У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.03.2025 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Галаганівка, Снігурівського району Миколаївської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч.4 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України,

- обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2025 року включно з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн.

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7 ( в режимі відеоконференції)

захисник: ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10.05.2025 року включно з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 90 840 (дев`яносто тисяч вісімсот сорок) грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та незаконною.

На думку захисника, ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України стороною обвинувачення не було доведено.

Зазначає, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, тому більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, на думку захисника, буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчим суддею встановлені наступні обставини.

СВ ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000092 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , підозрюється у тому, що в ніч з 11.03.2025 на 12.03.2025, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи в селі Новософіївка Горохівської ОТГ Баштанського району Миколаївської області, у дворі домоволодіння № 1 по вулиці Шкільній побачив легковий автомобіль марки ЗАЗ «Славута» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , з якого вирішив вчинити крадіжку паливно-мастильних матеріалів та іншого майна.

Невідкладно реалізуючи злочинний корисливий умисел, діючи з метою особистого збагачення, ОСОБА_6 , маючи при собі пластикову порожню каністру та резиновий шланг, переліз через кам`яний паркан і таким чином проник на огороджену територію домоволодіння подружжя ОСОБА_8 . Переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 підійшов до автомобіля марки ЗАЗ «Славута» д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_9 , та за допомогою резинового шлангу сточив з паливного бака автомобіля у вказану каністру і таким чином таємно повторно викрав 10 л бензину марки А-92 вартістю 52,98 грн. за 1 літр на загальну суму 529,80 грн.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на викрадення чужого майна, ОСОБА_6 відкрив двері автомобіля ЗАЗ «Славута», які не були закритими на центральний замок, і таким чином проник в інше сховище, де побачив дві аптечки медичні в сумках з логотипом, які вирішив викрасти.

Діючи умисно, в умовах воєнного стану ОСОБА_6 таємно повторно викрав вказані аптечки медичні в сумках з логотипом, які ОСОБА_9 використовував у професійній діяльності як фельдшер.

Заволодівши вказаним майном на загальну суму не менше 3350,40 грн., ОСОБА_6 привласнив його та розпорядився на свій розсуд, і таким чином таємно повторно викрав чуже майно.

Крім того, 12.03.2025 близько 08:00 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , достовірно знаючи про розташування подвір`ї житлового будинку легкового автомобіля марки «ВАЗ» модель 21063 червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_2 № кузова: НОМЕР_3 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на праві власності належить його батькові ОСОБА_10 , вирішив незаконно заволодіти вказаним транспортним засобом.

Невідкладно реалізовуючи свій злочинний умисел, без дозволу власника автомобіля ОСОБА_10 на користування транспортним засобом та без передачі ним реєстраційних документів, ОСОБА_6 підійшов до вищевказаного автомобіля, відчинив двері автомобіля зі сторони водія, які не були зачинені на замок та сів за кермо. Знаходячись в салоні автомобіля ОСОБА_6 , впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, достовірно знаючи про технічну справність автомобіля, ключем, що був у замку запалювання, привів двигун в дію, чим отримав реальну можливість переміщувати вказаний транспортний засіб у просторі, керуючи рульовою системою і таким чином таємно викрав його.

Повторно незаконно заволодівши транспортним засобом - автомобілем ВАЗ-21063 з реєстраційним номером НОМЕР_2 , ОСОБА_6 , керуючи вказаним автомобілем виїхав з території домоволодіння і поїхав до м. Снігурівка Миколаївської області, де в цей же день продав його третім особам, таким чином розпорядившись автомобілем на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 10 000 гривень.

12.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

Слідчим подано клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в якому зазначено, що останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України. Прокурор в судовому засіданні зазначив, що неможливо запобігти вказаним у клопотанні ризикам шляхом застосування до підозрюваного більш м`якого виду запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень, вагомість наявних доказів на підтвердження обґрунтованості підозри, послався на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України та дійшов висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

П. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13.11.07 р. - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, слідчим суддею взято до уваги, що СВ ВП №2 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000092 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.2 ст. 289 КК України.

Зауважено, що 12.03.2025 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 289 КК України.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчого судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Підозра ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також, зважаючи на сукупність отриманих в процесі розгляду клопотання відомостей та даних, що характеризують особу, колегія суддів вважає, що є правильним висновок слідчого судді про існування ризиків, передбачених п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що існує ризик того, що ОСОБА_6 розуміючи наслідки вчиненого, зважаючи на покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Також є наявним ризик впливу на свідків, так як потерпілий ОСОБА_10 є батьком підозрюваного, з яким вони проживають в одному будинку. ОСОБА_6 у 2024 році притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення відносно батька домашнього насильства. Інший потерпілий, ОСОБА_9 та свідки по справі є мешканцями сіл Галаганівка та сусіднього з ним села Новософіївка Баштанського району, з якими ОСОБА_6 знайомий, тому перебуваючи на волі, підозрюваний зможе незаконно на них впливати з метою зміни в суді показань, наданих під час досудового розслідування.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді і щодо наявності такого ризику, як ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на те, що підозрюваний офіційно не працює та не має стабільного джерела доходу, раніше неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі, однак це не сприяло його виправленню та наразі він обґрунтовано підозрюється у вчиненні нових умисних тяжких злочинів.

Крім того, наразі Херсонським міським судом розглядається кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 187, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України, у судові засідання останній не з`являється без поважних причин. У зв`язку з цим вищевказаним судом 10.12.2024 постановлено ухвалу про привід ОСОБА_6 у судове засідання на 07.04.2025. Вказані обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

За такого, не є слушними доводи апелянта відносно того, що стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, відомості про особу підозрюваного, а також встановлені ризики, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Тому не є слушними твердження захисника, що зважаючи на те, що підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, то до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

З огляду на наведене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Снігурівського районного суду Миколаївської області від 13.03.2025 року, щодо ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: