УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року

м. Київ

справа № 521/14619/15-к

провадження № 51-3690ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника (представника цивільного відповідача)

ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимого,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 122 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі п. 3 ч.1 ст. 49 КК ОСОБА_5 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 3969,18 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Відповідно до обставин кримінального правопорушення, встановлених у вироку суду, 28 лютого 2015 року ОСОБА_5 , близько о 20:20, перебуваючи у дворі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , діючи з прямим умислом, з метою нанесення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_6 за одяг правою рукою та наніс удар лівою рукою стиснутою в кулак в область шиї, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку з забиттям потиличної області голови, що ускладнилась гіпертензійно-лікровним синдромом, вегетативними кризами, стійкою цефалгією та гострою невротичною реакцією, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Одеський апеляційний суд ухвалою від 11 липня 2024 року вирок місцевого суду в частині вирішення цивільного позову про стягнення моральної шкоди- змінив.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , в частині стягнення моральної шкоди - задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

В іншій частині судове рішення залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Не оспорюючи доведеність винуватості ОСОБА_5 , правильність кваліфікації його дії та законність звільнення від призначеного покарання на підставі ст. 49 КК, захисник (представник цивільного відповідача) у касаційній скарзі просить змінити ухвалу суду апеляційної інстанції в частині вирішення цивільного позову про стягнення на користь потерпілої ОСОБА_6 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн і стягнути на її користь 5000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що апеляційний суд, задовільнивши частково цивільний позов потерпілої в частині моральної шкоди не дотримався приписів ст. 370 Кримінального процесуального кодексу (далі - КПК) та ст. 23 Цивільного Кодексу України (далі-ЦК). Вважає, що апеляційний суд належним чином не умотивував свій висновок про збільшення розміру стягнення моральної шкоди в розмірі 50000 грн з ОСОБА_5 та не навів обставин, які були при цьому враховані. Крім того суд в ухвалі не навів в чому полягає невірне застосування місцевим судом норм матеріального права або правових висновків Верховного Суду. Апеляційний суд не вказав, які зміни відбулися у житті потерпілої. Вважає, що потерпіла після інциденту не була позбавлена можливості працювати, вести активне повноцінне життя, виховувати дітей, керувати транспортними засобами, вчиняти інші дії для задоволення своїх матеріальних та духовних потреб. Потерпілою не було долучено до матеріалів провадження розрахунків на підтвердження обсягу моральних страждань. Також у справі не проведено психологічну експертизу, в якій було б визначено конкретний розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути з цивільного відповідача.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши викладені в касаційній скарзі доводи та копії судових рішень, колегія суддів доходить висновку, що підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі, не має.

Так, згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. На будь-яких інших підставах, зокрема через неповноту судового розгляду та невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, суд касаційної інстанції не вправі приймати рішення про скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, а виходить з обставин, установлених судом.

Доводи захисника щодо неправильного вирішення апеляційним судом у цьому кримінальному провадженні цивільного позову в частині збільшення розміру стягнення моральної шкоди є необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ст. 128 КПК цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, і при цьому застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України.

Як передбачено ст. 23 ЦК, моральна шкода, крім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Водночас розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) і з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Змінюючи ворок місцевого суду в частині збільшення розміру відшкодування моральної шкоди апеляційний суд встановив, що рішення місцевого суду в цій частині не відповідає принципам справедливості, розумності та виваженості.

З аналізу оскаржуваного судового рішення убачається, що апеляційний суд, збільшуючи розмір моральної шкоди врахував, що в результаті протиправних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_6 було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості у виді закритої черепно-мозкової травми за формою струс головного мозку з забиттям потиличної області голови, внаслідок чого потерпіла в період з 03 по 25 березня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні лікарні, що підтверджується відповідними довідками та виписками наявними в матеріалах кримінального провадження. Травма отримана потерпілою ускладнилася розвитком гіпертензійно-лікворного синдрому з вегетативними кризами, стійкою цефалгією та гострою невротичною реакцією. Після виписки з лікарні потерпіла була під наглядом лікаря-невролога поліклініки та їй було призначено курс медикаментозного лікування.

Оцінюючи обсяг моральних страждань потерпілої апеляційний суд встановив, що характер немайнових втрат потерпілої був досить довготривалим, обсяг і характер фізичних та душевних страждань був достатньо глибоким, оскільки потерпіла тривалий час скаржилась на головні болі та нудоту, внаслідок чого отримана нею травма, призвела до суттєвих вимушених змін у її житті.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, переживання потерпілої з приводу спричиненої шкоди здоров`ю, перенесений фізичний біль, якого вона зазнала у зв`язку із заподіяними травми голови, тривалий період лікування та час протягом якого фактично потерпіла не могла вести звичний спосіб життя, апеляційний суд використовуючи свої дискреційні повноваження, належно оцінивши всі обставини, які за законом мають правове значення для визначення розміру моральної шкоди, дотримуючись принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтовано висновку про необхідність збільшення розміру відшкодування обвинуваченим моральної шкоди потерпілій до 50000 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції і вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди у цьому кримінальному провадженні визначено з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого злочину і вважати його безпідставно завищеним підстав немає.Такий розмір моральної шкоди носить характер компенсації і не призводить до збагачення потерпілої.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд самостійно на власний розсуд визначив розмір моральної шкоди, не відповідають дійсності, оскільки суд здійснив розгляд справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , в якій зокрема висловлена незгода з визначеним місцевим судом розміром моральної шкоди, водночас суд врахував комплекс обставин, які мають правове значення, частково погодився з доводами потерпілої сторони і виходячи із повноважень збільшив розмір моральної шкоди.

Доказів того, що стягнення 50000 грн моральної шкоди становить для

ОСОБА_5 особистий надмірний тягар, у касаційній скарзі не наведено.

Наявність або відсутність висновків психологічної експертизи, не є вирішальними для суду в конкретному кримінальному провадження при визначенні розміру моральної шкоди, і в будь-якому випадку суд керується спеціальними критеріями встановленими законом.

Розмір моральної шкоди не може бути єдиним для певного кримінального правопорушення, оскільки суд в кожній конкретній ситуації, використовуючи свої дискреційні повноваження, керується безпосередньо законом, який визначає чіткі критерії, якими повинен керуватися суд при визначені розміру моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє, як безпідставні доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом практики Верховного Суду стосовно визначення розміру моральної шкоди, оскільки застосовувати практику Верховного Суду потрібно як з урахуванням обставин кримінального правопорушення, так і цілісного контексту сформульованої Верховним Судом правової позиції, без перекручень її змісту та використання відносно до контексту. В рішеннях про які йде мова розмір моральної шкоди різний. Однак критерії якими керується суд єдині.

На переконання суду касаційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, апеляційний суд в достатній мірі обґрунтував свої висновки та постановляючи рішення дотримався приписів статей 370, 414, 419, 420 КПК і ст. 23 Цивільного кодексу.

Касаційна скарга захисника не містить переконливих аргументів та обставин, які апеляційний суд необґрунтовано взяв до уваги або врахував при визначенні розміру моральної шкоди, що дають підстави для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення. Викладені в касаційній скарзі доводи та посилання не впливають на висновок про законність і справедливість прийнятого рішення.

Оскільки з касаційної скарги та судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника (представника цивільного відповідача) ОСОБА_4 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 11 липня 2024 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3