ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2500/24 Номер провадження 11-кп/814/2134/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні №0000281 апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 29 жовтня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Полтава, Полтавської області, українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченому за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 149, ч.1 ст. 309 КК України,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 27.12.2024 включно з визначенням розміру застави вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242240 грн та покладенням обов`язків.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується в організації і безпосередньому вербуванні, переміщенні, переховуванні й передачі людини з метою експлуатації, з використанням примусу, обману потерпілого та його уразливого стану, вчиненому щодо кількох осіб, повторно, організованою групою, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 149 КК України; а також у незаконному придбані, зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд мотивував ухвалене рішення наявністю на розгляді суду кримінального провадження щодо ОСОБА_9 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 149, ч.1 ст. 309 КК України, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, що не зменшилися та продовжують існувати на момент розгляду.

На ухвалу суду захисники подали апеляційну скаргу, у якій просять ухвалу суду скасувати та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з встановленням обов`язків.

Свою апеляційну скаргу мотивують тим, що зазначені прокурором ризики не підтверджуються так як обвинувачений не намагався переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, впливати на потерпілих чи іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню або вчинити інше кримінальне правопорушення. Сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою тримання під вартою.

Вказують, що судом не враховані показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які будь-яких претензій до обвинуваченого не мають, а навпаки вдячні йому.

Крім цього зазначається, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в сумі 242240 грн є непомірним для обвинуваченого.

ОСОБА_9 має сталі соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває неповнолітній син, має батьків пенсійного віку, його мати хвора та потребує догляду, має постійне місце проживання.

Інші учасники провадження ухвалу не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та захисників в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Апеляційним судом встановлено, що на розгляді суду першої інстанції перебуває кримінальне провадження №0000281 за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч.3 ст. 27 ч.3 ст. 149, ч.1 ст. 309 КК України, ОСОБА_15 , ОСОБА_16 за ч.2 ст. 27 ч.3 ст. 149 КК України. В судовому засіданні 29 жовтня 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27.12.2024 включно з визначенням застави в розмірі 242240 грн.

У відповідності до ч.1 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Розглядаючи питання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним стороною обвинувачення.

За змістом кримінального процесуального закону (ст.199 КПК України), при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує матеріали провадження на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку розгляду справи і тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший запобіжний захід, тощо.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою, постановив ухвалу з дотриманням приписів статей 177, 183, 197, 199 та 331 КПК України та практики Європейського суду з прав людини.

Ухвалюючи рішення, суд врахував положення наведених вище норм процесуального закону та дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, вірно пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень судом перевірялася під час обрання та продовження запобіжного заходу. 15.05.2024 було складено обвинувальний акт, який направлений до суду та справа розглядається судом першої інстанції. Тому, кваліфікація дій та всі доводи щодо наявності або відсутності вини обвинуваченого, чи його причетність до кримінальних правопорушень, а також допустимість доказів мають вирішуватися судом під час судового провадження. На даному етапі судового розгляду суди позбавлені можливості вирішувати ці питання до розгляду справи по суті.

Тому колегія суддів не надає оцінку показанням свідків, на які посилаються захисники в апеляційній скарзі.

Разом з цим, необхідність застосування запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється, так як апелянти прохають обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, всупереч доводам захисників, належним чином мотивував наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_9 , зокрема особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі, те, що вказані злочини, вчинені групою осіб, що вказує на його суспільну небезпечність, даних про особу обвинуваченого, встановлених судом першої інстанції, те, що судовий розгляд у даному провадженні не завершений, суд дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд правильно врахував те, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися та продовжують існувати, обґрунтовано звернув увагу на можливе покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим в інкримінованих правопорушеннях, так як відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року - суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків.

При цьому твердження сторони захисту про утримання неповнолітньої дитини та батьків не підтверджено. Судом було встановлено, що дитина та батьки проживають окремо від ОСОБА_9 , обвинувачений не працює та не має легальних джерел доходу, а сам факт наявності родинних відносин є недостатніми підставами для того, щоб зробити висновок про їх утримання.

Відсутність судимостей, позитивні характеристики, наявність місця проживання є недостатніми для обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу. При цьому суд правильно звернув увагу, що ОСОБА_9 мав наркотичну залежність та проходив реабілітацію в ГО «Нове небо», де і залишився проживати, тому суд критично оцінив надані стороною захисту характеристики.

Отже, вказані вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зазначених прокурором у клопотанні.

З огляду на вказане, враховуючи, що є достатні підстави вважати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо доводів захисника про зменшення розміру застави необхідно зазначити таке.

На підставі ч.4, ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Застава, як альтернативний запобіжний захід, визначена ОСОБА_9 в мінімальному розмірі, передбаченому п.3 ч.5 ст. 182 КПК України. При цьому чинним законодавством не передбачено призначення розміру застави меншої, аніж передбачено ч.5 ст. 182 КПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості ухвали є такими, що не знайшли свого підтвердження.

З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, а тому у задоволенні апеляційної скарги захисників необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 405, 419, 422-1КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисників адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука від 29 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_9 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4