Справа №573/14/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/109/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у залі суду в м. Суми в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 08 січня 2025 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

До слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області звернувся слідчий СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 із клопотанням про продовження ОСОБА_7 , підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком 60 днів, але не більше строку досудового розслідування, з визначенням застави в розмірі 80 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що завершити досудове розслідування до вказаного строку, не можливо, оскільки необхідно провести низку слідчих дій.

Крім того ризики, які існували на час обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, існують та не зменшилися і запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до останнього більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Ухвалою слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 08 січня 2025 року, клопотання слідчого задоволено.

Підозрюваному ОСОБА_7 та адвокату ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Продовжено підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 25 січня 2025 року.

Визначено підозрюваному ОСОБА_7 заставу в розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.

Роз`яснено ОСОБА_7 його право внести або забезпечити внесення іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) застави у будь-який момент з часу винесення ухвали на депозитний рахунок для зарахування коштів, внесених у виді застави.

У разі внесення вказаної суми застави ОСОБА_7 звільнити з-під варти та покласти на нього такі обов`язки: 1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожним їхнім викликом та вимогою незалежно від стадії кримінального провадження; 2) не відлучатися за межі Сумської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, підозрюваний ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою змінити йому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог підозрюваний посилається на те, що органом досудового розслідування порушено його право на захист, оскільки вручення клопотання про продовження відносно нього строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відбувалося у відсутність захисника.

Окрім цього, слідчим суддею не враховано тяжкий стан підозрюваного та наявність в нього хронічних захворювань, які потребують реабілітаційної терапії. Умови утримання осіб в слідчому ізоляторі нестерпні, наявна антисанітарія, у зв`язку з чим в підозрюваного погіршився стан здоров`я.

Також продовжуючи строк тримання під вартою підозрюваного, слідчим суддею не взято до уваги наявність в останнього постійного місця проживання, позитивної характеристики.

Заслухавши доповідь головуючого - судді щодо змісту оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги, підозрюваного ОСОБА_7 із захисником ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, позицію прокурора, який щодо задоволення апеляційної скарги - заперечував, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, слідчий суддя, вирішуючи питання про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Із наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що СВ ВП № 1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000174 від 04 вересня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України.

31 грудня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий посилався на те, що досудове розслідування даного кримінального провадження не закінчено, повідомлена останньому підозра є обґрунтованою, а ризики, які існували на час застосування такого запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Перевіряючи доводи поданого клопотання на предмет існування заявлених ризиків, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що зібраними під час досудового розслідування доказами підтверджується те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, за фактом незаконного придбання, збуті наркотичних засобів та психотропних речовин вчиненому повторно за попередньою змовою групою осіб, та незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті бойових припасів.

Крім того, при встановленні ризиків, на які посилався орган досудового розслідування в клопотанні про продовження підозрюваному строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме, можливість переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінального правопорушення, слідчим суддею було враховано те, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, не має стійких соціальних зв`язків.

При цьому, докази на підтвердження того, що вказані ризики на даний час зменшились чи не існують, матеріали даного провадження не містять.

Слідчим доведено наявність існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та відсутності можливості застосування відносно ОСОБА_7 альтернативних запобіжних заходів, які не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку і запобігти ризикам, які існують та забезпечити досягнення мети їх застосування.

На думку колегії суддів, обрання підозрюваному ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи, при цьому КПК не вимагає доказів того, що вона обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів можливості їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду стверджується тяжкістю можливого покарання та свідчать про можливість вчинення ОСОБА_7 дій задля переховування від суду і органів досудового розслідування.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, на що звернув увагу слідчий суддя.

Так, наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_7 зокрема підозрюється у вчиненні тяжкого злочину (ч. 2 ст. 307 КК України), за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі до 10 років з конфіскацією майна.

Існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення належним чином обґрунтовується органом досудового розслідування тим, що останній не маючи офіційних доходів вчинив корисливий тяжкий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, з метою особистого збагачення.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про те, що лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 , дозволить контролювати його місце перебування та запобігти встановленим ризикам, які на теперішній час продовжують існувати.

Враховуючи вищенаведені відомості, у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, якими слідчий обґрунтовував та слідчий суддя визнав доведеним.

Отже існує обґрунтована необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Посилання підозрюваного на те, що слідчий намагався вручити йому клопотання про продовження строку тримання під вартою без участі захисника, не свідчить про порушення права на захист підозрюваного, оскільки положення глави 18 КПК України не містять будь-яких застережень про необхідність вручення особі клопотання про продовження строку тримання під вартою у присутності захисника.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі на те, що він не може утримуватися в умовах ізоляції зважаючи на його тяжкий стан здоров`я, який погіршився через жахливі умови утримання в слідчому ізоляторі, колегія суддів до уваги не бере, оскільки останнім не надано підтверджуючих документів.

Зокрема, як вбачається з долученої виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого Сумської міської медичної частини філії ДУ «ЦОЗ» від 03 грудня 2024 року, підозрюваний ОСОБА_7 може утримуватися в умовах СІЗО.

Крім того, спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, з наступними змінами, затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, згідно п. 2.3 якого медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7, 2.8 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що оскільки особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я, то відсутні перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час перебування його під вартою, доказів неможливості утримання останнього в умовах СІЗО не надано.

Щодо наявності у підозрюваного місця постійного проживання з батьком, відсутність судимостей, на існування яких посилається апелянт, то вони є лише однією з обставин, які підлягають врахуванню при обранні запобіжного заходу, проте, їх наявність не може спростувати існування ризиків, передбачених ст. 177 КК України, що стали підставою для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Білопільського районного суду Сумської області від 08 січня 2025 року, якою підозрюваному ОСОБА_7 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, із визначенням розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_7 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4