Справа № 204 / 3353/ 24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2024 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря: ОСОБА_2 ,
за участю прокурора: ОСОБА_3 ,
за участю обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньо освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,-
В С Т А Н О В И В:
11 лютого 2024 року близько 20.10 години, водій ОСОБА_4 , керував автомобілем «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить його матері ОСОБА_6 на праві власності, в Чечелівському районі міста Дніпра по вул. Криворізька, з боку вул. Робочої, в напрямку вул. Київська. Керуючи автомобілем «ВАЗ 217030» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , грубо порушуючи Правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, під час руху по АДРЕСА_2 , не надав дорогу пішоходу ОСОБА_7 , яка рухалась по нерегульованому пішохідному переходу, що розташований по вул. Криворізька в Чечелівському районі міста Дніпра зліва на право за напрямком руху автомобілю «ВАЗ 217030» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; трьох саден - в лобній області праворуч, на шкірі під червоною каймою нижньої губи по центру, на підборідді по центру; двох забійних ран в тім?яній області по центру, на підборідді по центру та ліворуч, частково на тлі садна; синця - на нижній повіці правого ока в проекції внутрішнього кута з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч; закритого косого уламкового перелому лонної кістки справа; забою правого колінного суглобу з пошкодженням зв?язок правого колінного суглобу; п?яти синців - по задньо-внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу, по зовнішній поверхні правого стегна у верхній та нижній третинах; дванадцяти саден - по задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по задній поверхні правого плеча у верхній третині, по тильній поверхні лівої кисті в проекції міжфалангових суглобів 2-5-го пальців, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день). Порушення Правил безпеки дорожнього руху виразилося в тому,
що водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не виконав вимоги п.18.1 Правил дорожнього руху, невиконання якого перебуває у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, а саме: п.18.1: «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкостi тiлесне ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.286 КК України, визнав повністю і підтвердив та не оспорював обставини зазначені в обвинувальному акті, просив суворо не карати. Суду також пояснив, що дійсно він здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_7 на пішохідному переході, дуже шкодує про вчинене. Він з часу вчинення ДТП, коли потерпіла потрапила у лікарню, постійно цікавився її станом здоров`я, їздив до ОСОБА_7 і допомагав грошима на придбання ліків, купував ліки самостійно, купував їжу, купив мобільний телефон, тобто намагався відшкодувати спричинену ним шкоду, що підтверджується чеками, квитанціями, скриншотами телефону.
Допитана в судовому засіданні 17.09.2024 року, потерпіла ОСОБА_7 повстю підтвердила обставини ДТП, зазначені у обвинувальному акті, зазначивши, що переходячи дорогу на пішохідному переході, побачила справа автомобіль і думала,що він зупиниться. Після ДТП, вона втратила свідомість, потім пам`ятає, що її забрала швидка. Також, ОСОБА_7 підтвердила, що дійсно обвинувачений ОСОБА_4 після вчинення ДТП піклувався про неї, допомагав їй матеріально, а саме: купував ліки, їжу, купив мобільний телефон, цікавився її станом здоров`я, а потім, після минулого засідання, ОСОБА_4 припинив надавати допомогу, хоча їй потрібна допомога на лікування, обвинувачений хотів, щоб вона написала документ, що вона немає до нього претензій. Також, зазначила,що ОСОБА_4 не купував їй ліки останні три місяці.
Крім показань потерпілої ОСОБА_7 , вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України, підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими судом у судовому засіданні:
- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 лютого 2024 року, з схемою місця ДТП, фото таблицею (а.п.5-14);
- посвідченням водія ОСОБА_4 , серії НОМЕР_2 (а.п.15);
- свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , на автомобіль «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 (а.п.15);
- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 16.02.2024 року, згідно якого, під час проведення огляду 11.02.2024 року о 22.30 год. у ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено (а.п.18);
- постановою про визнання речовими доказами від 12.02.2024 року, згідно якої визнано речовим доказом автомобіль «ВАЗ 217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.п.22);
- висновком експерта №554е від 26.02.2024 року, згідно якого внаслідок дорожньо-транспортної події потерпілій ОСОБА_7 , заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; трьох саден - в лобній області праворуч, на шкірі під червоною каймою нижньої губи по центру, на підборідді по центру; двох забійних ран в тім?яній області по центру, на підборідді по центру та ліворуч, частково на тлі садна; синця - на нижній повіці правого ока в проекції внутрішнього кута з переходом на проекцію гайморової пазухи праворуч; закритого косого уламкового перелому лонної кістки справа; забою правого колінного суглобу з пошкодженням зв?язок правого колінного суглобу; п?яти синців - по задньо-внутрішній поверхні правого ліктьового суглобу, по зовнішній поверхні правого стегна у верхній та нижній третинах; дванадцяти саден - по задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, по передньо-зовнішній поверхні лівого колінного суглобу, по задній поверхні правого плеча у верхній третині, по тильній поверхні лівої кисті в проекції міжфалангових суглобів 2-5-го пальців, які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день) (а.п.53-56);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.03.2024 року за участю обвинуваченого ОСОБА_4 , з схемою до протоколу та фототаблицею (а.п.84-90);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.03.2024 року, за участю свідка ОСОБА_8 , з схемою до протоколу та з фототаблицею (а.п.91-96);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.03.2024 року, за участю свідка ОСОБА_9 , з схемою до протоколу та з фототаблицею (а.п.97-103);
Всі докази у кримінальному провадженні у відношенні ОСОБА_4 отримані у передбаченому Кримінальним процесуальним Кодексом України порядку, є належні та допустимі, тому суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними, і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкостi тiлесне ушкодження.
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання судом враховуються вимоги, передбачені ст. 65 КК України, а саме, суд призначає покарання у межах санкції ч.1 ст.286 КК України, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.
Так, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст.286 КК України, який відноситься до категорії нетяжких, при цьому є необережним. Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно.
Як пом`якшуючі покарання обставини, відповідно до ст.66 КК України, суд враховує щире каяття обвинуваченого, добровільне часткове відшкодування завданого збитку. Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.
Відповідно до положень ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Враховуючи викладене, суд вважає необхідним і достатнім для виправлення і попередження вчинення нових злочинів призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст. 286 КК України у вигляді обмеження волі.
При цьому, відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року № 7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, тощо.
Приймаючи наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи ставлення самого обвинуваченого до вчиненого злочину, та його поведінку після вчиненого, суд приходить до висновку про те, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства і знаходить необхідним звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням згідно ст. 75 КК України, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.
Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
Враховуючи характер вчиненого злочину, пов`язаного з правом керування транспортними засобами, особи обвинуваченого ОСОБА_4 , який має посвідчення водія, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою інших учасників руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, суд визнає за неможливе збереження за ОСОБА_4 права керування транспортними засобами.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Згідно ч.2 ст.124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого фактичну вартість проведення експертиз, згідно наданих довідок.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 349, 370, 371, 373, 374, 376, 393,395 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді обмеження волі строком на один рік, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.
На підставі ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого
ОСОБА_5 від відбування призначеного основного покарання, якщо він в період іспитового строку один рік - не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України, зобов`язати обвинуваченого
ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи, навчання.
Речовий доказ: автомобіль марки «ВАЗ-217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який знаходиться на відповідальному зберіганні у ОСОБА_4 - залишити законному власнику.
Арешт на автомобіль марки «ВАЗ-217030», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , із забороною відчуження, розпорядження, накладений ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2024 року - скасувати.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, шляхом подачі апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя ОСОБА_1