УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 295/3992/22

провадження № 51-3937ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 26 січня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду від 13 травня 2024 року у кримінальному провадженні

№ 0000552 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя

АДРЕСА_1 ), раніше

не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Богунського районного суду м. Житомира від 26 січня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13 травня

2024 року, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 6 місяців без конфіскації майна.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 08 квітня 2022 року, а також у квітні 2022 року, точна дата в ході досудового розслідування не встановлена, діючи з метою поширення матеріалів, які містять виправдовування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, перебуваючи за місцем свого проживання у квартирі АДРЕСА_2 , за допомогою мобільного телефону з сім-карткою НОМЕР_1 через додаток «Viber» надіслав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно відеоматеріал з відеохостингу «YouTube»

під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » проросійського та антиукраїнського характеру.

Тобто, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер власних намірів, в тому числі, сформованих в умовах швидкого розвитку інформаційного суспільства

в Україні та глобального інформаційного простору, використанні інформаційно-телекомунікаційних технологій у всіх сферах життя, де особливого значення набувають проблеми інформаційної безпеки як складової державної безпеки України, здійснив діяння, пов`язане з поширенням матеріалів, які містять виправдування збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та покликається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування зазначених вимог вказує на те, що сторона обвинувачення не надала, а суд не дослідив та не зазначив у вироку достовірні та допустимі докази, які б беззаперечно поза розумним сумнівом підтверджували б його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК. Зазначає, що показання свідків про те, що він мав проросійські погляди та виправдовував росію

не лише не відповідають дійсності, а й стосуються періоду до 16 березня 2022 року, тобто до часу, коли КК було доповнено ст. 436-2, а тому не можуть прийматися судом як належні докази. Вказує на відсутність в його діях складу кримінального правопорушення, а саме суб`єктивної сторони - умислу на його вчинення. Наголошує, що відеоматеріал із Інтернету ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відправив помилково,

за що в подальшому вибачився перед жінками. Зазначає, що не усвідомлював того,

що надісланий матеріал виправдовує збройну агресію рф. Вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно

до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій оскаржених судових рішень, будучи допитаним у судовому засіданні, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що він дійсно скопіював собі відеоматеріал із Інтернету з відеохостингу «YouTube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 », оскільки цікавився думкою різних фахівців щодо подій, які відбуваються

в Україні, а ОСОБА_5 та ОСОБА_6 планував відправити матеріал із занять

з йоги, однак помилково направив скопійований вищевказаний матеріал.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

а також обґрунтовано послався на дані, що містяться у: протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 квітня 2022 року за участю свідків

ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , протоколі обшуку від 28 квітня 2022 року, протоколі огляду предмету від 28 квітня 2022 року, повідомленні про вчинене кримінальне правопорушення від 20 квітня 2022 № 18/8/2-744 2 відділу 8 управління ДВКР СБ України, протоколі огляду від 30 січня 2023 року, висновку судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи № 6135/23-36 від 09 жовтня

2023 року, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

При цьому суд вказав на те, що критично оцінює доводи обвинуваченого

ОСОБА_4 і розцінює їх як намагання уникнути кримінальної відповідальності

у зв`язку з наступним.

Так, винуватість обвинуваченого, як вказав суд, доведена послідовними та незмінними показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які показали, що знали обвинуваченого тривалий час, останній після вторгнення російської федерації в Україну у 2014 році мав проросійські погляди, мріяв про прихід російської влади в Україну, наводив наклепи на українських військових та відправив на мобільні телефони

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відеоматеріал з відеохостингу «YouTube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Як пояснили зазначені свідки, що відкривши цей матеріал були шоковані його змістом, оскільки

в ньому виправдовувалася збройна агресія російської федерації, а тому заблокували будь-який контакт з ОСОБА_4 . Показаннями свідків спростовано доводи ОСОБА_4 про те, що зазначений матеріал не містить виправдування збройної агресії російської федерації.

Також суд зазначив про необґрунтованість тверджень сторони захисту про те,

ОСОБА_4 не міг встановити дійсний зміст відео, і лише висновком судової експертизи було встановлено, що відеоматеріал містить висловлювання, які за своїм об`єктивним змістом спрямовані на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України. При цьому суд вказав на те, що свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у своїх показаннях зазначали, що були шоковані від перегляду вказаного відео, оскільки воно виправдувало збройну агресію російської федерації проти України. Тобто, пересічному громадянину і без висновку спеціаліста було зрозуміло зміст відео.

Крім того, суд також послався на висновок експерта, у якому останній ствердив,

що заяви "авторитетної особи" викладені у формі тверджень "фальсифікації", "бездіяльність" і "прорахунки" з боку політичного керівництва України", а також пропагандистські методи, в яких виражене значення переконування адресатів у тому, що саме українські військові вбивають мирних мешканців, а збройна агресія російської федерації позиціонується як "звільнення" України від поневолення Заходом, а отже є доцільною/виправданою. Крім того, відеозапис містить твердження, що ЗСУ та українська влада сфальсифікували документальні свідчення про військові злочини та веде інформативну війну проти рф, задля успіху якої вбиває власний народ, а також перешкоджає в евакуації мирного населення з районів бойових дій, прикриваючись мирним населенням, як живим щитом. Зазначені висловлення спрямовані за своїм об`єктивним змістом на виправдовування збройної агресії російської федерації проти України.

Крім цього, суд вказав на безпідставність твердження сторони захисту про те,

що у ОСОБА_4 не було умислу на вчинення кримінального правопорушення. При цьому суд покликався на показання свідків, надані в судовому засіданні, згідно яких

з початку вторгнення російської федерації в Україну в 2014 році ОСОБА_4 підтримував проросійську позицію, нав`язував свої позиції, у зв`язку з чим попереджався власником фітнес-клубу. Крім того, після вторгнення рф в 2014 році, ОСОБА_4 відвідував як окуповані території, так і місто ростов російської федареції. Відправляючи свідкам відеоматеріал з відеохостингу «YouTube» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 »

ОСОБА_4 розумів його зміст і вчинив зазначені дії умисно, а не випадково.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 2 ст. 436-2 КК.

Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення за апеляційною скаргою обвинуваченого.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі вказав на те, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому суд не залишив без уваги доводи обвинуваченого ОСОБА_4 про те,

що допитані в судовому засіданні свідки пояснили, що не спілкувались з ним після початку повномасштабного вторгнення, а їх пояснення щодо наявності у нього проросійських поглядів стосуються періоду до 16 березня 2022 року, тобто до того,

як КК було доповнено ст. 436-2.

Як вказав суд в ухвалі, у своїх поясненнях свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_7 під час допиту в суді першої інстанції підтвердили, що не спілкуються з ОСОБА_4 з кінця 2021 року та з жовтня 2021 року відповідно; проте 08 квітня 2022 року на телефон ОСОБА_5 надійшло повідомлення від ОСОБА_4 , в якому були відеоматеріали, які виправдовують російську агресію в Україні. Водночас, на переконання колегії суддів, пояснення свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в тій частині,

що обвинувачений ОСОБА_4 мав проросійські погляди, є прихильником «руського миру», нав`язував свої проросійські ідеї до 16 березня 2022 року, тобто

до того, як КК було доповнено ст. 436-2, є лише характеризуючими даними особи ОСОБА_4 , за які не передбачено кримінальної відповідальності та які

не інкримінувались органом досудового розслідування.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених вироку та ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Отже, підстави для скасування оскаржених вироку та ухвали внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення кримінального процесуального закону відсутні.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженого також не наведено.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Богунського районного суду

м. Житомира від 26 січня 2024 року та ухвалу Житомирського апеляційного суду

від 13 травня 2024 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3