22 серпня 2024 року Єдиний унікальний № 501/3359/24 Провадження № 1-кп/501/248/24
ВИРОК

Іменем України

22 серпня 2024 року м. Чорноморськ

Іллічівський міський суд Одеської області

у складі: головуючого - ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2

номер справи 501/3359/24 номер провадження 1-кп/501/248/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чорноморську Одеської області кримінальне провадження внесені до ЄРДР № 0000569 внесеного до ЄРДР від 01 липня 2024 року, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дальник-2 Овідіопольського району Одеської області, який має повну середню освіту, офіційно не працевлаштований, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

? 21 грудня 2023 року вироком Приморського районного суду міста Одеси за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі, судимість не знята та не погашена.

Звільнений 24 травня 2024 року після відбуття покарання з ДУ «Одеська виправна колонія № 14 за вироком Приморського районного суду м. Одеси .

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, -

участь у справі приймали: прокурор - ОСОБА_4 ,

потерпіла ОСОБА_5

захисник (ВКЗ) ОСОБА_6

обвинувачений (ВКЗ) - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Сторони, кожен окремо, не заперечували щодо розгляду справи під час воєнного стану.

Стислий зміст обвинувачення обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 у період дії воєнного стану на території України, затвердженого відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24любтого 2022 року № 2102-ІХ, період якого в подальшому продовжено згідно зі змінами відповідних нормативно-правових актів та триває на даний час, скоїв таємне викрадення чужого майна ,повторно за наступних обставин.

30 березня 2024 року в період часу з 19:16 год. до 19:17 год., більш точного часу судовим розглядом не встановлено, ОСОБА_3 , знаходячись біля магазину «Сусіди!», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 побачив припаркований біля входу у магазин, велосипед марки «Formula Alpina 2024, 26*», фіолетового кольору з помаранчевими написами, власником якого є ОСОБА_5 , який залишила її донька ОСОБА_7 під час відвідування магазину, у зв`язку з чим у нього виник злочиний умисел спрямований на заволодіння чужим майном, а предметом посягання він обрав вищевказаний велосипед.

Діючи повторно, умисно, із корисливих мотивів, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає та його дії несуть таємний характер , підійшовши до припаркованого велосипеду марки «Formula Alpina 2024, 26*», фіолетового кольору з помаранчевими написами за допомогою фізичної сили , почав штовхати вищезазначений велосипед, а згодом сів за кермо велосипеду та поїхав на ньому у невідомому напрямку.

Після чого, заволодівши чужим майном ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим велосипедом на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_5 , матеріальний збиток на суму 9873,36 гривень.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винним у вчиненні крадіжки, прохав докази по не досліджувати, свою провину визнав в повному обсязі. У вчиненому щиро розкаюється, просив суд його суворо не карати. Позовні вимоги ОСОБА_5 , в розмірі вартості викраденого визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Захисник ОСОБА_6 враховуючи повне визнання ОСОБА_3 своєї провини, його щирого каяття, вважала можливим розглянути справу в порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала пред`явлені матеріальні вимоги, цивільний позов просила задовольнити, щодо призначеного покарання поклалась на розсуд суду.

Прокурор враховуючи ставлення обвинуваченого до скоєного, щирого каяття, беззастережного визнання своєї провини, визнання позовних вимог потерпілої, вважала можливим продовжити розгляд справи відповідно до положень ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування і в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції, оскільки вони достатньо вагомі (переконливі), чіткі (точні), узгоджені між собою (без суперечностей), а тому достовірні і відповідають критеріям якості доказів, встановленим п. 150 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та п. 57 рішення Європейського суду з прав людини в справі «Яременко проти України.

Суд, переконавшись в тім, що обвинувачений розуміє фактичні обставини справи, в його добровільній та істинній позиції, а також те, що в подальшому він не в змозі буде оспорювати фактичні обставини справи в апеляційній інстанції, зібрані по справі докази не досліджував.

В зв`язку з викладеним суд визнає ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Мотивувальна частина та правові норми застосовані судом.

Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно з вимогами ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

При ухваленні вироку відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суд вважає за необхідне застосувати Конвенцію про захист прав і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини вказує від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» п. 43). Також, має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами від 12 червня 2009 року, визначаючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, суди повинні виходити з класифікації злочинів згідно ст. 12 Кримінального кодексу України, а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Відповідно до положень ст. 12 Кримінального кодексу України ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України відноситься до тяжких злочинів, враховуючи зазначені положення, суд призначає покарання достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Також, суд враховує особисті дані обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше судимий за корисливі злочини, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працює, не одружений.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 в порядку ч. 1 п. 1 ст. 66 Кримінального кодексу України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин що обтяжують покарання ОСОБА_3 в порядку передбаченому ст. 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

Висновок суду.

Враховуючи, що особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання необхідне для попередження нових злочинів, також враховуючи особу обвинуваченого суд, приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 не можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим йому повинно бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За приписами ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи повне визнання ОСОБА_3 своєї провини та його готовність відшкодувати завдану матеріальну шкоду, наявні у справі докази заявлені позовні вимоги ОСОБА_5 на загальну суму 9873,36 гривень ,підлягають задоволенню.

У порядку ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України на обвинуваченого покладаються документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 379,64 гривень.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_3 до набрання вироку законної силу суд обирає тримання під вартою. Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України,

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-374 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили обрати тримання під вартою. Строк відбування покарання рахувати з часу набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дальник-2 Овідіопольського району Одеської області, , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за

адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_3 матеріальну шкоду у розмірі 9873,36 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дальник-2 Овідіопольського району Одеської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави витрати на проведення судово товарознавчої експертизи у розмірі 379,64 гривень.

Речові докази:

? диск відеозапису з магазину «Сусіди!» - зберігати в матеріалах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000569 від 01 липня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором, виключно з підстав, передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України до Одеського апеляційного суду через Іллічівський міський суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий