ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 5-656к99 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/899/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про перегляд судового рішення щодо засудженого ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року щодо ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами

Суд мотивував своє рішення тим, що обставини, на які посилається захисник ОСОБА_7 , не є нововиявленими в розумінні правового змісту ст.459 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року щодо засудженого ОСОБА_8 , постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву.

В обґрунтування посилається на те, що висновок суду першої інстанції суперечить нормам чинного на той час законодавства, оскільки затриманому ОСОБА_8 не було роз`яснено право на захист, а тому на думку апелянта, висновок суду першої інстанції про відсутність порушення прав затриманого ОСОБА_8 є передчасним та з цих підстав оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважав необґрунтованою апеляційну скаргу захисника та просив залишити її без задоволення.

Захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок; 2) зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) визнання Конституційним Судом України неконституційності закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом; 5) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

При цьому, Верховний Суд (справа №185/8414/18) наголосив, що тлумачення термінів «нововиявлені обставини», «обставини», що вживаються у ст.459 КПК України, має здійснюватися в системному зв`язку з іншими положеннями КПК України, насамперед ст. 91 КПК України, яка визначає обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду.

За змістом цих норм закону нововиявлені обставини це узагальнена категорія юридичних фактів, які мають істотне значення для вирішення справи, але не були відомі суду та іншим учасникам процесу на момент постановлення рішення, внаслідок чого була допущена судова помилка. Тобто нововиявлені обставини це фактичні дані, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Праведная проти Росії » (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п . 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Крім того, положеннями Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року та п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов пороти України» від 03.04.2008, визначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу остаточності рішень суду, який в свою чергу визначає, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового його вирішення.

Як убачається з матеріалів провадження, вироком Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року ОСОБА_8 засуджено за ч.3 ст.206, ч.2 ст.101, ст.121, ст.208, п.п.«ж», «є», «і» ст.93, ст.93 КК України (в ред.1960 року) до покарання у виді смертної кари - розстрілу.

Ухвалою Верховного Суду України від 26 жовтня 1999 року вирок Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року щодо ОСОБА_8 залишено без змін.

Ухвалою Харківського обласного суду від 30 травня 2000 року ОСОБА_8 замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі.

11 грудня 2023 року до Ленінського районного суду м.Харкова захисник ОСОБА_7 звернулась із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій послалась на те, що ОСОБА_8 під час затримання працівниками поліції 27 березня 1997 року не було забезпечено захисником, вказана обставина, на думку захисника, могла вплинути на судове рішення, але не була відома засудженому через його юридичну необізнаність та не могла бути відома суду під час судового розгляду, а тому вважає вирок Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.206, ч.2 ст. 101, ст. 121, ст.208, п.п. «ж», «є», «і» ст.93, ст.93 КК України, та просила ухвалити виправдувальний вирок.

Однак таку думку захисника ОСОБА_7 апеляційний суд вважає помилковою, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів кримінальної справи, під час розгляду справи у Харківському обласному суді, ОСОБА_8 було забезпечено захисником ОСОБА_9 .

Відповідно до ст.106 Кримінально-процесуального кодексу України, прийнятого Верховною Радою УРСР №1001-05 від 28.12.1960 передбачено, що орган дізнання вправі затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, лише при наявності однієї з таких підстав: 1) коли цю особу застали при вчиненні злочину або безпосередньо після його вчинення; 2) коли очевидці, в тому числі й потерпілі, прямо вкажуть на дану особу, що саме вона вчинила злочин; 3) коли на підозрюваному або на його одягу, при ньому або в його житлі буде виявлено явні сліди злочину. При наявності інших даних, що дають підстави підозрювати особу у вчиненні злочину, її може бути затримано лише в тому разі, коли ця особа намагалася втекти, або коли її місце проживання чи перебування не зареєстровано, або коли не встановлено особи підозрюваного. Про кожний випадок затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, орган дізнання зобов`язаний скласти протокол із зазначенням підстав, мотивів, дня, години, року, місяця, місця затримання, пояснень затриманого, часу складання протоколу про роз`яснення підозрюваному в порядку, передбаченому частиною другою статті 21 цього Кодексу, права мати побачення із захисником з моменту затримання. Протокол підписується особою, яка його склала, і затриманим.

Вимогами ст.115 КПК України (в ред.1960 року), передбачено, що слідчий вправі затримати і допитати особу, підозрювану у вчинені злочину, за підставами і в порядку, передбаченими статтями 106, 106-1 і 107 цього Кодексу.

Таким чином, не можна визнати нововиявленою обставиною заявлене стороною захисту порушення права засудженого на захист через відсутність при затриманні ОСОБА_8 захисника. При цьому, для того, щоб обставина, на яку посилається захисник, могла бути визнана нововиявленою, вона має стосуватися предмету доказування у справі, тобто обставин, що зумовили висновок про винуватість особи у вчиненні злочину. Можливі процесуальні порушення, допущені під час розгляду справи, у тому числі й такі, що могли позначитися на ефективності захисту, не є обставинами, на які посилаються стаття 459 та пункти 4, 5 статті 462 КПК України.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2022 року (справа № 791/1/18, провадження № 51-9184км18).

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протокол про затримання у підозрі у вчиненні злочину № НОМЕР_1 від 27.03.1997, складений відповідно до вимог КПК України (в ред.1960 року). Будь-яких зауважень, скарг та клопотань з приводу свого затримання ОСОБА_8 не заявляв, що підтверджується його особистим підписом.

Окрім цього, вирок Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року було переглянуто судом касаційної інстанції, будь-яких процесуальних порушень, які б були підставою для скасування вироку не встановлено.

Поряд з цим, при розгляді заяви про перегляд вироку Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року за нововиявленими обставинами з`ясовано, що будь-яких порушень вимог кримінального та кримінально-процесуального закону судами апеляційної та касаційної інстанцій не встановлено, тому вказана захисником обставина не може бути нововиявленою та такою, що могла вплинути на рішення суду. Інших обставин, які в розумінні ст.459 КПК України могли бути нововиявленими та підставою для перегляду вироку захисником не наведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції обґрунтовано залишив заяву захисника ОСОБА_7 без задоволення, оскільки дійшов правильного висновку, що підстави, на які посилається заявник, не є нововиявленими в розумінні ст.459 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м.Харкова від 12 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви захисника ОСОБА_7 про перегляд вироку Харківського обласного суду від 28 грудня 1998 року щодо ОСОБА_8 за нововиявленими обставинами - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4