У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 31.10.2024 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000790 від 09.05.2024 р.

Учасники судового провадження:

потерпілий - ОСОБА_5 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 31.10.2024 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000790 від 09.05.2024 р., за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою кримінальне провадження № 0000790 повернути до СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області для продовження досудового розслідування, перекваліфікувати кримінальне правопорушення на ч. 2 ст. 364 та ч. 4 ст. 382 КК України.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

Потерпілий ОСОБА_5 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною, винесеною з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт звертає увагу на те, що слідчий та суд не надали правової оцінки доказам, наданим ним, щодо дій начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області ОСОБА_6 , яка протягом 3 років перешкоджала виконанню рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 р. у справі № 400/2572/22, та виконання виконавчого провадження № НОМЕР_1, які станом на сьогодні не виконанні.

Апелянт вважає невірними висновки слідчого та слідчого судді, що ухвалою Верховного суду України від 07.06.2017 р. скасовано постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.02.2016 р., у зв`язку з чим нарахована сума в розмірі 109 405,09 грн. - не підлягала виплаті, оскільки не прийняли до уваги того, що Верховним Судом України, скасовано і рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16.11.2015 р. і справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області від 26.12.2017 р. підтверджено його право на пенсію у розмірі встановленому за рішенням суду від 13.05.2010 р. та його право на отримання заборгованості в сумі 109 405,09 грн., що в сумі з компенсаційними виплатами складає 551 000 грн.

На думку апелянта, слідчий суддя не врахував того, що прокурори, під час досудового розслідування - не виконували своїх повноважень, а показання ОСОБА_6 - є лише припущеннями, які не відповідають вимогам закону та прийнятим судовим рішенням.

Потерпілий вважає, що в діях ОСОБА_6 наявний склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 4 ст. 382 КК України, через те, що не виконано рішення суду від 27.02.2023 р., чим йому завдано значної майнової шкоди - понад 930 000 грн., проте слідчим кримінальне правопорушення, кваліфіковане за ч. 2 ст. 382 КК України, що вказує на відсутність нагляду прокурора за справою, і, як наслідок, слідчий суддя через приховання слідчим злочинів, не встановив невідповідності фактичних обставин справи.

Вказані обставини, на переконання апелянта, дають підстави для скасування рішення слідчого суді, та перекваліфікації кримінальних правопорушень на ч. 2 ст. 364 та ч. 4 ст. 381 КК України.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга заявника ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 31.10.2024 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000790, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України.

Скарга обґрунтована тим, що, на думку ОСОБА_5 , слідчий врахував тільки хибні розсуди начальника ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_6 , яка самовільно припинила виконання рішень Первомайського міськрайонного суду у справах № № 2-948/10, 142/1041/12, 484/3245/15-а, та з 01.01.2022 р. не перерахувала розмір його пенсії відповідно до постанови КМУ № 1307 від 09.12.2021 р., чинить перешкоди у виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 15.09.2023 р., внаслідок чого не виконано рішення у справі № 400/2572/22. Слідчий не врахував надані ним докази, які свідчать про протиправність дій ОСОБА_6 при виконанні судового рішення від 27.02.2023 р., не прийняв постанови про об`єднання з кримінальним провадженням № 0000129, не повідомив ОСОБА_6 про підозру, не виніс постанову про визнання його потерпілим, що свідчить про необ`єктивність та упередженість слідчого.

Слідчим суддею встановлено, що на виконання ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 26.03.2024 р., 09.05.2024 р. - до ЄРДР за № 0000790 внесені відомості, викладені в заяві ОСОБА_5 від 12.12.2023 р., за фактом умисного невиконання рішення суду посадовими особами ГУ ПФУ в Миколаївській області, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, за ч. 2 ст. 382 КК України.

В ході досудового розслідування допитано начальника відділу ГУ ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_7 , як потерпілого ОСОБА_5 , отримано копії рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справах № № 400/2572/22, 400/1395/23, на невиконання яких вказує ОСОБА_5 , отримано інформацію з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо виконавчих проваджень № НОМЕР_1, та № НОМЕР_2, а з ГУ ПФУ в Миколаївській області - щодо виконання рішення суду.

Слідчим суддею досліджені матеріали щодо примусового виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справі № 400/1395/23, згідно яким 17.09.2024 р. державним виконавцем відділу винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом).

Слідчий суддя дійшов висновку, що з кримінального провадження і постанови про закриття кримінального провадження слідує, що слідчий дотримався вимог закону, дослідив обставини кримінального провадження, належним чином оцінив зібрані докази, а висновки слідчого про закриття кримінального провадження ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, постанова слідчого є вмотивованою та її зміст відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення потерпілого на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, матеріали надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

У ч. 2 ст. 9 КПК України передбачено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених рішень.

Крім того, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ч. 1 ст. 94 КПК України).

Обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, визначаються у ст. 91 КПК України.

В ст. 284 КПК України, визначені підстави та порядок закриття кримінального провадження, а також оскарження такого рішення.

Зокрема, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження у їх сукупності.

Як вбачається з аналізу норм кримінального процесуального закону, під час досудового розслідування обов`язково повинні бути дотриманні принципи повноти та об`єктивності, що є оціночними поняттями. Надаючи складові оцінки доказів у провадженні, законодавець, між тим, залишає за слідчим (прокурором або суддею) можливість прийняття (або неприйняття) рішення про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Так, за ч. 1 ст. 382 КК передбачено кримінальну відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, при цьому ч. 2 цієї норми передбачено відповідальність за вчинення того самого діяння, якщо ті самі дії, вчинені службовою особою.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 382 КК України, полягає в одному з таких альтернативно зазначених у диспозиції діянь, як: невиконання (ухилення від виконання) вироку, ухвали, постанови, рішення суду або перешкоджання їх виконанню. За цією нормою матеріального права склад злочину є формальним, адже його об`єктивна сторона вичерпується вчиненням одного із зазначених у законі діянь - дії (перешкоджання) чи бездіяльності (невиконання). Саме з цього моменту злочин визнається закінченим. Невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акта, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що слідчим відділом Миколаївського РУП ГУНП у Миколаївській області здійснювалось досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000790 від 09.05.2024 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, за фактом умисного невиконання рішення суду посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

В ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000790, слідчим допитано потерпілого ОСОБА_5 , який підтвердив обставини наведені у його заяві про вчинення злочинів, начальника відділу Головного управління ПФУ в Миколаївській області ОСОБА_7 , яка повідомила що ОСОБА_5 звертався до суду щодо перерахування йому пенсії, наявні 2 рішення Миколаївського окружного адміністративного суду у справах № 400/2572/22, № 400/1395/23, її відділом здійснюється виконання виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2, відкритих на підставі вказаних рішень судів, слідчим отримано копії рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справах № 400/2572/22, № 400/1395/23, на невиконання яких вказує ОСОБА_5 , інформацію з Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо ВП № НОМЕР_1 та ВП № НОМЕР_2, з Головного управління ПФУ в Миколаївській області отримані відомості щодо виконання рішень судів.

Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.02.2023 р. у справі № 400/2572/22, позов ОСОБА_5 задоволений частково, дії Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо відмови у здійсненні з 01.01.2022 р. перерахунку пенсії ОСОБА_5 за його заявою від 24.01.2022 р. визнано протиправними, Головне управління ПФУ в Миколаївській області зобов`язано здійснити з 01.01.2022 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_5 , відповідно до приписів п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210, зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2021 р. № 1307, з урахуванням раніше виплачених сум, в решті позовних вимог відмовлено.

За повідомленням Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 24109 від 10.10.2024 р., у відділі перебувало ВП № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 400/2572/22 від 02.06.2023 р., в якому 17.09.2024 р. державним виконавцем відділу винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

06.02.2024 р. ОСОБА_5 звертався до Миколаївського окружного адміністративного суду із заявою, в порядку ст. 383 КАС України про визнання протиправними дій відповідача Головного управління ПФУ в Миколаївській області під час виконання рішення суду від 27.02.2023 р. у справі № 400/2572/22. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 р. в задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання протиправними дій відповідача під час виконання рішення суду - відмовлено. Рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.05.2024 р. вказана ухвала залишена без змін.

Щодо виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.03.2023 р. у справі № 400/1395/23, то вказаним рішенням позов ОСОБА_5 задоволено частково, визнано протиправними бездіяльність Головного управління ПФУ в Миколаївській області щодо не здійснення з 01.12.2022 р. перерахунку пенсії ОСОБА_5 відповідно до пп. 6, 8 п. 1 Змін (набрали чинності 01.12.2022 р.) затверджених Постановою КМУ № 1307 від 09.12.2021 р. до постанов КМУ від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і від 26.09.2012 р. № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках»; Головне управління ПФУ в Миколаївській області зобов`язано здійснити з 01.12.2022 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_5 відповідно до приписів п. 9 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМУ від 23.11.2011 р. № 1210, зі змінами, внесеними постановою КМУ від 09.12.2021 р. № 1307, з урахуванням раніше виплачених сум.

У Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 400/1395/23 від 06.06.2023 р., в якому 17.09.2024 р. державним виконавцем відділу винесена постанова про закінчення виконавчого провадження відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Закриваючи кримінальне провадження, слідчий зазначив, що в ході досудового розслідування в діях посадових осіб Головного управління ПФ України в Миколаївській області, не встановлено, як суб`єктивної, так і об`єктивної сторін кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, оскільки не встановлено фактів умисного невиконання посадовими особами вказаного управління, в тому числі, ані зі сторони начальника Головного управління ПФ України в Миколаївській області - ОСОБА_6 про що зазначає ОСОБА_8 , ані будь-яких інших посадових осіб, рішень Миколаївського окружного адміністративного суду у справах № 400/2572/22, № 400/1395/23, а також у вчиненні перешкод у виконанні виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 15.09.2023 р.

Доводи ОСОБА_5 про те, що він не визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки відповідно матеріалам справи слідчим вручено ОСОБА_5 пам`ятку про права та обов`язки потерпілого та допитано, як потерпілого, що свідчить про набуття ОСОБА_5 статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Стосовно доводів потерпілого про те, що слідчим невірно кваліфіковано кримінальне правопорушення, то відповідно до положень ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела та попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Положення КПК України не покладають на слідчого обов`язок вносити до Єдиного реєстру досудових розслідувань правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка була вказана саме у заяві (повідомленні) про вчинене кримінальне правопорушення, а лише зобов`язують коротко викласти обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення і надати їм належну правову оцінку і попередню кваліфікацію, що в цій частині відноситься до самостійної процесуальної діяльності слідчого.

Вказаний висновок, узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у п. 27 Постанови від 03.07.2019 р. у справі № 288/1158/16-к, згідно якої закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

Стосовно невиконання, на думку апелянта, постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2017 р. у справі № 484/3245/15-а, яким на переконання ОСОБА_5 підтверджено його право на отримання заборгованості, то, в даному випадку, постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.09.2020 р. затверджено звіт Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 29.04.2020 р. про виконання постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26.12.2017 р. по справі № 484/3245/15-а, тобто питання встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 484/3245/15-а, вже вирішено в прядку ст. 382 КАС України. Вказана постанова суду апеляційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.

Отже, апеляційним судом встановлено, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження відповідає вимогам ст. ст. 110, 284 КПК України, висновок слідчого про відсутність події кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, ґрунтується на зібраних під час досудового слідства матеріалах кримінального провадження, яким слідчий суддя Заводського районного суду м. Миколаєва дав належну правову оцінку.

З огляду на наведене, оскільки слідчим СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області вжито необхідних процесуальних заходів для проведення повного та неупередженого розслідування, слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволені скарги потерпілого ОСОБА_5 , тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, про що просить апелянт.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 березня 2025 року про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_5 на постанову слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 31.10.2024 р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000790 від 09.05.2024 р., залишити без змін, апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3