У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2024 Справа №607/21747/24 Провадження №1-кс/607/5937/2024

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000482 від 06.10.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Синівці Лановецького району Тернопільської області, українця, громадянина України, неодруженого, студента Мирогощанського аграрного фахового коледжу, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло вказане клопотання, в якому сторона обвинувачення просить застосувати щодо ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення вказує на наступне. Метою застосування запобіжного заходу до ОСОБА_4 , згідно з вимогами п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, а також встановлено обставини, які виправдовують даний запобіжний захід та підтверджують наявність зазначених ризиків.

Так, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативну міру покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років і на даний час усвідомлюючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та розмір покарання з метою уникнення покарання може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Встановлено, що після вказаної ДТП, водій ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, д, е) ПДР, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил, не вжив можливих заходів щодо надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та не чекав прибуття поліцейських, хоча мав можливість вчинити такі дії, а покинув місце пригоди на автомобілі «ВАЗ 2106», який у подальшому сховав на території господарства за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ). Окрім того, з метою приховання злочину, ОСОБА_4 замінив у автомобілі «ВАЗ 2106» пошкоджене вітрове скло, а також сховав пошкоджений велосипед потерпілої ОСОБА_7 у лісопосадці на значній відстані від місця пригоди.

Залишення ОСОБА_4 місця дорожньо-транспортної пригоди та невиконання ним вимог п. 2.10 ПДР, свідчать про те, що останній вже намагався ухилитися від відповідальності за вчинений тяжкий злочин, а також здійснив спробу перешкодити кримінальному провадженню, сховавши речові докази (пошкоджений автомобіль «ВАЗ 2106» та велосипед потерпілої ОСОБА_7 ), які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, з поміж інших доказів, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які допитані слідчим у ході досудового розслідування. Окрім того, органом досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення інших можливих свідків даної ДТП та їх допиту щодо відомих обставин.

Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них. За таких обставин, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, він, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, шляхом схиляння до дачі ними у суді завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань, чим перешкодить кримінальному провадженню.

Вивченням особи підозрюваного ОСОБА_4 встановлено, що він є працездатним, студентом фахового коледжу, не одруженим, на утриманні неповнолітніх дітей, осіб похилого віку чи інвалідів не має, що вказує на такі соціальні зв`язки, які дозволять йому переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Також з`ясовано, що ОСОБА_4 незважаючи на свій молодий вік, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, зокрема за статтями 124, 130 КУпАП.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди із смертельним наслідком, підозрюваний ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим відповідно порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, що вказує на його легковажне відношення до встановлених Законом правил безпеки дорожнього руху, і яке, як наслідок, призвело до загибелі людини. Окрім того, як встановлено у ході розслідування, підозрюваний ОСОБА_4 керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, а також вказаної ночі порушив умови комендантської години. Наведені обставини свідчать про те, що він може таким же чином легковажно порушити покладені на нього судом обов`язки, у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зазначені обставини в сукупності свідчать про те, що підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, не буде з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду та належним чином виконувати процесуальні рішення у кримінальному провадженні, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним ризикам.

Окрім того, враховуючи вказані обставини, а також те, що відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, внаслідок якої загинула людина, є підстави не визначати розміру застави у кримінальному провадженні.

З врахуванням вищенаведеного, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 та виконання ним процесуальних рішень, запобігання можливому переховуванню підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, а також з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав вказане клопотання з наведених у ньому мотивів та просила його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 повідомив, що копія клопотання йому вручена, суть підозри зрозуміла. Пояснив, що вчинив злочин з необережності та кається у вчиненому.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного клопотання, зазначивши, що вказані у клопотанні ризики не підтверджені, оскільки підозрюваний раніше не судимий, вчинив необережне кримінальне правопорушення, є особою молодого віку, має стабільні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, працевлаштований та не виявляє жодних намірів ухилятися від слідства, або впливати на хід досудового розслідування. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи, такі як домашній арешт чи застава, є достатніми для забезпечення його явки до слідчих органів та суду, а також для запобігання будь-яким ризикам, передбачених законом. Також вказав, що вчинення злочину з необережності суттєво зменшує ризик того, що підозрюваний може вчинити нові правопорушення або перешкоджати слідству. Крім того, стан алкогольного сп`яніння, за якого було вчинено правопорушення, хоч і є обтяжуючою обставиною, не доводить, що підозрюваний у подальшому становить суспільну небезпеку або може переховуватись від слідства. Просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Також, стороною захисту в судовому засіданні подано заяву ОСОБА_10 з якої слідує, що він є чоловіком ОСОБА_11 та просить суворо не карати ОСОБА_4 враховуючи молодий вік та визначити заставу у кримінальному провадженні.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Слідчий суддя установив, що СУ ГУНП в Тернопільській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000482 від 06.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 06 жовтня 2024 року в проміжок часу з 04 год. 40 хв. по 05 год. 20 хв., водій ОСОБА_4 , в порушення вимог пунктів 2.1 «а», 2.9 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі ПДР), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 без посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та рухався ним проїзною частиною дороги вулиці Вишнівецька с. Борсуки Кременецького району, Тернопільської області зі сторони м. Ланівці у бік смт. Вишнівець Кременецького району.

В цей час, лівим краєм проїзної частини, назустріч автомобілю «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , рухалася велосипедистка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху ОСОБА_4 , в порушення вимог пунктів 1.5 ч. 1 та 2.3 «б», «д» ПДР, внаслідок алкогольного сп`яніння, не був уважним, відволікся від керування автомобілем, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та смугу руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним і в такий спосіб, своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Унаслідок цього і в порушення пунктів 10.1 та 11.3 ПДР водій ОСОБА_4 , на ділянці вказаної дороги, що навпроти домогосподарства АДРЕСА_2 , не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод чи небезпеки іншим учасникам руху, змінив напрямок руху вліво та виїхав на смугу зустрічного руху, на якій, передньою лівою частиною керованого автомобіля «ВАЗ 2106», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на велосипедистку ОСОБА_7 .

Унаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких настала її смерть на місці пригоди.

Порушення водієм ОСОБА_4 пунктів 2.9 «а», 10.1 та 11.3 ПДР перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням смерті потерпілої ОСОБА_7 .

ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України 06.10.2024 року о 10 год. 50 хв. та 07.10.2024 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Дослідивши обставини вчинення зазначеного кримінального правопорушення, не вирішуючи питання про доведеність вини, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих та досліджених в судовому засіданні матеріалах, слідчий суддя переконався в тому, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України.

Вказане підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 06.10.2024; протоколами огляду місцевості від 06.10.2024; висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 17 від 06.10.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 06.10.2024; протоколом допиту малолітнього (неповнолітнього) свідка ОСОБА_8 від 06.10.2024; лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_7 № 577 від 07.10.2024.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах.

Водночас слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (рішення № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року) суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В свою чергу, підозрюваним та його захисником не наведено обставин, які б очевидно та беззаперечно вказували на непричетність ОСОБА_4 до злочину, у вчиненні якого йому повідомлено про підозру, або необґрунтованість повідомленої підозри, а за такого на цій стадії досудового розслідування відсутні підстави вважати, що повідомлення про підозру є вочевидь необґрунтованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 цієї статті запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Санкцією ч.3 ст. 286-1 КК України передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: п.1 ч.1 ст. 177 КПК України переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 . На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Також, існування ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, стверджується тим, що відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, тому ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Так, ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які допитані слідчим у ході досудового розслідування, шляхом схиляння до дачі ними у суді завідомо неправдивих показань або відмови від дачі показань, чим перешкодить кримінальному провадженню. Окрім того, органом досудового розслідування вживаються заходи щодо встановлення інших можливих свідків ДТП та їх допиту щодо відомих обставин.

Крім цього, на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди із смертельним наслідком, підозрюваний ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння, чим відповідно порушив вимоги п. 2.9 (а) ПДР, що вказує на його легковажне відношення до встановлених Законом правил безпеки дорожнього руху, і яке, як наслідок, призвело до загибелі людини. Окрім того, підозрюваний ОСОБА_4 керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, а також вказаної ночі порушив умови комендантської години. Наведені обставини свідчать про те, що він може таким же чином легковажно порушити покладені на нього судом обов`язки, у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Також, після вказаної ДТП, водій ОСОБА_4 , в порушення вимог п. 2.10 (а, б, в, г, д, е) ПДР, не увімкнув аварійну сигналізацію і не встановив знак аварійної зупинки відповідно до вимог п. 9.10 цих Правил, не вжив можливих заходів щодо надання першої медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції та не чекав прибуття поліцейських, хоча мав можливість вчинити такі дії, а покинув місце пригоди на автомобілі «ВАЗ 2106», який у подальшому сховав на території господарства за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ). Окрім того, з метою приховання злочину, ОСОБА_4 замінив у автомобілі «ВАЗ 2106» пошкоджене вітрове скло, а також сховав пошкоджений велосипед потерпілої ОСОБА_7 у лісопосадці на значній відстані від місця пригоди.

Залишення ОСОБА_4 місця дорожньо-транспортної пригоди та невиконання ним вимог п. 2.10 ПДР, свідчать про те, що останній вже намагався ухилитися від відповідальності за вчинений тяжкий злочин, а також здійснив спробу перешкодити кримінальному провадженню, сховавши речові докази (пошкоджений автомобіль «ВАЗ 2106» та велосипед потерпілої ОСОБА_7 ), які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, доведено існування ризику, передбаченого п. 4 ч.1 ст. 177 КПК України.

Отже, слідчий суддя доходить переконання про існування вказаних ризиків, а доводи сторони захисту про їх відсутність спростовані встановленими обставинами.

З урахуванням того, що стороною обвинувачення доведено наявність обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, не буде з`являтися за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду та належним чином виконувати процесуальні рішення у кримінальному провадженні, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, слідчий суддя, з урахуванням характеру вчиненого кримінального правопорушення, особи підозрюваного, зокрема, що він раніше не судимий, навчається, має постійне місце проживання, є особою молодого віку, проте, притягався до адміністративної відповідальності, зокрема, за правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 130 КУпАП, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, характеру та обставин справи, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та що запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним і таким, що забезпечить на даному етапі досудового розслідування виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При прийнятті такого рішення слідчий суддя також враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Доводи сторони захисту, зокрема, що підозрюваний раніше не судимий, є особою молодого віку, навчається в Мирогощанському аграрному фаховому коледжі, вчинив злочин з необережності, має постійне місце проживання, стабільні соціальні зв`язки, не буде перешкоджати слідству, не надають підстав для застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки застосування таких запобіжних заходів не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Також, слідчий суддя не бере до уваги заяву ОСОБА_10 , яка подана стороною захисту, оскільки, в слідчого судді відсутні докази того, що останній перебуває у процесуальному статусі потерпілого в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України з врахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочину, який спричинив загибель людини та вчинений у стані алкогольного сп`яніння, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для визначення розміру застави у вказаному кримінальному провадженні.

За таких обставин, слідчий суддя вважає безпідставним клопотання сторони захисту про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у зв`язку із чим в його задоволенні слід відмовити, а клопотання слідчого задовольнити.

Керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 369-372, 532 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотанні сторони захисту про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - відмовити.

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000482 від 06.10.2024, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 23 год. 59 хв. 04 грудня 2024 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити підозрюваному ОСОБА_4 негайно після її оголошення, прокурору та надіслати уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської областіОСОБА_1