Провадження № 1-кп/679/41/2025
Справа № 679/1674/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нетішин Хмельницької області кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кузнецовськ Рівненської області, громадянина України, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Нетішинського міського суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Прокурор у судовому засіданні подав письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор зазначив, що необхідно продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, оскільки обвинувачений ніде не працює, офіційного джерела доходів не має, а тому може мати на меті уникнення відповідальності, так як злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 відноситься до категорії тяжких, останній ніде не працює, офіційного джерела доходу не має; можливість впливу обвинуваченим на свідка ОСОБА_6 , яка не допитана, для зміни показів свідка та потерпілого з метою перешкоджання повному та всебічному розгляду справи; продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений схильний до вчинення майнових злочинів (попереднє кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України закрито у зв`язку із декриміналізацією). Вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам реалізації вищевказаних ризиків. Також зазначив, що 19.10.2024 та 22.10.2024 під час перевірки працівниками поліції дотримання обвинуваченим умов запобіжного заходу останній був відсутній за місцем проживання. Окрім цього, прокурор у судовому засіданні уточнив своє клопотання та просив визначити час домашнього арешту з 00:00 до 05:00.

Обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував проти продовження його запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_4 , висловлюючи думку щодо заявленого прокурором клопотання, підтримав думку свого підзахисного.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши подане клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.10.2024 ОСОБА_5 у рамках кримінального провадження, внесеного 10.03.2023 до ЄРДР за № 0001338 за підозрою останнього за ч. 4 ст. 186 КК України, було обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши йому з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин, залишати житло за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 24 жовтня 2024 року включно. Покладено на ОСОБА_5 наступні обов`язки: -прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду; -утриматись від спілкування свідком ОСОБА_6 ; -не залишати місце реєстрації та фактичного проживання АДРЕСА_1 ; -повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Як повідомив прокурор у підготовчому судовому засіданні 24.10.2024 вказана ухвала залишена без змін Хмельницьким апеляційним судом.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24 жовтня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 24 грудня 2024 року. Заборонено з 23 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин залишати житло за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , (крім випадків необхідності прибуття в укриття в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану та за виключенням випадків необхідності отримання термінової медичної допомоги). З покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 наступних обов`язків: - прибувати за кожною вимогою прокурора та суду; - утриматись від спілкування зі свідком ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_8 особисто або через третіх осіб; - не залишати місце реєстрації та фактичного проживання АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду у вказаний вище час; - повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 17 лютого 2025 року. Заборонено з 00 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин залишати житло за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , (крім випадків необхідності прибуття в укриття в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану та за виключенням випадків необхідності отримання термінової медичної допомоги). З покладенням на обвинуваченого ОСОБА_5 наступних обов`язків: - прибувати за кожним викликом суду; - утриматись від спілкування зі свідком ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_8 особисто або через третіх осіб; - повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. У ході судового провадження сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 331 KПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно зі ст. ст. 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

При вирішенні питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинувачених, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Крім того, суд враховує вимоги ст. 177 КПК України, а саме те, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, інших учасників цього ж кримінального провадження; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Положеннями статтей 21, 24, 43 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Так, прокурор в судовому засіданні фактично доводив перед судом наявність трьох ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість обвинуваченого переховуватися від органу досудового розслідування, впливати на потерпілого і свідка та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою суду від 24.10.2024 було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою , обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту та, зокрема, встановлено, що прокурором не доведено ризику щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення Європейського суду з прав людини Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення Європейського суду з прав людини Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58). Цей ризик також зменшується зі збігом часу. У той же час серйозність покарання є релевантною обставиною та тяжкість обвинувачення сама по собі не може служити виправданням попереднього ув`язнення особи. Як це пояснив обвинувачений, і це не було спростовано прокурором, він за першим викликом з`явився до відділу поліції.

Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства не може оцінюватись абстрактно. У справі Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) від 4 жовтня 2005 року Європейський суд з прав людини вказав, що факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами. Таких доказів стороною обвинувачення не наведено.

Разом з тим, суд вважає, що найбільша реальність настання ризику переховування від суду може мати місце лише на початкових стадіях досудового розслідування і судового розгляду та в подальшому повинно обов`язково підтверджуватися реальними фактами.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, позицію Європейського суду з прав людини, загальні засади кримінального провадження, визначені КПК України, суд вважає, що прокурором не доведено ризику щодо можливості обвинуваченого переховуватися від суду.

Суд також приймає до уваги обставини скоєння злочину та відшкодування обвинуваченим матеріальної шкоди, і вважає, що з урахуванням особи ОСОБА_5 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, офіційно не працевлаштований, дійсно наявні ризики того, що обвинувачений може впливати на свідка та потерпілого, а в подальшому вчинити інший злочин.

Також суд зазначає, що не дивлячись на те, що хоча свідок та потерпілий судом вже були допитані, однак ризик впливу обвинуваченим на потерпілого через третіх осіб продовжує існувати.

На переконання суду, саме запобіжний захід у виді домашнього арешту належним чином сприяє виконанню обвинуваченим процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, з метою запобігання спробам вчинити інший злочин, усунення можливості впливу на свідка та потерпілого, суд приходить до висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді домашнього арешту строком на два місяці, задовольнивши клопотання прокурора, оскільки з моменту продовження судом стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту 24.10.2024, останній будь-яких обов`язків, покладених на нього судом, не порушував, чому сприяла вказана ухвала суду, що буде сприяти виконанню належним чином своїх процесуальних та сімейних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 27, 177, 181, 182, 194, 196, 291, 331, 369-372 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши з 00 години 00 хвилин по 05 годину 00 хвилин залишати без дозволу прокурора або суду житло за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , (крім випадків необхідності прибуття в укриття в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану та за виключенням випадків необхідності отримання термінової медичної допомоги) строком на два місяці, тобто до 14 квітня 2025 року.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до суду;

- утриматись від спілкування зі свідком ОСОБА_6 , потерпілим ОСОБА_8 особисто або через третіх осіб;

- повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи.

В разі невиконання вищевказаних зобов`язань до обвинуваченого ОСОБА_5 може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала підлягає негайному виконанню з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1