Справа № 541/3460/14-к
Провадження № 1-кп/541/2/2024
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області
У Х В А Л А

15 листопада 2024 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу до суду, поданого в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001210 від 04.12.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвалою суду від 08.06.2015 року оголошено розшук обвинуваченого ОСОБА_4 , а судове провадження зупинено до його розшуку.

У зв`язку з ухиленням ОСОБА_4 від явки до суду, прокурором подано клопотання до застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання про дозвіл а затримання обвинуваченого з метою його приводу для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Відносно ОСОБА_4 неодноразово виносилися ухвали суду про надання дозволу на його затримання, однак строк дії відповідних судових рішень сплинув.

Тому, в сторони обвинувачення виникла необхідність в повторному зверненні з відповідним клопотанням.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що для забезпечення участі обвинуваченого ОСОБА_4 під час розгляду клопотання стосовно застосування запобіжного заходу, необхідно отримати дозвіл на його затримання. Прокурор вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 та ст. 178 КПК України, як підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор, будучи повідомлений про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, суд прийшов до наступних висновків.

09.08.2024 набув сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Зокрема, указаним законом викладено нову редакцію статті 51 КУпАП, де частинами 1, 2 визначено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 ПКУ для відповідного року.

При цьому, підпунктом 169.1.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2014 складає 1 218 грн, а згідно з Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2015 теж складав 1 218 грн. А отже, сума соціальної пільги у 2014 та 2015 роках, станом на дати вчинення кримінальних правопорушень, становила 609 грн (1 218 грн : 50% = 609 грн).

Це вказує, що для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального (не розмір штрафу як покарання) неоподатковуваний мінімум у 2014 та 2015 роках становив 609 грн.

Отже, два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в розумінні ст. 51 КУпАП станом на 01.01.2014 та 01.01.2015 складали 1 218 грн, тоді як на час інкримінованих подій у 2014 та 2015 роках розмір дрібної крадіжки складав 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що відповідно складало 121 грн 80 коп. (0,2 х (50% : 1 218)).

Статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 479-2 КПК України суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Як видно з обвинувальних актів у об`єднаного кримінального провадження, внесеного 04.12.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001347, ОСОБА_4 інкриміновано таємне викрадення чужого майна (крадіжки), а саме за ч. 1 ст. 185 КК України за подією, яка мала місце в ніч з 03.12.2014 на 04.12.2014 у сумі 394,68 грн, а також за ч. 2 ст. 185 КК України за подією, яка мала місце в ніч на 16.02.2015 у сумі 202,1 грн.

Аналізуючи наведені положення законів, слід дійти висновку, що відбулась втрата чинності закону, шляхом прийняття нового закону і відповідно визначення нових меж між адміністративним правопорушенням (дрібна крадіжка) та кримінальним правопорушенням (крадіжка). Таким чином, таке діяння як викрадення чужого майна, вартість якого становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян не є кримінально караним.

З цих підстав, відповідно до положень статті 5 КК України, судом має бути прийнято рішення в порядку, передбаченому п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КК України, бо вартість викраденого майна відповідно до обвинувального акту менша, ніж верхня межа для притягнення особи до відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, клопотання прокурора не підлягає задоволенню, у зв`язку з декриміналізацією інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 7, 100, 124-128, 284, 350, 369-372, 376, 395, 479-2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про дозвіл на затримання підозрюваного з метою його приводу до суду у кримінальному провадженні №0001210 від 04.12.2014 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області протягом 7 (семи) днів з дня наступного після її проголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1