УХВАЛА

01 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 761/1573/23

провадження № 51-3754ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Прокурор звернувся до суду з касаційною скаргою на вищевказане судове рішення щодо виправданого ОСОБА_4 , де зазначає про його незаконність з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Зі змісту положень ч. 2 ст. 433 КПК виходить, що суд касаційної інстанції не вправі виходити за межі касаційних вимог, якщо цим погіршується становище виправданого, а отже касаційна скарга прокурора з вимогою про скасування ухвали суду апеляційної інстанції, який залишив без змін виправдувальний вирок місцевого суду, повинна відображати відповідні обґрунтовані доводи, змістом яких охоплюються належні підстави для такого рішення, оскільки, враховуючи вимоги ч. 3 ст. 26 КПК, Суд не може на власний розсуд відшуковувати в оскарженому рішенні відповідні підґрунтя для цього.

Прокурор в касаційній скарзі наводить формальні твердження про недотримання судом апеляційної інстанції положень статей 86, 94 КПК при наданні оцінки доказам у кримінальному провадженні, які, на його переконання, підтверджують наявність в діях виправданого ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення, проте не указує яких саме порушень правил оцінки доказів допущено судом, обмежившись лише твердженням про те, що така оцінка доказів як окремо кожного, так і у сукупності, є неналежною.

Також у скарзі зазначено, що суд апеляційної інстанції не надав оцінки жодному доводу апеляційної скарги прокурора, натомість не конкретизовано які саме доводи апеляційної скарги залишились без уваги.

Формальні та неконкретизовані твердження про недотримання судом попередньої інстанції норм КПК в частині надання ним оцінки доказам не можуть бути предметом перевірки суду касаційної інстанції без належного обґрунтування в аспекті тих порушень положень статей 404, 405 КПК, які, на переконання прокурора, були допущені судом апеляційної інстанції та призвели до недотримання вимог ст. 419 цього Кодексу.

Прокурор також зазначає, що суд апеляційної інстанції, в порушення приписів статей 23, 94 КПК, безпосередньо не дослідив доказів та не надав їм оцінку, всупереч тому, що сторона обвинувачення на цьому наполягала, проте не указує, чи були в суду апеляційної інстанції процесуальні підстави для повторного дослідження доказів, з огляду на приписи ч. 3 ст. 404 КПК.

Враховуючи положення статей 433, 437 КПК, наявність вказаних недоліків перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження та в подальшому прийняття одного з рішень, передбачених ст. 436 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 вказаного Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.

Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.

Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу прокурора залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.

Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3