Справа № 358/1268/24 Провадження № 1-кс/358/308/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Богуслав

Слідчий суддя Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянув клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001528 від 10.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, щодо підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в с.Мисайлівка, Обухівського району Київської області, українця, громадянина України, із професійно-технічною освітою, не працює, не одруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, не є особою з інвалідністю, військовозобов`язаного, зареєстрований: АДРЕСА_1 , мешкає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

В С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Богуславського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло вказане клопотання, в обгрунтування якого слідчий посилається на наступні обставини.

ОСОБА_4 достовірно знав, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан та який продовжено відповідно до Указу Президента України № 271 від 06.05.2024.

На початку липня 2024 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходився у будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , яка в цей час була відсутня за місцем свого проживання, з дозволу останньої.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на викрадення грошових коштів, власником яких являється ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_4 пройшов до спальної кімнати, де на одній із полиць шафи взяв чорну косметичку, у якій знаходились грошові кошти, власником яких являється ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, таємно викрав із даної косметички грошові кошти у сумі 200 доларів США, що еквівалентно 8109,16 гривень згідно даних Національного банку України станом на 05.07.2024, та, поклавши їх до кишені своїх штанів, вийшов із спальної кімнати.

В подальшому, ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 8 109,16 гривень.

Окрім цього, у середині липня 2024 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , знаходився у будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , яка в цей час була відсутня за місцем свого проживання, з дозволу останньої.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на викрадення грошових коштів, власником яких являється ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_4 пройшов до спальної кімнати, де на одній із полиць шафи взяв чорну косметичку, у якій знаходились грошові кошти, власником яких являється ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав із даної косметички грошові кошти у сумі 100 доларів США, що еквівалентно 4 104,34 гривень згідно даних Національного банку України станом на 15.07.2024, та, поклавши їх до кишені своїх штанів, вийшов із спальної кімнати.

В подальшому, ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 4 104,34 гривень.

Окрім цього, 2 серпня 2024 року близько 19.00 год. ОСОБА_4 , знаходився у будинку ОСОБА_7 , що розташований за адресою АДРЕСА_1 , разом із останньою.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на викрадення грошових коштів, власником яких являється ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний корисливий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, користуючись відсутністю власника та сторонніх осіб, ОСОБА_4 пройшов до спальної кімнати, де на одній із полиць шафи взяв поліетиленовий пакет, у якому знаходились грошові кошти, власником яких являється ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_4 шляхом вільного доступу, таємно повторно викрав із даної косметички грошові кошти у сумі 200 доларів США, що еквівалентно 8 227,8 гривень згідно даних Національного банку України станом на 02.08.2024, та, поклавши їх до кишені своїх штанів, вийшов із спальної кімнати.

В подальшому, ОСОБА_4 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, місце вчинення кримінального правопорушення залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 завдав потерпілій ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 8 227,8 гривень.

15.10.2024 ОСОБА_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Мисайлівка, Богуславського р-ну Київської області, українець, громадянин України, без зареєстрованого місця проживання, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючий, раніше не судимий згідно ст. 89 КК України, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, військовозобов`язаний, підозрюється у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з рішенням Свропейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства», вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_4 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Підозра ОСОБА_4 , в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні обґрунтовується зібраними доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від ОСОБА_7 від 09.08.2024; протоколом огляду місця події від 09.08.2024; протоколом огляду місця події від 09.08.2024; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 від 10.08.2024; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_8 від 13.08.2024; протоколом допиту свідку ОСОБА_9 від 15.08.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_10 від 15.10.2024; протоколом проведення слідчого експерименту участі підозрюваного ОСОБА_10 від 15.10.2024; висновком експерта за результатами проведення дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/111-24/56584-Д від 03.10.2024.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до підозрюваного ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від суду, адже з позиції практики Європейського суду з захисту прав людини (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії) та (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдова) слід зазначити, що підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у тяжкому злочині, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до восьми років. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати ОСОБА_4 змінювати своє місце проживання та переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім цього, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який на даний час триває. Тому ОСОБА_4 , користуючись уразливою ситуацією в країні, має змогу переховуватися від суду, зокрема, в місцях постійного проведення бойових дій або місцях, непідконтрольних органам державної влади України;

-п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілого, свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, шляхом впливу на них з метою зміни показань останніми або відмовою від надання таких показань. Незаконний вплив на свідків у цьому провадженні може позбавити суд належним чином дослідити показання свідків саме в судових засіданнях, є обґрунтовані підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_4 може незаконно впливати на останніх.

Обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні застосуванням більш м`яких запобіжних заходів:

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у рішенні справи «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський Суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Європейський суд з прав людини у справі «Іллійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінювані «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 КПК України.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких, окрім як тримання під вартою, запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Більш м`які запобіжні заході до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосовано, такі як: особисте зобов`язання - в зв`язку із вчиненням ОСОБА_4 тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строком до восьми років позбавлення волі, крім того вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього, враховуючи спосіб вчинення зазначеного кримінального правопорушення, приховування його обставин, крім того у ОСОБА_4 відсутні стійкі соціальні зв`язки, а саме він не одружений, дітей та інших осіб на утриманні не має, що у своїй сукупності дає підстави вважати, що він може в подальшому переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинені діяння; особистої поруки - в зв`язку з відсутністю будь-яких даних про осіб, які заслуговуючи на довіру, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_4 покладених на нього обов`язків відповідно до ст.194 КПК України, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу, крім того вказаний запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки останнього під час досудового розслідування, враховуючи вищезазначені обставини вчиненого кримінального правопорушення; домашнього арешту - у зв`язку із наявними ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України, обставинами вчиненого кримінального правопорушення, в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_4 з огляду на наявність високої ступені ризику переховування від суду, впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення інших кримінальних правопорушень, відсутність стійких соціальних зв`язків, у вигляді дружини, дітей та інших осіб на утриманні, у своїй сукупності свідчить про те, що даний запобіжний захід не може бути застосовано стосовно нього.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3, 5, 6, 7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вище зазначені відомості свідчать про існування ризиків, передбачених п. п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, та те що ОСОБА_4 з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від суду, а також застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а інтереси суспільства переважають обмеження в правах, які має підозрюваний ОСОБА_10 .

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилався на наявність обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених пп. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Підозрюваний ОСОБА_10 просив застосувати більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання. Зазначив, що він має намір відшкодувати потерпілій спричинену шкоду, оскільки працює не офіційно та має заробіток. Критично ставиться до вчиненого. Свою вину він визнає та його позиція є незмінною. Такі покази він надавав в ході допиту його як підозрюваного та в ході проведення слідчого експеримерту, де він показав, як вчинив крадіжки. Переховуватися наміру не має. В теперішній час мешкає у будинку товариша.

Вислухав учасників судового розгляду, слідчий суддя виходить з наступного.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, ч. 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя враховує наступне.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Слідчим суддею встановлено, що 15.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме, які досліджені в судовому засіданні та які в своїй сукупності підтверджують причетність саме ОСОБА_4 до вчинення вищезазначених злочинів.

Таким чином, ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми.

З огляду на викладене, оцінивши сукупність і вагомість наявних на цій стадії провадження доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що вони доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це правопорушення.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: незаконно впливати на потерпілу, яка є його тіткою, свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки підозрюваному відомі як особисті дані свідків у цьому кримінальному провадженні, так і зміст їх показань, що може спонукати підозрюваного незаконно впливати на них шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.

При цьому, ані слідчим при зверненні з клопотанням про обрання запобіжного заходу, ані прокурором в ході судового розгляду не доведено та не надано об`єктивних доказів існування ризику, передбаченого пп.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_4 , народився в с.Мисайлівка Обухівського району Київської області, громадянин України, із професійно-технічною освітою, неодружений, дітей не утриманні не має, має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Таким чином, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також наявність ризику, який дає достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючому ризику, слідчий суддя враховує таке.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, спосіб його скоєння та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Положеннями ст. 179 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи недоведеність існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, вважає, що, незважаючи на підозру у скоєнні тяжкого злочину та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної процесуальної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення й даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тим ризикам, які об`єктивно існують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193-196, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Обухівського РУП ГУНП в Київській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 , погодженого прокурором Миронівського відділу Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001528 від 10.08.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, щодо підозрюваного ОСОБА_4 відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 строком до 22 грудня 2024 року включно наступні процесуальні обов`язки:

-прибувати до слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні, та суду на першу вимогу;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками у цьому кримінальному провадженні з приводу обставин провадження.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її проголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1