КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7629/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Базис Кейс» на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0003618,за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29, поруч з мафом «Traffic», в ході огляду місця події, а саме тютюнові вироби, повний перелік згідно резолютивної частини ухвали.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Базис Кейс» подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що арештоване майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Апелянт вважає, що клопотання прокурора не містить будь-яких фактичних даних, які б підтверджували той факт, що тимчасово вилучене майно є доказом кримінального правопорушення, за фактом якого здійснюється досудове розслідування.

Крім того, апелянт зазначає, що прокурор звернувся з клопотанням про арешт майна, а слідчим суддею прийнято рішення, з порушенням строків, визначених процесуальним законодавством.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи адвоката ОСОБА_6 в інтересах ТОВ «Базис Кейс», який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

З урахуванням наведеного, оскільки слідчим суддею розглянуто клопотання прокурора без виклику власника майна, натомість, повний текст ухвали слідчого судді представником апелянта отримано 13.11.2024, а апеляційну скаргу подано до суду 15.11.2024, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділення відділу поліції №4 Шевченківського управління поліції ГУНП у м.Києві знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0003618 від 04.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

04.09.2024 в ході огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29, поруч з мафом «Traffic», на підставі заяви ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про добровільну видачу, остання надала для огляду та вилучення речі, які були вилучені та поміщені до спеціального пакету EXP0439263.

04.09.2024 постановою слідчого слідчого відділення відділу поліції №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_10 , вказані речі визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

05.09.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 29, поруч з мафом «Traffic», в ході огляду місця події, а саме на:

-1 блок сигарет «Philip Morris Red 25 шт.» (8 пачок)

-1 блок сигарет «Marllboro Red 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Rothmans KS Blue 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Rothmans KS Blue 25 шт.» (12 пачок)

-1 блок сигарет «Vogue Green 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «KENT Silver 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «L&M Loft Sea Blue 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Capri ozzurro 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «L&M Loft Purple 20 шт.» (10 пачок),

-1 блок сигарет «SOBRANIE Slim Black 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Parliament Aqua blue 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Jade La Bleue 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет « Rothmans Demi Purple 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет « Winston Blue 20 шт.» (10 пачок)

-2 блоки сигарет « Jade La Clief 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет « Kent Nanotek Silver 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет « Kent Purple 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «SOBRANIE Slim Gold 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Lucky Strike Silver 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «STRONG армійські 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «COMPLIMENT Red 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Bond синій 25 шт.» (8 пачок)

-1 блок сигарет «Parliament Silver 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «SOBRANIE Gold 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Davidoff Reach Silver 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Camel Blue 20 шт.» (10 пачок)

-1 блок сигарет «Rothmans Demi Silver 20 шт.» (10 пачок)

- один поліетиленовий пакет чорного кольору, в якому знаходиться два чорних поліетиленових пакети, один білий поліетиленовий пакет, одна пара господарських рукавиць зеленого кольору, та дві коробки з-під взуття із забороною користування та розпорядження.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, до матеріалів клопотання долучено постанову слідчого слідчого відділення відділу поліції №4 Шевченківського УП ГУ НП у місті Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 04.09.2024 про визнання вищевказаного майна речовими доказами у кримінальному провадженні №0003618 від 04.09.2024 (т.1 а.с.25-27).

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, частково задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на вищевказане майно, вилучене під час обшуку, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення клопотання та накладення арешту на вилучене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна, може призвести до його приховування, пошкодження, знищення чи відчуження.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучене майно може містити відомості, які можуть бути використані як докази факту та обставин вчинення кримінального правопорушення, а отже відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Окрім того, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи щодо необґрунтованості підозри не можуть бути підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Разом з цим, колегія бере до уваги твердження апелянта, що розгляд поданого клопотання дійсно відбувся не в строк визначений ч. 6 ст. 173 КПК України, однак це не є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Базис Кейс» строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Базис Кейс» залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 вересня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_12

Судді:

ОСОБА_13____________ ОСОБА_14____________