Номер провадження: 11-кп/813/1338/25
Справа № 522/5707/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 та прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст. 191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0001094 від 24.06.2020 року, № 0001408 від 01.11.2023 року та № 0000314 від 11.03.2024 року,-

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року частково задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком до 2 квітня 2025 року з утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

Визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) гривень, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

5) утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчинених кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 та прокурор ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Захисник ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги обґрунтувала тим, що прокурор в клопотанні не надав жодного обґрунтування та доказів, які б свідчили про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Суд першої інстанції залишив поза увагою наявність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків:

-міцна родина, яка підтримує та чекає його вдома: дружина ОСОБА_9 та двоє дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

-робота на посаді директора ГОВ «У КРМЕЖБУД»;

-наявне постійне місце проживання та позитивні характеристики його особистості.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_8 працьовитий чоловік, який утримує свою родину, що підтверджується тим, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та особистого зобов`язання працював підсобним робітником у ГОВ «Центральний склад», де до цього протягом місяця перебував на випробовуваному терміні.

Під час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у відповідний час доби ОСОБА_12 сумлінно виконувались всі покладені на нього обов`язки.

У той час, коли жоден із запобіжних заходів до обвинуваченого (на той період підозрюваного) не було застосовано, зокрема, у період з 04.12.2023 по 27.12.2023 року ним не було порушено жоден з покладених на нього обов`язків.

Крім того, розмір застави для обвинуваченого ОСОБА_8 є непомірним.

Захисник звертає увагу на те, шо судом безпідставно збільшений розмір застави, а саме: розмір 500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що є значною мірою більше ніж попередній розмір застави застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 (908404,00 гривень).

Враховуючи, що обвинуваченим ОСОБА_8 або його родичами досі не сплачено попередньо обрану заставу у розмірі 908404,00, гри. очевидним є той факт, що майновий стан обвинуваченого ОСОБА_8 не надає можливості останньому сплатити заставу і в меншому розмірі, ніж застосовує суд.

Прокурор ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу і постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з триманням в умовах Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» строком до 2 квітня 2025 року із визначенням альтернативного запобіжного заходу - застави застава у розмірі 2567 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн), що складає 7 772 876 гривень.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема:

прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчинених кримінальних правопорушень.

здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контолю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що наявні ризики передбачені п.п. 1, 2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги загальну суму збитків, спричинених діями обвинуваченого ОСОБА_8 у об`єднаному кримінальному проваджені, яка згідно обвинувальних актів складає 7 млн 773 тис. 759 грн 46 коп.

Августівській сільській раді Біляївського району Одеської області 1 483 278,43 грн.;

Савранській селищній раді Біляївського району Одеської області 5222002,66 грн.;

Цебриківській селищній раді Роздільнянського району Одеської області (щодо епізоду заволодіння 18 земельних ділянок) 224 513 грн 45 коп.

Цебриківській селищній раді Роздільнянського району Одеської області (щодо епізоду заволодіння 60 земельних ділянок) 1043964,92 грн.

Крім того, також обвинувачений притягується детективами НАБУ до кримінальної відповідальності у кримінальних провадженнях щодо заволодіння бюджетними коштами Цебриківської с/р:

у кримінальному провадженні № 0000537 від 24.10.2023 за ч.5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,

у кримінальному провадженні № 0000538 від 24.10.2023 за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,

Обвинувальні акти знаходяться на розгляді Вищого антикорупційного суду України, сума збитків місцевому бюджету селищної ради перевищує 16 млн грн.

Також, ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності слідчими СУ ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні № 0000950 від 25.08.2020 за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, 22.01.2025 повідомлено про підозру щодо замаху на заволодіння бюджетними коштами Савранської с/р на загальну суму понад 2 млн грн.

Рух коштів та банківські документи ТОВ «УКРМЕЖБУД» безспірно вказують на те, що особисто обвинуваченим ОСОБА_8 знято готівкою з банківського рахунку товариства понад 50 млн грн., перерахованих бюджетними установами, понад 100 млн грн перераховані на банківські рахунки підконтрольних юридичних та фізичних осіб, також переведені в готівку.

Таким чином, визначений судом першої інстанції розмір альтернативного запобіжного заходу ОСОБА_8 не відповідає фактичним обставинам справ та зазначеним фінансовим можливостям обвинуваченого, а отже не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиції учасників судового провадження

Під час апеляційного розгляду прокурор ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи поданих апеляційних скарг та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів провадження на розгляді в Приморському районному суді м. Одеси перебувають кримінальні провадження, внесені до ЄРДР за № 0001094 від 24.06.2020 року, № 0001408 від 01.11.2023 року та № 0000314 від 11.03.2024 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст. 191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч.3 ст.404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Виходячи з положень п.24) ч.1 ст.3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч.1 ст.392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

Також, зважаючи на те, що приписами ст.23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку статтями 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст.331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення по суті, оскільки, окрім як дослідивши обвинувальний акт, оскаржену ухвалу суду першої інстанції щодо продовження запобіжного заходу та копії журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких інших доказів.

Окрім того, відповідно до п.13) ч.1 ст.3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом розгляду апеляційного суду, в тому числі з огляду на те, що ОСОБА_8 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення особою інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, що мало місце коли остання перебувала у процесуальному статусі підозрюваного.

За таких обставин апеляційний суд не переглядає обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 за ч.4 ст.190, ч.5 ст. 191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України.

Оскарженою ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальних провадженнях, , внесених до ЄРДР за № 0001094 від 24.06.2020 року, № 0001408 від 01.11.2023 року та № 0000314 від 11.03.2024 року, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст. 191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України. При цьому, кримінальні правопорушення передбачені ст. 190 ч.4, 191 ч.5 КК України, згідно ст. 12 КК України, є особливо тяжкими злочинами, за які передбачена відповідальність у вигляді позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, продовжує існувати ризик того, що він може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на те, що остаточне рішення по справі відносно обвинуваченого ОСОБА_8 не прийнято та на теперішній час судовий розгляд кримінального провадження триває, колегія суддів вважає, що в даному випадку існують ризики можливого незаконного впливу останнім на свідків, з метою зміни останніми показань та перешкоджання кримінальному провадженню (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК, а оскільки свідки на даний час не були допитані судом, не досліджені письмові докази, не можна виключати можливість впливу обвинуваченого на вказаних осіб.

Що стосується посилання сторони обвинувачення на наявність стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 ризиків, передбачених п.п. 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливих спроб знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вказані доводи сторони обвинувачення є необґрунтованими та не знайшли свого підтвердження.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового розгляду лише винятковий запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , дозволить під час судового розгляду контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1), 3) ч.1 ст.177 КПК України, які на теперішній час реально продовжують існувати.

Апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_8 має постійне місце роботи на посаді директора ГОВ «УКРМЕЖБУД», має постійне місце проживання та реєстрації, позитивні характеристики, одружений та має двох дітей, однак зауважує, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки суду та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на цьому етапі судового розгляду лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та зможе запобігти існуючим ризикам.

При цьому, обставин передбачених ч.2 ст.183 КПК України, що виключають можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Разом з тим, постановляючи оскаржену ухвалу, суд першої інстанції значно збільшив раніше визначений обвинуваченому ОСОБА_8 розмір застави, чим фактично не продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а змінив його, не навівши при цьому належного обґрунтування..

Вищезазначені обставини є підставою для скасування ухвали місцевого суду.

Постановляючи власну ухвалу, апеляційний суд виходить з наступного.

У клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор просив збільшити раніше визначений розмір застави із 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2567 розмірів.

Обґрунтовуючи доводи клопотання та апеляційної скарги в цій частині, прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжких злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст.191 КК України. Загальна сума збитків, спричинена кримінальними правопорушеннями інкримінованими ОСОБА_8 становить 7 773 759 грн. 46 коп. Крім того, прокурор звертає увагу на те, що на розгляді Вищого антикорупційного суду України перебуває інше кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , у якому сума збитків місцевому бюджету селищної ради перевищує 16 млн грн. Також, ОСОБА_8 притягується до кримінальної відповідальності слідчими СУ ГУНП в Одеській області у кримінальному провадженні № 0000950 від 25.08.2020 за ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України, 22.01.2025 року йому повідомлено про підозру щодо замаху на заволодіння бюджетними коштами Савранської селищної ради на загальну суму понад 2 млн грн.

Аналізуючи вказане, апеляційний суд відхиляє такі доводи прокурора, оскільки станом на час обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб обставини, на які посилається прокурор, вже існували і досліджувались слідчим суддею та були відомі обвинуваченому.

Як убачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 25.01.2024 року відносно ОСОБА_13 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» з альтернативою сплати застави у розмірі 300 (трьохсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 коп.) гривень.

Разом з тим, обвинувачений ОСОБА_8 , перебуваючи під вартою понад рік, із визначенням застави - 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, знаючи про наявності усіх вищевказаних обставин, на які посилається прокурор, заставу не сплатив та не вчинив дії спрямовані на перешкоджання кримінальному провадженню.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку, що раніше визначений розмір застави, а саме 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400,00 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 коп.) гривень, є таким що достатньою мірою запобігає ризикам, на які посилається прокурор у своїх клопотаннях і які були встановлені судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу районного суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначені вище обставини, апеляційна скарга прокурора є необґрунтованою, захисника підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали.

Крім того, апеляційним судом встановлено, що дане кримінальне провадження перебуває на розгляді місцевого суду з травня 2024 року, однак до теперішнього часу справа не призначена до судового розгляду, а перебуває на стадії підготовчого провадження. На даній стадії місцевий суд неодноразово лише вирішував питання щодо необхідності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

На думку колегії суддів, вказані обставини вказують на те, що судове провадження даної справи здійснюється неефективно і його завершення, з урахуванням динаміки розгляду, вочевидь може затягнутися ще на тривалий час з причин, які не залежать від обвинуваченого.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Аналіз практики Європейського суду щодо тлумачення положення «розумний строк» свідчить: в рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» Суд роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Відповідно до п. 70 рішення ЄСПЛ «Меріт проти України» (Заява № 66561/01). Суд нагадує, що у кримінальних справах перебіг «розумного строку», про який ідеться в п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту, коли особу «обвинувачено»; це може трапитися до того, як справа надійшла до суду першої інстанції (див., наприклад, згадуване рішення у справі «Девеєр проти Бельгії», с. 22, п. 42), тобто з дня арешту, дати, коли особу, про яку йдеться, було офіційно повідомлено, що його буде обвинувачено, чи з дати, коли розпочалося досудове слідство (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany) від 27 червня 1968 року, серія A, № 7, с. 26-27, п. 19; рішення у справі «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria) , ухвалене того самого дня, серія A, № 8, с.41, п. 18, та рішення у справі «Рінґайзен проти Австрії» (Ringeisen v. Austria), від 16 липня 1971 року, серія A, № 13, с. 45, п. 110).

У розумінні Європейського суду для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

З огляду на положення ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК, апеляційний суд вважає існуючу тривалість розгляду даного кримінального провадження такою, що у разі невжиття місцевим судом заходів для забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження, може потягти за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи.

Апеляційний суд вважає існуючий невиправдано тривале перебування справи на стадії підготовчого провадження неприпустимим та таким, що суперечить положенням ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 лютого 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.5 ст. 191, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.1 ст.366 КК України, у кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0001094 від 24.06.2020 року, № 0001408 від 01.11.2023 року та № 0000314 від 11.03.2024 року,- скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 02 квітня 2025 року.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 раніше визначений розмір застави, як запобіжного заходу достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 грн.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу на депозитний рахунок для зарахування заставних сум (отримувач: Одеський апеляційний суд; Код ЄДРПОУ отримувача 42268321; Код банку отримувача (МФО) 820172; розрахунковий рахунок UA1086720; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Призначення платежу: Згідно ухвали Одеського апеляційного суду від 11.02.2025 року; Заставна сума за ОСОБА_8 (номер провадження №11-кп/813/1338/25; судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_8 звільняється з-під варти після внесення застави..

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме:

-прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

-утримуватись від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчинених кримінальних правопорушень.

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

-носити електронний засіб контролю.

Роз`яснити обвинуваченому наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться до суду, без поважних причин та не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави, суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави у більшому розмірі або іншого більш суворого запобіжного заходу.

Строк дії ухвали апеляційного суду становить до 02 квітня 2025 року.

Звернути увагу місцевого суду на необхідність дотримання вимог ч.4 ст.28, ч.1 ст.318 КПК України щодо забезпечення розумного строку розгляду кримінального провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4