Справа № 185/2935/25
Провадження № 1-кп/185/225/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2025 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в умовах дії воєнного стану в залі суду в м. Павлограді матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 24 лютого 2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в місті Казань, Республіка Татарстан, рф, українця, громадянина України, який має повну середню освіту, не працюючого, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не має, який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 травня 2019 року Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ст. 75,76 КК України звільнений з іспитовим строком на 1 рік. На підставі ухвали Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2020 року іспитовий строк скасований та направлений для відбуття покарання у виді позбавлення волі. Звільнився 17 березня 2023 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області № 21 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 14 лютого 2025 року о 19 годині 17 хвилини, знаходився в магазині «Маркет Делві», розташованого по вул. Соборна, 74, м. Павлограда, Дніпропетровської області, де на торгівельній полиці з солодощами побачив мобільний телефон, марки «Redmi Note 11», який був залишений власником ОСОБА_6 та визначив його як об`єкт свого злочинного посягання, в цей час у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел направлений на таємне, повторне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, ОСОБА_3 , перебуваючи в тому ж місці та в цей же день, тобто 14 лютого 2024 року о 19 годині 17 хвилини, скориставшись тим, що в цей час за ним ніхто не спостерігає та його дії є непоміченими, розуміючи протиправний характер своїх дій, але не відмовляючись від них викрав мобільний телефон, марки «Redmi Note 11», вартістю 3266,67 грн., який знаходився на зазначеній торгівельній полиці, поклавши собі в праву кишеню куртки в яку був одягнутий та покинув приміщення магазину.

Надалі ОСОБА_3 з місця скоєння злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми злочинними діями ОСОБА_3 , спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 3266,67 гривень.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

19 березня 2025 року між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_3 за участю захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості у відповідності до вимог ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, яка була надана в підготовче судове засідання разом з обвинувальним актом.

Згідно даної угоди обвинувачений ОСОБА_3 згоден з кваліфікацією дій, саме за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану і визнає обвинувачення в повному обсязі у судовому провадженні.

Сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75, 76 КК України звільнивши ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В судовому засіданні прокурор просив затвердити угоду про визнання винуватості та ухвалити вирок, призначивши обвинуваченому узгоджене сторонами покарання, обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю, в скоєному розкаявся, зазначивши, що згоден з узгодженим покаранням. Захисник також просив затвердити угоду про визнання винуватості і призначити узгоджене покарання.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце була повідомлена належним чином, подала заяву в якій зазначила, що вона надає згоду прокурору у вказаному кримінальному провадженні на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .Матеріальний збиток їй відшкодовано, та просила розгляд даного кримінального провадження провести без її участі, що підтверджується відповідною заявою.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду про визнання винуватості.

Згідно п. 2 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що відповідно до ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження означеної угоди для прокурора, підозрюваного і обвинуваченого є обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 КПК України, а для підозрюваного - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 ст. 474 КПК України.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст. 476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку та що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 3891 КК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України.

Дії ОСОБА_3 суд вважає правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

За місцем проживання обвинувачений не характеризується, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 від 19 березня 2025 року і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

У справі маються процесуальні витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи на суму 1591 грн. 80 коп., які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання стосовно речових доказів у справі вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19 березня 2025 року укладену між прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік та покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1591 грн. 80 коп. в рахунок відшкодування процесуальних витрат.

Речові докази: мобільний телефон, марки «Redmi Note 11», переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_6 - залишити у її користуванні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1