"11" вересня 2024 р. Справа № 363/3385/15-к
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2024 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вишгород обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000401 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст. 185, ч.1 ст.309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.11.2015 року приблизно о 21:00 год. ОСОБА_5 перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , в цей час у останнього виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів з метою особистого матеріального збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел того саме дня о 21:00 год. попрямував до території домоволодіння свого сусіда ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , де впевнившись, що останнього немає вдома та за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_5 зайшов на територію домоволодіння ОСОБА_6 . На території домоволодіння ОСОБА_5 проник до підсобного приміщення через вхідні двері, що були незамкненими, де побачив металевий мангал вартістю 750 (сімсот п`ятдесят) гривень та взявши його в руки відніс до свого місця проживання, тим самим ОСОБА_5 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) вчинене повторно, поєднане з проникненням у приміщення. Своїми умисними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_6 матеріального збитку в сумі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Крім того, 06.04.2016 року о 18:00 год. у ОСОБА_5 , котрий перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 виник прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів для особистого матеріального збагачення. Реалізуючи свій злочинний умисел того саме дня о 18:00 год. ОСОБА_5 зайшов на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 а з тильної сторони, котра належить ОСОБА_7 та скориставшись тим, що ОСОБА_7 немає вдома, та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, побачив восьмихвильовий азбестовий шифер в кількості 5 листів, який ОСОБА_5 поклав на заздалегідь приготовлений візок та вивіз даний шифер з території домоволодіння. Цього ж дня ОСОБА_5 продав восьмихвильовий азбестовий шифер в кількості 5 листів місцевій жительці АДРЕСА_1 , а саме ОСОБА_8 . Своїми умисними діями ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_7 матеріального збитку в сумі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень.

Вказані умисні дії ОСОБА_5 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та за ч. 3 ст. ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення.

В судовому засіданні захисник адвокат ОСОБА_4 заявила клопотання про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений ОСОБА_5 також просив закрити кримінальне провадження, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ним діяння.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала щодо закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 з вказаних вище підстав.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків.

Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року - ст. 51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст. 51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ця сума в 2015 році становила 1218 грн., а у 2016 році становила 1378 грн., оскільки пункт 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового Кодексу України передбачає, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Таким чином, з 09.08.2024 року дрібною крадіжкою вважається адміністративне правопорушення, якщо вартість викраденого майна становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто до 1218 грн. у 2015 році та до 1378 грн. у 2016 році.

Згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

За змістом ч.6 ст.3 КК України зміни законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Передбачені ч.1 ст.5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність (постанова ВС від 09.09.2019 року в справі № 591/6379/16-ц).

Відповідно до п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно та ч. 3 ст. 185 КК України (епізод від 02.11.2015 року), як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення. По епізоду крадіжки, яка інкримінуються ОСОБА_5 та яка була вчинена у 2015 році, сума викраденого майна не перевищує 1218 гривню, по епізоду, яка були вчинена у 2016 році, сума викраденого майна не перевищує 1378 гривень.

Отже, враховуючи, що вартість викраденого майна, яке інкримінується ОСОБА_5 , є меншою 2 неоподатковуваних мінімумів, який за нормами кримінального законодавства для кваліфікації злочинів встановлюється виходячи з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги, обвинувачений ОСОБА_5 підпадає під дію Закону України № 3886-IX, яким фактично декриміналізовано його кримінальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В судовому засіданні обвинуваченому роз`яснено, що вказана підстава для закриття провадження є нереабілітуючою, тому обвинувачений має право на продовження судового розгляду у загальному порядку. Судом встановлено згоду обвинуваченого ОСОБА_5 на закриття кримінального провадження з підстави передбаченої п. 4 -1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Враховуючи наведене та те, що під час здійснення судового провадження у кримінальному провадженні, яке надійшло до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_5 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України (епізод від 02.11.2015 року), втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ним діяння, і обвинувачений ОСОБА_5 не заперечує щодо закриття кримінального провадження, суд доходить висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження №0000401 на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Керуючись ст. ст. 284, 369-372, 376 КПК України, ст. ст. 3, 5 КК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_4 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000401 по обвинуваченю ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України та ч.3 ст. 185 КК України (епізод від 02.11.2015 року) закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 16.09.2024 року о 13 годині 50 хвилин

Головуючий суддя ОСОБА_1