Справа № 157/1493/24
Провадження №1-кс/157/46/25
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

20 січня 2025 рокумісто Камінь-Каширський

Слідчий суддя Камінь-Каширського районного суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні №0000657 від 04.09.2024 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

встановив:

Прокурор Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_4 03 вересня 2024 року близько 16 год, знаходячись у кухні житлового будинку, що по АДРЕСА_1 , під час сварки, яка виникла раптово на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер власних дій, керуючи ними, діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тримаючи в правій руці топорище з сокирою, умисно протиправно наніс лезом сокири не менше двох ударів в потиличну ділянку волосистої частини голови, праву завушну ділянку та праву вушну раковину, та не менше одного удару обухом сокири в ліву тім`яно-потиличну ділянку волосистої частини голови своєму братові ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з яким останній перебував у родинних відносинах (у розумінні п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), спричинивши таким чином відкриту черепно-мозкову травму, в результаті якої виникла гостра масивна крововтрата, в результаті чого, умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_6 .

Причиною смерті ОСОБА_6 стала гостра масивна крововтрата, яка розвинулась в результаті отримання останнім відкритої черепно-мозкової травми.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вбивстві, тобто в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, а саме у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

ОСОБА_4 04 вересня 2024 року затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. В подальшому 05 вересня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а 09 січня 2025 року повідомлено про зміну підозри за ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчинення вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами. Таким чином, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

В обґрунтування ризику, передбаченого у п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначає, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, який відносяться до категорії особливо тяжких та у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому з метою уникнути кримінальної відповідальності останній може переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

В обґрунтування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зазначає, що одними з доказів причетності ОСОБА_4 до вчинення вказаного кримінального правопорушення є покази свідків, які надають відомості про причетність останнього до вчинення злочину та які є односельчанами та родичами ОСОБА_4 , а тому, перебуваючи на свободі підозрюваний матиме можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, що негативно вплине на результати досудового розслідування та судового розгляду. Свідки в суді не допитувалися.

Вказане обґрунтовується встановленими слідством обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, а саме тим, що наявні достатні докази про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії особливо тяжких, у разі визнання ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи та джерела доходу.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, особистого зобов`язання відносно підозрюваного ОСОБА_4 не може запобігти вказаним у клопотанні ризикам та не може бути застосовано відносно останнього, оскільки останній підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, підозрюваним виконані не будуть. Особиста порука не може бути застосована відносно підозрюваного тому, що особа, яка б заслуговувала на довіру та яка зможе поручитися за виконання останнім обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутня. Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосовано, у зв`язку із тим, що підозрюваний, враховуючи санкцію покарання, може переховуватися від органів слідства з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також вільно проводячи дозвілля в умовах, не пов`язаних з позбавленням волі, підозрюваний буде мати можливість прямо або опосередковано впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Внаслідок вчинення ОСОБА_4 злочину настала смерть людини рідного брата ОСОБА_6 , а згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя та здоров`я є найвищою соціальною цінністю, а тому позбавивши життя людини ОСОБА_4 вчинив злочин, за який повинен понести покарання.

Згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду від 02 грудня 2024 року строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжено до п`яти місяців, а саме до 04 лютого 2025 року включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні 17 січня 2025 року скеровано до Камінь-Каширського районного суду Волинської області. Однак, під час вручення ОСОБА_4 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування, останній заявив клопотання про розгляд кримінального провадження колегіально. Зважаючи, що склад Камінь-Каширського районного суду становить троє суддів, один з яких брав участь у кримінальному провадженні як слідчий суддя, об`єктивно неможливим є утворення колегії суддів у цьому суді.

Разом із тим, згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду від 26 грудня 2024 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 23 лютого 2025 року включно, однак ухвалою Волинського апеляційного суду цей строк зменшено до 24 січня 2025 року включно.

Зважаючи на вказані вище обставини, враховуючи, що до 24 січня 2025 року підготовче судове засідання не буде призначено, тому виникла необхідність у поданні клопотання про продовження запобіжного заходу слідчому судді.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 1. ст. 115 КК України, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вказаним ризикам та не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_5 подав заперечення на клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , де зазначив, що в рамках кримінального провадження підозрюваному ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 06 вересня 2024 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 02 листопада 2024 року, який ухвалою від 30 жовтня 2024 року та ухвалою від 26 грудня 2024 року, зміненою ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 січня 2025 року, продовжено до 24 січня 2025 року включно.

У клопотанні, датованому 17 січня 2025 року, прокурор просить продовжити строк тримання ОСОБА_4 під вартою на строк 60 днів без визначення застави. В свою чергу, сторона захисту впевнена у недоведеності стороною обвинувачення правових підстав для застосування у цьому конкретному випадку саме найсуворішого запобіжного заходу до ОСОБА_4 , оскільки пред`явлене обвинувачення не є обґрунтованим, ризики, про існування яких стверджує сторона обвинувачення, наразі відсутні, неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу прокурором не доведено, як і недостатності чи недієвості альтернативних заходів, а відтак в задоволенні поданого прокурором клопотання, на думку захисту, слід відмовити та застосувати менш обтяжливий запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Так, клопотання прокурора мотивоване тим, що у сторони обвинувачення є нібито достатні підстави вважати підозру обґрунтованою і на цей час існують ризики, зазначені у пунктах 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. В свою чергу, сторона захисту категорично незгідна з наведеним вище, вважає твердження прокурора в цій частині голослівними, надуманими, безпідставними та недоведеними жодним належним доказом, виходячи зокрема з наступного.

В першу чергу відзначає, що стороною обвинувачення було лише здійснено формальне посилання на вказані ризики без будь-якого логічного та послідовного вмотивування того, що ОСОБА_4 якимось чином прагне уникнути своєї відповідальності, впливати на свідків та потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню чи переховуватись від органів досудового розслідування. На думку захисту, слідчому судді не було надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_4 будь-яким чином перешкоджав чи може перешкоджати судовому розгляду, зокрема шляхом переховування. Натомість, достовірно відомо, що ОСОБА_4 не чинив жодного опору під час його затримання, не тікав та не переховувався, добровільно надав визнавальні та детальні показання щодо розслідуваних подій, відтворив їх на слідчому експерименті, фактично надавши знаряддя злочину, котре сторона обвинувачення самостійно виявити не змогла, з власної волі та без будь-якого примусу свої біологічні взірці, прагнучи сприяти досудовому розслідуванню, а не перешкоджати йому, хоча об`єктивно міг це робити. ОСОБА_4 не зможе впливати на свідків при тому, що всі свідки вже допитані та, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показань, повідомили усю важливу для слідства інформацію. Окрім того, як вже наголошувалось вище, ОСОБА_4 надав визнавальні показання та відтворив розслідувані події на слідчому експерименті в присутності захисника під відеозапис, а тому потреби чинити якийсь тиск чи вплив на свідків об`єктивно не існує, а прокурором не доведено існування мети та мотиву впливу обвинуваченого на інших учасників провадження. Сам же факт необхідності допиту свідків не може бути єдиною підставою для встановлення ризику впливу на них. ОСОБА_4 наразі є несудимою особою та такою, що не притягувалась до адміністративної відповідальності впродовж останнього року, а доказів протилежного матеріали справи не містять. Висновок про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення зроблений з огляду на характер інкримінованого обвинуваченому злочину, однак це твердження прокурора є винятково припущенням, адже доказів на підтвердження цього фактично немає.

У той же час, вважають, що кожен конкретний ризик, на існування якого покликається сторона обвинувачення, має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій відповідних матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи при запереченні ним щодо пом`якшення запобіжного заходу.

Жодного з ймовірних доказів наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків суду прокурором не надано, не вказано жодного факту, який міг би довести, що підстави тримати надалі ОСОБА_4 під вартою справді продовжують існувати, не наведено будь-якого доказу можливої неправомірної поведінки ОСОБА_4 , не зазначено, які саме дії останнього свідчать про його бажання уникнути своєї відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду, всі перелічені доводи ґрунтуються виключно на припущеннях, а тому об`єктивних підстав вважати, що обвинувачений намагається якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню, на думку захисту, немає.

В обвинуваченого ОСОБА_4 наявні міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра він не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи довічно, має незадовільний стан здоров`я та відповідні хронічні захворювання. З наявними у ОСОБА_4 захворюваннями, перебування останнього під вартою в умовах слідчого ізолятора є вкрай ускладненим, його лікування не є належним і ефективним, а сторона обвинувачення доказів протилежного не надала.

В частині необґрунтованості пред`явленої підозри захисник зазначає, що з висновку комплексної судової психолого-психіатричної експертизи №334 від 16 вересня 2024 року з боку потерпілого ОСОБА_6 (згідно з показаннями допитаних свідків) відносно підозрюваного ОСОБА_4 до настання розслідуваної події неодноразово вчинялись дії, які мали ознаки домашнього насильства (психологічного, фізичного) нанесення тілесних ушкоджень, нецензурні образи, принижування гідності, неповага до особи з інвалідністю. За таких обставин у підозрюваного були об`єктивні причини відчувати безпорадність, глибоку образу і розпач у конфліктній ситуації, маючи обмежені можливості вплинути на неї, а відтак емоційні переживання ОСОБА_4 були хронічними та різко загострились за тих обставин, що відображені в матеріалах досудового розслідування. Поведінка підозрюваного у період скоєння інкримінованого йому діяння була агресивною, деструктивною, характеризувалась втратою інтелектуальної, вольової гнучкості та стриманості, супроводжувалась звуженням свідомості, швидкою зміною широкого діапазону емоцій (від агресії до розпачу, розгублення і каяття), що за результатами експертного дослідження індивідуальних особливостей виходить за межі його звичного реагування у повсякденному житті. У зв`язку з наведеним експерти дійшли висновку про те, що ОСОБА_4 на час вчинення правопорушення перебував в особливому емоційному стані в стані стресу, котрий виник раптово у відповідь на глибоку образу й агресивну протиправну поведінку з боку потерпілого, що мала ознаки домашнього насильства (фізичного, психологічного), та який істотно відобразився на свідомості і діяльності, суттєво вплинув на них та зумовив імпульсивність, агресивність та втрату вольового контролю за власною поведінкою, тим самим істотно обмежуючи здатність правильно сприймати важливі по справі обставини, контролювати свої діяння та прогнозувати їх наслідки.

Сторона захисту вважає, що орган досудового розслідування здійснив хибну кваліфікацію дій ОСОБА_4 , а пред`явлена йому підозра за ч. 1 ст. 115 КК України є вочевидь необґрунтованою та такою, що спростовується отриманими під час досудового розслідування матеріалами. Дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ст. 116 КК України, утім у задоволенні клопотання про перекваліфікацію кримінального правопорушення слідчий ОСОБА_7 безпідставно відмовив. Зазначає, що покарання за ст. 116 КК України, яке у випадку зміни кваліфікації органом досудового розслідування чи судом загрожує ОСОБА_4 , не є настільки суворим як покарання за ч. 1 ст. 115 КК України та не виключає можливості застосування положень ст. 75 КК України (встановлення іспитового строку) або ж призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією обвинуваченого від суспільства. Це, на думку захисту, істотно зменшує ризик втечі ОСОБА_4 , який сторона обвинувачення наразі обґрунтовує виключно суворістю ймовірного покарання при тому, що існують доволі вагомі аргументи та докази на підтвердження здійснення помилкової кваліфікації правопорушення, що було враховано Волинським апеляційним судом в ухвалі від 06 січня 2025 року, якою строк тримання під вартою обвинуваченого був зменшений до одного місяця з покликанням саме на висновок судової психолого-психіатричної експертизи. Тому до ОСОБА_4 має бути застосований менш суворий запобіжний захід, аніж тримання під вартою цілодобовий домашній арешт, в тому числі і з використанням електронних засобів контролю, чого, на думку захисту, буде цілком достатньо для досягнення мети кримінального провадження та повного знівелювання тих ризиків, на які покликається прокурор у клопотанні при тому, що подальше утримання обвинуваченого під вартою є невиправданим та нерелевантним до фактичних обставин.

Зважаючи на викладене, сторона захисту просить суд у задоволенні клопотання відмовити та застосувати у цьому конкретному випадку запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, 4, 8, 9 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримала повністю.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечив щодо клопотання прокурора, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту та запевнив, що обов`язки обвинуваченого буде виконувати сумлінно.

Захисник ОСОБА_5 щодо клопотання прокурора також заперечив, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши зміст клопотання, дослідивши наданні матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є підставним та підлягає до задоволення повністю.

Відповідно до положень статей 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

З матеріалів кримінального провадження, зокрема з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, встановлено, що слідчим відділенням Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000657 від 04.09.2024 за фактом умисного вбивства ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя с. Винімок Камінь-Каширського району Волинської області, що було скоєно 03 вересня 2024 року за місцем проживання потерпілого. Правова кваліфікація діяння ч. 1 ст. 115 КК України.

Аналіз матеріалів клопотання свідчить про те, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке відноситься до умисного особливо тяжкого злочину та за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Доказами, що підтверджують обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, є зокрема протокол огляду місця події від 04.09.2024, який проведено на території домоволодіння по АДРЕСА_2 , протокол слідчого експерименту від 05.09.2024, проведеного з підозрюваним ОСОБА_4 , протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 , протоколи допитів свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протокол затримання ОСОБА_4 від 04.09.2024, висновок судово-медичної експертизи №59 від 16.10.2024, а також інші докази.

ОСОБА_4 було затримано в 20 год 04 вересня 2024 року в порядку ст. 208 КПК України, а 05 вересня 2024 року йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду від 06 вересня 2024 року до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів із 20 год 04 вересня 2024 року до 02 листопада 2024 року включно. Розмір застави не визначався. Ухвалою слідчого судді цього ж суду від 30 жовтня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_4 на строк 60 днів до 28 грудня 2024 року включно, розмір застави також не визначався.

Згідно з ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду від 26 грудня 2024 року ОСОБА_4 продовжено строк тримання під вартою до 23 лютого 2025 року включно, однак ухвалою Волинського апеляційного суду строк тримання під вартою зменшено до 24 січня 2025 року включно.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні 17 січня 2025 року скеровано до Камінь-Каширського районного суду Волинської області.

Порядок продовження строку тримання під вартою регулюється статтею 199 КПК України, за нормами якої клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Вивчивши обставини скоєного кримінального правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , слідчий суддя вбачає достатньо підстав для переконання в існуванні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду клопотання не зменшилися, що в свою чергу є підставою для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, обвинувачений є пенсіонером, неодружений, обвинувачується в умисному позбавленні життя свого рідного брата, мешкає одиноко, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, що в сукупності з загрозою засудження до реального покарання у виді позбавлення волі може спонукати обвинуваченого залишити місце проживання та переховуватися від слідства й суду. Наведені обставини поруч з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яке є умисним особливо тяжким злочином, є достатньою підставою для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

На думку слідчого судді, саме застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою й унеможливлює настання негативних наслідків від зазначених вище ризиків та забезпечує належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, слідчий суддя не вбачає, беручи до уваги вагомість наявних доказів вини обвинуваченого у скоєнні злочину, сумнівів у достовірності яких не виникає.

Вирішуючи питання щодо строку подальшого застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то слідчий суддя виходить з того, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні 17 січня 2025 року скеровано до суду, тому строк тримання під вартою ОСОБА_4 достатньо продовжити на 30 днів до 18 лютого 2025 року включно.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, частиною 4 статті 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тому, враховуючи категорію скоєного кримінального правопорушення, обставини його вчинення, слідчий суддя вважає безпідставним визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави.

Керуючись статтями 183, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Камінь-Каширської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на строк 30 (тридцять) днів до 18 лютого 2025 року включно.

У задоволенні решти клопотання прокурора відмовити.

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`яти днів із дня її оголошення, підозрюваним у той же строк із моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали оголошено в 16 годині 20 хвилин 22 січня 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1