням травм потерпілий був вимушений з 30.12.2023 по 09.01.2024 перебувати на стаціонарному лікуванні у медичному закладі, що підтверджується відповідною випискою із медичної карти стаціонарного хворого, яка наявна у матеріалах справи. До того ж у період перебування потерпілого в лікарні ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_7 і він був позбавлений можливості брати участь у організації її поховання в зв`язку з лікуванням в стаціонарному відділенні медичного закладу. Надалі тимчасова непрацездатність потерпілого продовжилась до 22.01.2024, що підтверджується листками тимчасової непрацездатності в електронній формі та довідкою виданою роботодавцем ОСОБА_6 . Також за період тимчасової непрацездатності за грудень 2023 та січень 2024 заробітна плата потерпілого суттєво знизилася порівняно з іншими відпрацьованими місяцями, тобто він втратив частину свого доходу, що підтверджується довідкою про доходи ОСОБА_6 ..

За таких обставин, суд дійшов висновку що потерпілому очевидно була завдана моральна шкода, яка полягала у душевних стражданнях, моральних переживаннях в зв`язку з втратою частини заробітку за два місяці і неможливості брати участь у похованні матері, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, тимчасовій відірваності від активного соціального життя внаслідок перебування на стаціонарному лікуванні і тривалої тимчасової непрацездатністю. Разом з тим, заподіяння цієї шкоди перебуває у причинному зв`язку з травмами отриманими внаслідок вчинення ОСОБА_4 29.12.2023 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України щодо потерпілого.

Беручи до уваги обставини події кримінального правопорушення, моральні страждання потерпілого суд оцінює моральну шкоду потерпілого у розмірі 80 000 грн, і саме такий розмір буде спів розмірним обсягу понесених цим потерпілим моральних страждань та справедливою сатисфакцією за вчинення щодо нього злочину.

Суд не погоджується з розміром заявленої позивачем шкоди, оскільки потерпілому були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, які не призвели до каліцтва період його тимчасової працездатності був нетривалим та становив менше місяця і після лікування ОСОБА_6 відновив свою трудову діяльність.

Отже, виходячи із засад розумності та виваженості суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_6 з ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 80 000 грн, а не 200 000 грн, як просить позивач, а тому цивільний позов підлягає задоволенню частково.

Стосовно стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.118 КПК України до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 124 КПК України У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Суд вважає, що надання правової допомоги потерпілому підтверджується матеріалами кримінального провадження, а саме:

договором про надання правової допомоги від 07.02.2024 року між Адвокатським бюро «Яремчук і Партнери» та потерпілим ОСОБА_6 ;

актом від 07.05.2024 року про надання юридичних послуг Адвокатським бюро «Яремчук і Партнери» потерпілому ОСОБА_6 , а саме 12 годин роботи з погодинною оплатою у розмірі 2000 грн за годину;

Попереднім (орієнтовним) розрахунком суми судових витрат від 04.03.2024, в якому зазначено 10 годин роботи адвоката вартістю 2000 грн за одну годину, тобто у розмірі 20 000 гривень.

Вирішуючи питання розміру процесуальних витрат, понесених потерпілим на правову допомогу, суд констатує, що факт надання професійної правничої допомоги адвокатським бюро підтверджується документами, які подавав представник потерпілого до суду, а саме: позовною заявою та клопотанням про долучення доказів, а також журналами судових засідань згідно з якими адвокат ОСОБА_5 безпосередньо брав участь у судовому проваджені.

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 20 000 гривень є співмірним із:складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт і суд не вбачає підстав для зменшення їх розміру з огляду на фінансовий стан сторін.

Відтак, процесуальні витрати потерпілого на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. підтверджуються документально, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України.

Стосовно інших процесуальних витрат суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів Відтак, витрати: процесуальні витрати на залучення експертів: в сумі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 (сорок)копійок, а саме для проведення судової інженерно-транспортної експертизи, висновок експерта № СЕ-19/111-24/505-ІТ від 15.01.2024; 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, а саме для проведення судової інженерно-транспортної експертизи, висновок експерта №СЕ-19/111-24/1527-ІТ від 16.01.2024; 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, а саме для проведення судової інженерно-транспортної експертизи, висновок експерта № СЕ-19/111-24/4773-ІТ від 25.01.2024 підлягають стягненню з ОСОБА_4 .

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Відтак, слід скасувати арешт, накладений на автомобіль марки «Ford» моделі «Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.01.2024 у справі №361/14/24.

Питання про долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався. Цивільний позов у справі не заявлявся.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 615 КПК України, суд ,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку, тривалістю 1 рік, з покладенням обов`язків, відповідно до ст. 76 КК України, а саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Cтягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів: в сумі 3786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) гривень 40 (сорок)копійок, а саме для проведення судової інженерно-транспортної експертизи, висновок експерта № СЕ-19/111-24/505-ІТ від 15.01.2024; 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, а саме для проведення судової інженерно-транспортної експертизи, висновок експерта №СЕ-19/111-24/1527-ІТ від 16.01.2024; 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок, а саме для проведення судової інженерно-транспортної експертизи, висновок експерта № СЕ-19/111-24/4773-ІТ від 25.01.2024.

Скасувати арешт накладений на автомобіль марки «Ford» моделі «Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 відповідно до ухвали слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 04.01.2024 у справі №361/14/24.

Речові докази:

автомобіль марки «Ford» моделі «Fiesta» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , залишити у його розпорядженні;

оптичний диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1