Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

9 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0004564 щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Тетіїв Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , згідно з ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 25 березня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 25.03.2024 ОСОБА_6 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_6 звільнений від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки і на нього покладено обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

Цим же вироком частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 , на користь якого суд стягнув з ОСОБА_6 60 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок суду змінити, виключивши з нього обставину, яка обтяжує ОСОБА_6 покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості обвинуваченого, правову кваліфікацію його дій, вид та розмір призначення покарання, а також звільнення від його відбування з випробуванням. Водночас, вважає, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки застосував закон, який не підлягає застосуванню, помилково врахувавши обставину, яка обтяжує покарання.

Наголошує на тому, що обставини, які обтяжують покарання, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання. Однак ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення з необережності, а тому травмування особи з інвалідністю в результаті ДТП не охоплювалося і не могло охоплюватися його умислом.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи обвинуваченого, який поклався на розсуд суду; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить задовольнити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_7 тілесні ушкодження середньої тяжкості, за наступних обставин.

23 вересня 2023 року близько 20 години 20 хвилин ОСОБА_6 , керуючи технічно справним мікроавтобусом "Mercedes-Benz Sprinter" д/н НОМЕР_1 , рухаючись проїжджою частиною вул. Академіка Байраківського в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області в напрямку виїзду з міста, навпроти домоволодіння АДРЕСА_2 порушив вимоги п.п.2.3 "б", 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху.

Вказані порушення виразились у тому, що ОСОБА_6 не був уважним, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості не обрав безпечну швидкість, щоб мати змогу зупинити транспортних засіб у межах видимості дороги, при виявленні перешкоди для руху - інвалідного візка, який рухався проїжджою частиною в попутному напрямку, яку водій об`єктивно спроможний був виявити, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення із задньою частиною вказаного інвалідного візка. В результаті ДТП візочник ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді закритого перелому нижньої третини правої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому лівої ключиці зі зміщенням уламків та закритого перелому II-VII-го ребер ліворуч, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості як такі, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_6 за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження,- є вірною.

Вид та розмір призначеного ОСОБА_6 основного та додаткового покарань, а так само звільнення від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням на підставі ст.75 КК України прокурором також не оскаржується.

Між тим, доводи в апеляційній скарзі про неправильне врахування судом обставини, яка обтяжує покарання, заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з п.6 ч.1 ст.67 КК України при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

За змістом цієї норми винна особа повинна усвідомлювати, що потерпілий має певні фізичні або психічні вади, перебуває в уразливому стані в силу фізичного стану або віку, і використовувати ці обставини під час вчинення кримінального правопорушення.

З суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, характеризується необережною формою вини, з огляду на що спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень особі з інвалідністю не охоплювалося і не могло охоплюватися умислом ОСОБА_6 .

Згідно з ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме, положення п.6 ч.1 ст.67 КК України, які не підлягають застосуванню, вказані обставини згідно з ст.ст.408, 413 КПК України є підставою для зміни вироку шляхом виключення з його мотивувальної частини посилання як на обставину, що обтяжує покарання, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю і задоволення апеляційної скарги прокурора.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури задовольнити.

Вирок Тетіівського районного суду Київської області від 25 березня 2024 року щодо ОСОБА_6 змінити.

Виключити з мотивувальної частини вироку посилання як на обставину, яка обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3