Справа № 541/197/25
№ провадження 1-кп/541/117/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000795 від 16.07.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Черкаси Черкаської області, громадянина України, з вищою освітою, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У період часу впродовж з літа 2019 року по 2021 рік, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 , маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в зоні прибережної захисної смуги та самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці, діючи всупереч вимогам ст.ст. 60, 61, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки та за відсутності вчиненого правочину щодо неї, реалізуючи свій злочинний умисел самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,2492 га, яка розташована поруч із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:007:0154 за адресою: вул. Мефодія Легейди, 53, с. Великі Сорочинці Миргородського району Полтавської області, та знаходиться в межах прибережної захисної смуги водного об`єкту річки Псел, встановивши на ній дерев`яний паркан.

В подальшому продовжуючи реалізацію єдиного злочинного умислу на самовільне будівництво на самовільно зайнятій земельній ділянці в зоні прибережної захисної смуги, діючи в особистих інтересах, всупереч вимогам ст.ст. 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких на прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, залучивши невстановлених у ході досудового розслідування осіб, впродовж з літа 2019 по 2021 рік, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, здійснив будівництво монолітної залізобетонної конструкції по типу фундаменту на прибережній захисній смузі річки Псел в межах самовільно зайнятої земельної ділянки, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт, яка відповідно до висновку експерта від 20.12.2024 за результатами проведення комісійної судової будівельно-технічної експертизи відноситься до об`єкта капітального будівництва та відповідає І групі капітальності, та за ступенем відповідальності відноситься до ІІІ класу.

Внаслідок умисних злочинних дій ОСОБА_6 , Великосорочинській сільській раді заподіяно шкоду в сумі 12 274 (дванадцять тисяч двісті сімдесят чотири) гривні 07 коп.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 4 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що розташована у прибережній захисній смузі.

У кримінальному провадженні 14 січня 2025 року між прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 , за участю захисника ОСОБА_5 , була укладена угода про визнання винуватості, за якою ОСОБА_6 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та добровільно відшкодував завдані збитки. Сторони угоди дійшли згоди щодо призначення покарання ОСОБА_6 за ч.4 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн., застосувавши ч. 1 ст. 69 КК України.

Крім того, прокурор ОСОБА_3 та підозрюваний ОСОБА_6 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості і окремо, умисного невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 476 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України, КК України, просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_6 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 197-1 КК України, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди про визнання винуватості зобов`язання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_5 також просив затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на те, що вона відповідає інтересам його підзахисного.

Представник потерпілого ОСОБА_4 просив затвердити угоду та призначити обвинуваченому узгоджене в ній покарання, підтвердив, що завдані збитки обвинуваченим відшкодовані в повному обсязі, наслідки укладення угоди йому зрозумілі.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Абзацом 6 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковані за ч. 4 ст. 197-1 КК України, як самовільне будівництво споруди на самовільно зайнятій земельній ділянці, що розташована у прибережній захисній смузі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 197-1 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, обвинувачений свою вину у скоєнні кримінального правопорушення визнав, міра покарання, погоджена сторонами угоди, з урахуванням положень ст. 69 КК України відповідає санкції ч. 4 ст. 197-1 КК України та вимогам статей 65, 66, 67, 69 КК України, враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий та беручи до уваги внесення ОСОБА_6 під час судового розгляду грошових коштів на підтримку Збройних сил України на рахунок військової частини НОМЕР_2 , що також позитивно характеризує особу обвинуваченого, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку), які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність обставини, що обтяжують покарання, а також позицію представника потерпілого, який надав свою добровільну письмову згоду прокурору на укладення цієї угоди, тому суд вважає, що погоджена сторонами угоди міра покарання відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що укладення угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості є добровільним, представник потерпілого дав згоду на укладення угоди про визнання винуватості. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , зі згоди представника потерпілого ОСОБА_4 , і призначення йому узгодженої сторонами міри покарання.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати та речові докази відсутні.

З урахуванням наведеного та керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 14 січня 2025 року про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим ОСОБА_6 та прокурором Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України, та призначити узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні, надіслати копію вироку не пізніше наступного дня.

Суддя ОСОБА_1