Подільський районний суд міста Києва
Справа № 758/1545/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представників власника майна ОСОБА_3 , адвокатів: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання адвоката ОСОБА_6 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна накладеного в рамках кримінального провадження № 0001658 від 12.07.2024, на підставі Ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2024 року по справі 758/14598/24

У С Т А Н О В И В :

До Подільського районного суду м. Києва надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_6 , про скасування арешту майна, накладеного Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва, від 20 листопада 2024 року у справі № 758/14598/24 в рамках кримінального провадження, а саме:

-квартиру площею 80,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

-будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), шляхом заборони Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким іншим органам державної реєстрації прав відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в тому числі Міністерства юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціями, нотаріусам, іншим особам та органам та будь-яким іншим третім особами, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно) вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

Клопотання обґрунтовує тим, що арешт на майно ОСОБА_3 накладено необгрунтовано, оскільки останній не має жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні, а арештоване майно не відповідає критеріям, визначеним статтею 98 КПК України.

Представники власника майна в судовому засіданні вимоги клопотання підтримали та просили його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання у цій справі, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань та заперечень від останнього не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження не здійснювалося.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали клопотання, додані до нього матеріали, а також додатково додані матеріали під час судового засідання, дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.

У провадженні СВ Подільського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001658, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від 20 листопада 2024 року № 758/14598/24, клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0001658 від 12.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України - задоволено, накладено арешт на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_3 , а саме:

-квартиру площею 80,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

-будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), шляхом заборони Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та будь-яким іншим органам державної реєстрації прав відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в тому числі Міністерства юстиції України, його структурним підрозділам та територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціями, нотаріусам, іншим особам та органам та будь-яким іншим третім особами, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно) вчиняти будь-які дії, в тому числі реєстраційні, в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Як вбачається зі змісту ухвали, слідчий суддя вважав наявними підстави для накладення арешту на зазначене у клопотанні майно, оскільки матеріали кримінального провадження містять цивільний позов, заявлений ОСОБА_9 і інтересах ТОВ «Дружба» на суму 20 002 300 грн.

Зважаючи на доведеність існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на перелічене вище майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна та відшкодування шкоди потерпілій стороні в порядку вирішення цивільного позову, дієвості та об`єктивності досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи

Пунктом 4 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 ст. 170 КПК України передбачено, що випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У ч. 5 ст. 170 КПК України ключовим є те, що для накладення арешту на майно, його власником повинна бути особа, яка набула статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

У ч. 6 ст. 170 КПК України ключовим є те, що для накладення арешту на майно, його власником повинна бути особа, яка набула статусу підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (відповідно до рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Отже, станом на час розгляду клопотання в суді, представниками власника майна, доведено наявність правових підстав передбачених ст. 174 КПК України щодо скасування арешту майна, накладеного на майно ОСОБА_3 . Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2024.

ОСОБА_3 , не є фігурантом та не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0001658 від 12.07.2024. З моменту внесення відомостей до ЄРДР і по теперішній час жодної процесуальної дії щодо залучення ОСОБА_3 у якості учасника кримінального провадження не проводилось, а прокурором не надано доказів на спростування цих обставин. Стороною обвинувачення не доведений той факт, що майно, на яке було накладено арешт, було набуте кримінально протиправним шляхом або отримане внаслідок вчинення кримінального правопорушення, не надано підтвердження наявності підстав продовження дії арешту майна, у зв`язку із чим, слідчий суддя, виходячи з принципів змагальності та дизпозитивності у кримінальному провадженні, приходить до висновку, що доводи, зазначені в клопотанні є обґрунтованими.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий/прокурор зобов`язані довести необхідність та наявність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, наявність потреб досудового розслідування у такому арешті майна, актуальність цього питання.

Враховуючи вищенаведене, слідчий суддя вважає доцільним скасувати арешт майна, не вбачаючи потреби для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 98, 170 - 173, 309 КПК України слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання адвоката ОСОБА_6 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна ОСОБА_3 , про скасування арешту майна накладеного в рамках кримінального провадження № 0001658 від 12.07.2024 на підставі Ухвали слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2024 у справі № 758/14598/24 - задовольнити;

Скасувати арешт майна, накладений Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 20.11.2024 у справі № 758/14598/24 у кримінальному рамках кримінального провадження № 0001658 від 12.07.2024, в частині:

-квартири площею 80,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

-будинок відпочинку за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Подільського

районного суду м. Києва ОСОБА_1