У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000133, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2024 року відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Первомайську Миколаївської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2024 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і йому призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Ухвалено, строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання, а саме з 20.06.2023 р. До набрання вироком законної сили залишити обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалено, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 20.06.2023 р. по 08.05.2024 р. з розрахунку один день позбавлення волі за один день попереднього ув`язнення.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_6 просить вирок суду першої інстанції скасувати та виправдати ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, у зв`язку з недоведеністю того, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають викладеним у вироку фактичним обставинам кримінального провадження.

Наголошує на тому, що під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 не заперечував того факту, що він наносив удари ОСОБА_8 в область сідниць зверху, які були легкими та не могли спричинити смерть потерпілої, у зв`язку з чим, обвинувачений переконаний, що ОСОБА_8 були нанесені і інші тілесні ушкодження сторонньою (невстановленою) особою або особами, тієї ночі, або навіть раніше.

Наведені обставини, на думку захисника, свідчать про те, що висновки суду не відповідають доказам, наявних в матеріалах справи та містять істотні суперечності.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

19.06.2023 р. близько 23 години, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 та його співмешканка ОСОБА_8 , перебували в приміщенні будинку за місцем свого проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де вони разом вживали алкогольні напої. В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ними виник конфлікт, який переріс у сварку.

В ході сварки у ОСОБА_5 спонтанно виник прямий злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 . Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з особливою жорстокістю, наніс численні удари рукою, зжатою в кулак, по обличчю, тулубу, рукам та ногам потерпілій, внаслідок чого остання впала на підлогу. Після цього, роздягнув до гола та перетяг ОСОБА_8 на вулицю Шевченка, за межі території свого домоволодіння.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 померла на місці події, причиною смерті ОСОБА_8 є травматичний розрив селезінки, геморагічний шок, внутрішня кровотеча.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора який вважав вирок законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до наведеної норми процесуального закону, суд за своїм внутрішнім переконанням, досліджує всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Наведені норми закону вимагають від суду зробити ґрунтовну, всебічну оцінку сукупності всіх зібраних у справі доказів, співставити їх між собою та зробити остаточний висновок на підставі повного обсягу всіх досліджених доказів. Жоден окремо взятий доказ не має наперед встановленої сили. Тому, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_8 сторонньою особою та непричетності до її вбивства обвинуваченим ОСОБА_5 , апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Позиція обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що нанесені ним тілесні ушкодження не могли спричинити смерть потерпілої ОСОБА_8 , була предметом розгляду суду першої інстанції, який цю позицію розцінив критично, вказавши у мотивувальній частині вироку про те, що вона спростовується показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , та судово-медичного експерта ОСОБА_12 , які у свою чергу узгоджуються з висновками судово-медичного експерта щодо встановлення причин смерті ОСОБА_8 , а також висновками судових молекулярно-генетичних експертиз.

Так, свідок ОСОБА_10 , яка є сусідкою ОСОБА_5 , показала суду, що ввечері 19.06.2023 р. вона чула як ОСОБА_5 голосно сварився та нецензурно виражався. Вона закрила вікна, щоб не слухати. Вранці побачила працівників поліції та накрите тіло потерпілої коло дороги.

Свідок ОСОБА_11 , яка також є сусідкою обвинуваченого, показала, що 19.06.2023 р., після обіду, чула крики та нецензурну лексику з території домоволодіння ОСОБА_5 , після цього вночі, ближче до ранку чула з боку домоволодіння ОСОБА_5 звуки схожі на удари.

Свідок ОСОБА_9 , який є старостою Великомечетнянського старостинського округу Кривоозерської селищної ради, показав, що вранці 20.06.2023 р. йому зателефонували поліцейські та попросили приїхати до домоволодіння, в якому проживав ОСОБА_5 . Він разом із фельдшером приїхав на місце події, де побачив біля дороги тіло жінки. Рядом побачив ОСОБА_5 . Коли спитав у нього, що трапилось, той відповів, що вони побилися і він її викинув.

Судово-медичний експерт ОСОБА_12 , показав, що для завдання удару, який потягнув за собою розрив селезінки, не має значення сила цього удару, а має значення лише швидкість завданого удару (різкий удар). У даному випадку удар міг бути нанесений любим тупим твердим предметом, в тому числі кулаком руки.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги вищенаведені показання свідків та судово-медичного експерта, і обґрунтував ними своє рішення, оскільки ці показання у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, зокрема:

протоколом огляду місця події від 20.06.2023 р., в ході якого оглянуто територію домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , а також прилеглу територію;

протоколом затримання ОСОБА_5 від 20.06.2023 р., під час якого у нього було вилучено одяг, в який він був одягнений на момент затримання (а саме футболка, шорти, літне взуття (тапки);

висновком судово-медичного експерта № 143 від 20.06.2023 р., відповідно якому, причиною смерті ОСОБА_8 став травматичний розрив селезінки з внутрішньою кровотечею і наступним розвитком геморагічного шоку. Судово-медичних даних про посмертне переміщення трупу не виявлено. Тривалість життя, після отримання даного ушкодження, рахується десятками хвилин.

висновками судових молекулярно-генетичних експертиз від 10.08.2023 р. № СЕ-19/115-23/8954-БД, № СЕ-19/115-23/8955-БД, № СЕ-19/115-23/8902-БД, від 09.08.2023 р. № СЕ-19/115-23/8915-БД, щодо відповідності генетичної ознаки крові людини, виявленої на капці на праву ногу (вилученому при затриманні ОСОБА_5 ), збігаються з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_8 , щодо відповідності генетичних ознак крові людини, виявленої на бриджах (вилучених у домоволодінні ОСОБА_5 під час огляду місця події), з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_8 , щодо відповідності генетичних ознак слідів людини, виявлених на змивах з підлоги тераси, стінки тераси, вхідних дверей, дверної коробки, фрагменті паперу, підлоги спальні (вилучених змивів речовини бурого кольору у домоволодінні ОСОБА_5 під час огляду місця події), з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_8 , а також щодо того, що генетичні ознаки клітин без домішки крові виявлені у змивах рук ОСОБА_5 є змішаними, збігаються між собою та містять генетичні ознаки двох осіб, потерпілої ОСОБА_8 та невстановленої особи чоловічої статі.

Ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, давши їм оцінку з точки зору належності, допустимості і достовірності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони у своїй сукупності та взаємозв`язку свідчать про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, поза розумним сумнівом та є достатніми для ухвалення обвинувального вироку відносно нього.

Крім того, суд першої інстанції цілком обґрунтовано зауважив про те, що обвинувачений не навів суду достатніх відомостей на підтвердження причетності до злочину інших осіб, які б давали суду можливість перевірити цю версію, а тому, така версія є надуманою обвинуваченим з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Зважаючи на визнання обвинуваченим обставин конфлікту між ним та потерпілою, під час якого він наносив численні удари по обличчю та тулубу ОСОБА_8 , відсутність підстав вважати про присутність у домоволодінні ОСОБА_5 у день та ніч події що сталася інших осіб, а також приймаючи до уваги поведінку обвинуваченого, який після побиття потерпілої, нанесення їй ударів у життєво важливі частини тіла, таких, що могли пошкодити ограни черевної порожнини та спричинити смерть особи, роздягнув потерпілу догола, витягнув за межі домоволодіння та поклав на узбіччі дороги, суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений діючи таким чином мав на меті позбавити потерпілу життя.

Таким чином, наведене в сукупності повністю спростовує доводи сторони захисту щодо непричетності обвинуваченого ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого злочину.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_5 вини у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не спростовує правильних висновків суду першої інстанції про доведеність його вини у скоєному, і апеляційним судом оцінюються як форма захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за скоєне.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин кримінального провадження, ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, конкретних обставин його вчинення, даних про особу останнього, апеляційний суд доходить висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції, відповідає вимогам ст. ст. 50, 65-67 КК України, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є справедливим та достатнім для виправлення ОСОБА_5 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б були підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку не виявлено, оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та належним чином вмотивованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 5 травня 2024 року відносно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 , який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали суду.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3