Справа № 459/35/25
Провадження № 1-кп/459/5/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Шептицькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072 від 11.09.2024 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Чарськ Семипалатинської області республіки Казахстан, українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, особи з інвалідністю 3 групи загального захворювання, непрацюючої, одруженої, раніше несудимої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , володіючи на праві власності квартирою у багатоквартирному житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 2007 по 2008 рік, більш точний час не встановлено, вирішила реалізувати злочинний умисел, направлений на збільшення площі вищевказаної квартири шляхом її реконструкції за рахунок будівництва будівлі з фундаментом на самовільно зайнятій земельні ділянці, яка знаходилась у комунальній власності Червоноградської міської ради Львівської області (теперішня Шептицька міська рада Львівської області). Реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , в період з 2007 по 2009 роки, більш точний час не встановлено, у порушення вимог ч. 1 ст. 81; ч. 1 ст. 96; ч. 1 ст. 116; ст. 126 Земельного Кодексу України, ч. 1 ст. 376 Цивільного Кодексу України, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, самовільно, за власні кошти, здійснила будівництво будівлі, загальною площею 19 кв. м. (2,5м х 7,6м) шляхом зведення залізобетонних стійок з фундаментами, монолітної плити перекриття та огороджуюючих стін, що є прибудовою до зовнішньої стіни багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 , яка розташована на першому поверсі, проектна документація щодо якого не погоджувалась у встановленому законом порядку, на самовільно зайнятій нею земельній ділянці, що відноситься до прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , та яка знаходиться у комунальній власності Шептицької міської ради Львівської області.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_4 вину визнала в повному обсязі та суду повідомила, що проживає у квартирі на АДРЕСА_3 . Вказала, що її чоловік являється колишнім працівником шахти, який має трудові травми, що перешкоджають йму вільно пересуватись. Тому вона вирішила добудувати балкон, для того щоб чоловік зміг виходити на вулицю. Вона звернулась за допомогою до управління шахти. На шахті їй повідомили, що для будівництва балкону потрібно зібрати документи, які остання зібрала. Проте, згодом обвинуваченій було відмовлено без надання дозволу на будівництво. Згодом влна звернулась повторно, проте знову їй було відмовлено, з підстав, що проект був заширокий. Тому вона самовільно, без дозволів, побудувала балкон, а у подальшому мала на меті зробити дозвільні документи. Після будівництва балкону, на адресу обвинуваченої надходили штрафи, які остання сплачувала. Проте, згодом до ОСОБА_4 прийшли двоє працівників поліції, яким вона повідомила, що балкон добудований самовільно, без належно оформлених документів. Після чого їй було вручено підозру. Щиро покаялась за вчинене.

У зв`язку із повним визнанням вини обвинуваченим, на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, яке їй інкриміноване доведена повністю.

Виходячи із вимог ст. 337 КПК України, зокрема з того, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження, дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченої є правильною.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинила самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченої за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких його вчинено та особу обвинуваченого.

У відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, скоєне обвинуваченою є не тяжким злочином.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання суд вважає щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

З метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинувачену, а також прийняття судового рішення про міру покарання провідним інспектором органу пробації в особі Червоноградського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Львівській області була складена досудова доповідь, згідно з якою орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як середні.

Суд також враховує, що обвинувачена ОСОБА_4 є людиною похилого віку, особою з інвалідністю 3 групи загального захворювання, не працює, одружена, раніше несудима, скарг від жителів громади на обвинувачену не надходило, за медичною допомогою до лікаря нарколога протягом 5-ти років не зверталась та на диспансерному обліку не перебуває, за медичною допомогою до лікаря психіатра протягом останніх 5-ти років не зверталась, проте вину у вчиненому визнала повністю, щиро розкаялась у вчиненому.

З врахуванням наведеного, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень в межах санкції статті особливої частини Кримінального кодексу України у виді штрафу.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої не обирався.

Витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлявся.

Речові докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

Арешти на майно в межах даного кримінального провадження не накладались.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначити їй покарання у виді у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Червоноградський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий: ОСОБА_1