Дата документу 08.07.2024 Справа № 314/961/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/961/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/898/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 липня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 червня 2024 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянська Вільнянського району Запорізької області, громадянина України, маючого повну загальну середню освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2024 року включно -,

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 18 червня 2024 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що на теперішній час наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло у нічний час доби за адресою його проживання: АДРЕСА_1 , із застосуванням електронного засобу контролю або без такого.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що прокурором не викладено обставин, на підставі яких він дійшов висновку про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зазначає, що враховуючи наявність постійного місця проживання, наявність стійких соціальних зв`язків, немає жодних підстав стверджувати про наявність ризику переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування та суду.

Вважає, що до ОСОБА_7 можливо обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час та такий запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та гарантувати реалізацію його права на працю.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 підтримав подану ним апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити..

Обвинувачений ОСОБА_7 був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги його захисника через Державну установу «Запорізький слідчий ізолятор» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте, він не приймав участь у судовому засіданні, оскільки за повідомленням працівника ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» обвинувачений залучений до проведення слідчих дій та відсутній в приміщенні установи.

Враховуючи те, що захисник - адвокат ОСОБА_6 не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого, у зв`язку із тим, що розгляд апеляційної скарги не погіршує правового становища ОСОБА_7 , а також через відсутність заяви останнього про обов`язкову його участь в апеляційній інстанції, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та вказав про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання. Злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у вигляді до 15 років позбавлення волі або довічного позбавлення волі.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Крім того, колегія суддів вважає, що і ризик вчинення іншого кримінального правопорушення не зменшився та продовжує існувати, оскільки як убачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 є раніше судимим, вчинив дії за які обвинувачується у даному кримінальному провадженні в той час, коли на розгляді в Шевченківському районному суді м. Запоріжжя перебувало кримінальне провадження відносно нього за обвинуваченням у вчиненні аналогічного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (3 червня 2024 року винесено вирок) та на розгляді Вільнянського районного суду Запорізької області за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не працює, суспільно-корисною працею не займається, не має постійного джерела доходу, що в сукупності свідчить наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апеляційному суду не надано.

Щодо доводів про наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 постійного місця проживання, то колегія суддів вважає, що ці обставини не є безумовними підставами для обрання більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків є не підтвердженими, адже ОСОБА_7 не одружений, не має на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей, відомості про інших осіб, які б свідчили про міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, в апеляційній скарзі також не зазначено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 199, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 18 червня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 16 серпня 2024 року включно, залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4