КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4041/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власниці майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

власниці майна ОСОБА_6 ,

представника власниці майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року задоволено клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 26 березня 2024 року в ході проведення обшуку автомобіля BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власниця майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14.05.2024, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, а саме автомобіля марки BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування. Автомобіль марки BMW Х5 чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво та ключі від зазначеного транспортного засобу - негайно повернути власнику ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом при постановленні оскаржуваної ухвали проігноровано норми процесуального права, зокрема ч. 2 ст. 115 КПК України.

Апелянт зазначає, що майно було вилучено 26.03.2024 о 19 год. 32 хв. під час обшуку, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2024, а тому клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку повинно було бути поданим до суду не пізніше 48 годин після вилучення майна, до 02.03.2024, а тому прокурор звернувся з клопотанням після спливу граничного строку.

Крім того, прокурор не просив у своєму клопотанні поновити строк на подачу клопотання.

Апелянт зауважує на тому, що вона як власник майна, не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, а тому не є суб`єктом ст. 170 КПК України, а отже, правових підстав для накладення арешту на майно немає.

В той же час, стороною обвинувачення не доведено жодними доказами, що транспортний засіб здобутий злочинним шляхом чи є об`єктом кримінального правопорушення, а відтак не має ознак речового доказу, визначених ст. 98 КПК України. Крім того, клопотання та оскаржувана ухвала не містять відомостей, що власник майна намагалась приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити або відчужити автомобіль, які конкретно відомості, сліди містить транспортний засіб, та яким критеріям відповідає, а також яким чином вказане майно могло бути використане, як знаряддя вчинення злочину.

Також апелянт вказує, що висновки слідчого судді, викладені в оскаржуваному рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що 14.05.2024 власник майна отримала лише вступну та резолютивну частини оскаржуваної ухвали, разом з цим, 17.05.2024 під час оголошення повного тексту ухвали апелянт була відсутня, та на момент подачі апеляційної скарги повного тексту ухвали не отримувала.

Заслухавши доповідь судді, доводи власниці майна та її представника, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити в повному обсязі, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга власниці майна ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року, які викладені в клопотанні власниці майна ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, Шевченківським управлінням поліції ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України, у зв`язку із тим, що , що впродовж 2018-2023 року група осіб за участі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , та інших невстановлених досудовим розслідуванням осіб, перебуваючи на території міста Києва, використовуючи завідомо підроблені документи, шляхом обману заволоділа об`єктами нерухомого майна, а саме квартирами за адресами: 1) АДРЕСА_2 ) АДРЕСА_3 ; 3) АДРЕСА_4 ; 4) АДРЕСА_5 ; 5) АДРЕСА_6 ; 6) АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , 7) АДРЕСА_9 ; 8) АДРЕСА_10 ; 9) АДРЕСА_11 ; 10) АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 ; 11) АДРЕСА_14 ; 12) АДРЕСА_15 ; 13) АДРЕСА_16 ; 14) АДРЕСА_17 ; 15) АДРЕСА_18 , а також шляхом обману намагаються заволодіти грошовими коштами добросовісних покупців у розмір 39 000 доларів США від продажу квартири АДРЕСА_19 .

В межах вказаного кримінального провадження 27.03.2024 ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2. ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

26.03.2024 у період часу з 19 год. 32 хв. по 20 год. 57 хв. на виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2024 (справа №761/7874/24) проведено обшук у автомобілі, який перебуває у володінні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 та вилучені речі, які мають ознаки речових доказів та беспосереднє відношення до даного кримінального провадження, зокрема зв`язку ключів у кількості 5 шт. з паперовою биркою, напис " АДРЕСА_20 " - зазначена квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення даного кримінального провадження.

Факт перебування автомобіля BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 у володінні ОСОБА_9 також підтверджується протоколом обшуку автомобіля NISSAN Х-TRAIL, д.н.з. НОМЕР_3 від 26.03.2024, який перебував під керуванням ОСОБА_9 та під час обшуку якого вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 на автомобіль BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 та один комплект ключів до нього.

26.03.2024 згідно протоколу обшуку транспортного засобу марки BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_21 , гараж № НОМЕР_5 вилучено автомобіль BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , які є тимчасово вилученим майном та потребують накладення арешту на нього арешту.

13.04.2024 на підставі ч. 1 ст. 98 КПК України, старшим слідчим СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві винесено постанову про визнання речовим доказом зазначеного автомобіля.

18.04.2024 прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду із клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 від 04.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2 ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор зазначив, що у кримінальному провадженні у якому вилучено зазначений автомобіль підозрюється ОСОБА_9 , зокрема у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 190 КК України, санкція зазначених норм передбачає конфіскацію майна, в тому числі характер вчених кримінальних правопорушень свідчить, що зазначений транспортний засіб міг бути придбаний за кошти здобуті протиправним шляхом, а також з метою забезпечення цивільного позову потерпілих, зокрема Київської міської ради, потерпілого ОСОБА_16 , коштами якого заволоділи у сумі 80 000 доларів США, потерпілої ОСОБА_17 , коштами якої заволоділи у сумі 5000 доларів США.

Автомобіль BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 належить колишній дружині ОСОБА_9 , а саме ОСОБА_6 яка має з ним трьох спільних малолітніх дітей та проживає з ним однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_22 . В той же час згідно історії реєстрації зазначеного транспортного засобу, останній 17.05.2017 був первинно зареєстрований за ОСОБА_18 , який є рідним братом ОСОБА_9 та 08.11.2022 перереєстрований на ОСОБА_6 .

Вказаний автомобіль також був місцем зберігання документів інших речей, які є доказами та підтверджують обставини даних кримінальних правопорушень. Вказані обставини також свідчать, що ОСОБА_9 є фактично власником автомобіля BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 , який перебуває у його володінні та користуванні, а тому арешт є потребою у конфіскації майна та забезпечення цивільного позову потерпілих.

Прокурор зазначає, що додатково встановлено, що відповідно ухвали Шевченківського районного суду № 761/14054/18 від 17.04.2018 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №374122994 від 12.04.2024 у кримінальному проваджені №0001224 за фактом заволодіння квартирою за адресою: АДРЕСА_23 , також причетний ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Вказаний об`єкт нерухомого майна - квартиру було відчужено на підставі договору-купівлі продажу квартири від 14.07.2016 між продавцем - особою, яка має ознаки психічно хворої ОСОБА_19 та покупцем ОСОБА_6 , яка в подальшому 22.09.2017 відчужила зазначену квартиру на користь третіх осіб. Водночас у 2021 році ОСОБА_6 придбала у власність дві однокімнатні квартири у Київській області та автомобіль Volvo, а також на останню у 2022 році було перереєстровано автомобіль BMW Х5, який попередньо у 2017 зареєстровано за рідним братом ОСОБА_9 - ОСОБА_18 . В той же час у матеріалах кримінального провадження наявні відомості, щодо заволодіння шляхом обману правом власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_24 , до заволодіння якої причетний ОСОБА_9 та яку зареєстровано у 2022 за ОСОБА_18 на яку в подальшому накладено арешт. Також, впродовж 2023 року за трьома спільними дітьми ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зареєстровано право власності (часткової власності) на нерухоме майно - 5 квартир, будинок, земельну ділянку, два гаражі, приміщення побутового призначення, які розташовані у м. Києві. ОСОБА_9 з 2015, а ОСОБА_6 з початку 2023 офіційного доходу не мають.

Прокурор вважає, що викладені вище факти є додатковим підтвердженням, що автомобіль BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 є наслідком легалізації коштів ОСОБА_9 та потребує накладення на нього арешту з метою можливої подальшої конфіскації та забезпечення цивільного позову потерпілих.

Орган досудового розслідування вважає, що автомобіль, питання про арешт якого порушується у клопотанні є тимчасово вилученим майном та має значення речового доказу, а тому з метою його збереження та запобігання подальшого відчуження, знищення, прокурор вважає, що необхідно накласти арешт на вказаний транспортний засіб.

14.05.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання задоволено та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено 26 березня 2024 року в ході проведення обшуку автомобіля BMW Х 5 д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на автомобіль BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_6 із забороною відчуження, розпорядження та користування.

Згідно ухвали суду, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість клопотання прокурора та необхідність накладення арешту на вказане майно, з підстав, передбачених ст.ст. 98, 170 КПК України, оскільки вилучений 26.03.2024 в ході проведення обшуку автомобіль, який перебуває у володінні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , використовувався підозрюваним ОСОБА_9 , як засіб полегшення вчинення кримінального правопорушення, про що свідчить вилучене в автомобілі майно, тобто є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому вказаний транспортний засіб відповідає критеріям речових доказів, визначених положенням ст. 98 КПК України.

Разом з цим, слідчий суддя зазначив, що не знайшли підтвердження в судовому засіданні доводи прокурора щодо необхідності накладення арешту на вказане майно з метою конфіскації майна як виду покарання та з метою забезпечення цивільного позову потерпілих.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, з огляду на наступне.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції, при цьому було досліджено матеріали справи, вислухана думка прокурора та власниці майна, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, рішення слідчого судді про задоволення клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, є законним та обґрунтованим, а тому, як вважає колегія суддів, підлягає залишенню без змін.

Крім того, колегія суддів враховує, що постановою старшого слідчого СВ Шевченківського управління поліції ГУ НП у м. Києві ОСОБА_20 від 13.04.2024 автомобіль BMW Х5, чорного кольору, номер кузова НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження та враховано обставини кримінального провадження, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане майно.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали слідчий суддя встановив, що в кримінальному провадженні зібрано достатньо доказів, що вказують на факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358; ч. 2 ст. 209; ч. 3 ст. 358; ч. 2. ст. 15, ч. 5 ст. 190 КК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Доводи апелянта, що майно було вилучено 26.03.2024 о 19 год. 32 хв. під час обшуку, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2024, а тому клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку повинно було бути поданим до суду не пізніше 48 годин після вилучення майна, до 02.03.2024, а тому прокурор звернувся з клопотання після спливу граничного строку, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, виходячи з наступного.

З наданих матеріалів вбачається, що майно на яке прокурор просив накласти було виявлено та вилучено 26.03.2024 в період з 19 год. 32 хв по 20 год. 37 хв. під час проведеного обшуку /протокол обшуку від 26.03.2024 т.1 а.с. 146/, який було проведено на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29.02.2024. Відповідно до експрес-накладної Нової почти /т. 1 а.с. 153/ клопотання про арешт направлено на адресу Шевченківського районного суду м. Києва 28.03.2024 плановий час доставки 29.03.2024, тобто клопотання про арешт майна подано з дотриманням положень ч. 5 ст. 171 КПК України.

08.04.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна повернуто прокурору для усунення недоліків, та надано строк у 72 години для усунення вказаних недоліків та приведення у відповідність до вимог ст. 172 КПК України.

Після усунення вказаних в ухвалі слідчого судді недоліків, прокурор повторно звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт вище зазначеного майна. Відповідно до вхідного штампу на клопотанні прокурора та протоколі передачі справи Шевченківського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна було подано прокурором до суду 18.04.2024, тобто у строк визначений ухвалою слідчого судді, а тому строк на подачу клопотання про арешт майна не вважається пропущеним.

Твердження апелянта, що вона як власник майна, не має статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні, а тому не є суб`єктом ст. 170 КПК України, а отже, правових підстав для накладення арешту на майно немає, не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власниці майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу власниці майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4