Провадження № 11-кп/824/6183/2024 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2024року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Шевченківського районного суду міста Київа перебувають матеріали кримінального провадження № 0001135 від 25.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 24 січня 2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 98 500 (дев`яносто вісім п`ятсот тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 298 258 000 (двісті дев`яносто вісім мільйонів двісті п`ятдесят вісім тисяч) гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційні скарги, які є ідентичними за змістом та вимогами, в яких просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Такі вимоги мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції не мітить мотивів та посилання на докази, на підставі яких суд встановив ризики передбачені ст. 177 КПК України, не містить мотивів неврахування тверджень сторони захисту про невідповідність поданого клопотання вимогам п. 5, 6, ч. 1 ст. 184 ч. 3 ст. 194 КПК України, не містить оцінки доводів сторони захисту про необгрунтованість підозри, не містить оцінки щодо здійснення досудового розслідування неуповноваженим органом досудового розслідування з урахування положень КПК щодо виключної підслідності вказаного кримінального правопорушення, не містить оцінки доводів сторони захисту про визначення завідомо непомірного розміру застави та не містить оцінки інших обставин справи, що призвело до постановления незаконного та необгрунтованого рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку вимог та доводів апеляційних скарг, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як встановлено ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків (ризиків), підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування чи продовження запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Так, з оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідив в повній мірі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, врахував конкретні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого, а також наслідки, які настали, дані, що характеризують особу обвинуваченого, та вірно встановив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжують існувати.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи наведені в апеляційних скаргах захисника, про те, що стороною обвинувачення не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (справа «Панченко проти Росії»).

Обґрунтовуючи висновок щодо доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, з огляду на стадію судового провадження, суд першої інстанції врахував з достатньою повнотою та об`єктивністю усі обставини, з якими закон та судова практика Європейського суду з прав людини, пов`язують можливість продовження такого запобіжного заходу як тримання під вартою, в тому числі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, які повинні враховуватися не тільки при обранні такого запобіжного заходу, а й при його продовженні.

При цьому, судом встановлено, що звертаючись з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурором, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України, в повній мірі доведено існування обставин, які свідчать не тільки про те, що заявлені ризики не зменшилися, а й виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою.

Зважаючи на встановлені судом першої інстанції конкретні обставини даного кримінального провадження, а також з урахуванням сукупності даних про особу ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, місцевий суд дійшов вірного висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; вчинити нове кримінальне правопорушення, і такі ризики, за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилися.

Доводи апеляційних скарг захисника про те, що ризики на які посилається суд першої інстанції є безпідставними, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки жодних даних та доказів, які б спростовували існування ризиків, в суді апеляційної інстанції наведено не було.

Так, місцевим судом встановлено, що ризик переховування ОСОБА_7 від суду не втратив свою актуальність, оскільки, останній обвинувачується у вчиненні тяжкого корупційного кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна, відтак тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, вказує на високу імовірність переховування його від суду. Окрім того, вказаний ризик обгрунтовується тим, що, з огляду на умови, які існують в Україні, є можливість нелегального перетину обвинуваченим кордону, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати державний кордон у місцях ведення активних бойових дій.

Ризик незаконного впливу на свідків, мотивованотим, що судовий розгляд триває, покази свідків у зазначеному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_7 як обвинуваченого, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході судового розгляду та/або змінити свої показання, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

При цьому, як вірно встановлено місцевим судом, ризик незаконного впливу на свідків на стадії судового провадження лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченому стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань.

На підтвердження наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, судом встановлено, що ОСОБА_7 є підозрюваним в іншому кримінальному провадженні, де триває досудове розслідування стосовно п`яти учасників злочинної організації, які завдали Міністерству оборони України понад мільярд гривень шкоди під час закупівлі неякісного одягу для Збройних Сил України.

Таким чином, всупереч доводів захисника, місцевим судом вірно встановлено та в достатній мірі мотивовано існування заявлених прокурором ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає слушними висновки суду першої інстанції про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на даній стадії судового розгляду є пропорційним для запобігання ризикам, наведеним у клопотанні прокурора, а обрання ОСОБА_7 іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить досягнення мети запобіжного заходу та належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Щодо доводів захисника про здійснення досудового розслідування неуповноваженим органом, а також відсутність доказів вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення, то колегія суддів вважає, що ці питання, за наявності для цього підстав, підлягають з`ясуванню та перевірці в суді першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Доводи захисника про непомірність визначеного ОСОБА_7 розміру застави, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що розмір застави, визначений місцевим судом з урахуванням вимог ст. ст. 182, 183 КПК України, практики Європейського суду з прав людини, є обгрунтованим на даній стадії кримінального провадження, не створює дисбалансу між її розміром та тяжкістю висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, а також, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених процесуальних обов`язків

Таким чином, перевіркою доводів, наведених в апеляційних скаргах захисника, колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б могли слугувати законними підставами для скасування оскаржуваної ухвали про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин, , перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів, за наслідками їх розгляду, вважає необхідним апеляційні скарги захисника залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як законну, обгрунтовану та вмотивовану - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 24 січня 2025 року включно, з визначенням застави в розмірі 98 500 (дев`яносто вісім п`ятсот тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 298 258 000 (двісті дев`яносто вісім мільйонів двісті п`ятдесят вісім тисяч) гривень, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: