Справа № 190/2784/24
Провадження №1-в/190/15/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2025 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, подання підтримали та просять його задовольнити.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання засудженого.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Згідно протоколу про затримання від 24.01.2023 року, - ОСОБА_4 затримано на підставі ч.4 ст.208 КПК України та ухвалою слідчого судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.01.2023 року, до нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. Початок строку покарання обчислювати з моменту набуття вироком законої сили. За цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч.1 ст.309 КК України за ознаками: незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту та за ч.3 ст.185 ч.3 КК України за ознаками: таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, поєднані з проникненням у сховище, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 388,40 грн.; 388,40 грн., 570,23 грн., 1017,42 грн., 283,35 грн., 438,28 грн., 450,54 грн. Події злочів відбулися в 2021 році.

Згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.2, 3 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені: ч.2 ст.185 КК України за ознаками: таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суму 347,93 грн., 608,87 грн., 931,22 грн., 805,86 грн., 537,24 грн., 366,24 грн., 537,24 грн.;

ч.3 ст.185 КК україни за ознаками: таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, поєднані з проникненням у сховище, чим спричинив потерпілому матеріальної шкоди на суми: 439,49 грн., 362,20 грн., 320,46 грн., 410,70 грн. Події злочинів відбулися в 2021 році. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року та за даним вироком, ОСОБА_4 призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 3 роки 9 місяців. На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2021 року, яким він засуджений за ч.1 ст.309 КК України з урахуванням п.п.б п.1 ч.1 ст.72 КК України, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України до 5 років позбавлення волі; своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені: ч.4 ст.185 КК України за ознаками таємні викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені повторно, в умовах воєнного стану, поєднані з проникненням до житла, чим завдав шкоди потерпілим - ОСОБА_5 на суму 858,27 грн., ОСОБА_6 на суму 659,71 грн., ОСОБА_7 на суму 750,00 грн.;

ч.3 ст.357 КК України за ознаками: викрадення паспорту, що є особистим документом, вчинене з корисливих мотивів.

Події злочинів відбулися в 2022 та 2023 роках.

Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2021 року ця сума становила 2270 грн., станом на 01.01.2022 року - 2481 грн., станом на 2023 року - 2684 грн.

Оскільки ОСОБА_4 , згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що по кожному окремому епізоду є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжок, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за ч.3 ст.185 КК України. Однак, кваліфікуючою ознакою вчинених злочинів є незаконне проникнення у сховище.

Згідно із абз.2 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» від 6 листопада 2009 року № 10 сформульовано таке правило кваліфікації: крадіжка, грабіж або розбій, поєднані з незаконним проникненням до житла, іншого приміщення чи сховища, кваліфікуються відповідно за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК. Додатково за ст. 162 КК такі дії кваліфікувати непотрібно. Водночас, якщо незаконне проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища поєднане зі вчиненням крадіжки, кримінальну відповідальність за яку з огляду на вартість викраденого законом не передбачено, вчинене належить кваліфікувати за ст. 162 «Порушення недоторканності житла» КК.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року у справі №182/5657/21 слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024. Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за даним вироком за ч. 1 ст.162, ч.1 ст.309 КК України.

Крім того, згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року ОСОБА_4 спричинив матеріальної шкоди потерпілому на суму, що по кожному окремому епізоду є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжок, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок. При цьому, кваліфікуючою ознакою вчинених злочинів за епізодами від 17.11.2021, 08.12.2021, 11.12.2021, 07.01.2022 року, є незаконне проникнення до сховища.

Тому, суд приходить до висновку, що вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року у справі №182/3238/22 слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року за ч. 1 ст.162 КК України.

Крім того, згідно вироку Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 року ОСОБА_4 спричинив матеріальної шкоди потерпілим на суму, що по кожному окремому епізоду є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжок, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення крадіжок. При цьому, кваліфікуючою ознакою вчинених злочинів є незаконне проникнення до сховища.

Тому, суд приходить до висновку, що вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 року у справі №182/3238/22 слід привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024.

Зокрема, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 року за ч. 1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_4 , - задовольнити.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року у справі №182/5657/21 стосовно ОСОБА_4 та вважати ОСОБА_4 засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162, ч.1 ст.309 КК України, з призначенням покарання: за ч.1 ст.162 КК України - 3 (три) роки обмеження волі; за ч.1 ст.309 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та вважати ОСОБА_4 засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162 КК України із призначенням покарання 2 (два) роки обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2023 року, призначити ОСОБА_4 покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.06.2021 року, яким він засуджений за ч.1 ст.309 КК України, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Привести у відповідність чинному законодавству вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.03.2024 року стосовно ОСОБА_4 та вважати його засудженим по даному вироку за ч.1 ст.162, ч.3 ст.357 КК України, з призначенням покарання: за ч.1 ст.162 КК України - 3 (три) роки обмеження волі; за ч.3 ст.357 КК України 2 роки обмеження волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2024 року та за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк покарання у виді обмеження волі обчислювати ОСОБА_4 з дня прибуття і постановки н а облік у виправному центрі.

Відповідно до ст. 72, ч. 3 ст. 74 КК України зарахувати ОСОБА_4 у строк відбуття покарання у виді обмеження волі, відбуте ним покарання у виді позбавлення волі, з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

Відповідно до статті 58 КВК України, зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання у виді обмеження волі час слідування під вартою до виправного центру за правилами, передбаченими у статті 72 КК України, - з розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Повний текст ухвали проголошено о 09.30 год. 15 січня 2025 року.

Суддя ОСОБА_1