Справа № 367/922/23
Провадження №1-кп/367/357/2024
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2, частиною3 статті 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Наприкінці вересня 2011 року у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння майном ОСОБА_6 шляхом зловживання довірою. Так, ОСОБА_4 , маючи тісні стосунки з ОСОБА_6 та заслугувавши його довіру в ході довготривалого спілкування, підтримання одночасно професійних й товариських відносин, які склалися під час навчання ОСОБА_6 в аспірантурі Національного університету ДПС України, де ОСОБА_4 була науковим керівником, а також їх спільного відпочинку та дозвілля, вирішила заволодіти його майном шляхом зловживання довірою.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, 29.09.2011 (точний час не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні Національного університету Державної податкової служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди та. порушення усталеного порядку справедливого розподілу благ у суспільстві, маючи довірливі відносини з ОСОБА_6 та зловживаючи його довірою, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна ввела в оману ОСОБА_6 щодо своїх, нібито, дійсних намірів взяти в останнього в борг грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та в подальшому їх повернути у строк до 01.01.2012, при цьому заздалегідь не маючи на меті виконувати взяте на себе грошове зобов`язання. Перебуваючи в тому ж місці в той же час ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, задля створення у ОСОБА_6 хибної впевненості щодо своїх намірів склала на ім`я останнього розписку, в якій зазначила про отримання від ОСОБА_6 коштів у розмірі 10 000 доларів США та зобов`язання повернути їх у строк до 01.01.2012. Одразу після цього ОСОБА_6 перебуваючи у тому ж місці в той же час, сприймаючи дії та наміри ОСОБА_4 щодо взяття від нього у борг коштів та їх подальшого повернення у визначений в розписці строк як реальні, не маючи сумнівів у їх дійсності, довіряючи останній та очікуючи виконання нею свого зобов`язання передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США.

Вчинивши зазначені вище дії ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 у загальній сумі 10 000 доларів США, що станом на 29.09.2011 становить 79 370 грн., що згідно п. 3 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України визнається кримінальним правопорушенням, що завдало значної шкоди потерпілому.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що завдало значної шкоди потерпілому.

Далі, ОСОБА_4 вчинивши за вищевказаних обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), що задало значної шкоди потерпілому за наступних обставин.

Так, 21.02.2012 (точний час не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні Національного університету Державної податкової служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди та порушення усталеного порядку справедливого розподілу благ у суспільстві, діючи повторно, маючи довірливі відносини з ОСОБА_6 та зловживаючи його довірою, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна ввела в оману ОСОБА_6 щодо своїх, нібито, дійсних намірів взяти в останнього в борг грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США та в подальшому їх повернути у строк до 28.08.2012, при цьому заздалегідь не маючи на меті виконувати взяте на себе грошове зобов`язання. Перебуваючи в тому ж місці в той же час ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, задля створення у ОСОБА_6 хибної впевненості щодо своїх намірів склала на ім`я останнього розписку, в якій зазначила про отримання від ОСОБА_6 коштів у розмірі 10 000 доларів США та зобов`язання повернути їх у строк до 28.08.2012. Одразу після цього ОСОБА_6 перебуваючи у тому ж місці в той же час, сприймаючи дії та наміри ОСОБА_4 щодо взяття від нього у борг коштів та їх подальшого повернення у визначений в розписці строк як реальні, не маючи сумнівів у їх дійсності, довіряючи останній та очікуючи виконання нею свого зобов`язання передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 10 000 доларів США.

Вчинивши зазначені вище дії ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою повторно заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 у загальній сумі 10 000 доларів США, що станом на 21.02.2012 становить 79 870 грн., що згідно п. 3 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України визнається кримінальним правопорушенням, що завдало значної шкоди потерпілому.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому.

Крім того, ОСОБА_4 вчинивши за вищевказаних обставин, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) у великих розмірах.

Так, 29.03.2013 (точний час не встановлено) ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні Національного університету Державної податкової служби України, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх злочинних дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілому майнової шкоди та порушення усталеного порядку справедливого розподілу благ у суспільстві, маючи довірливі відносини з ОСОБА_6 та зловживаючи його довірою, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, достовірно розуміючи, що вона не має ані дійсного, ані гаданого права на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ввела в оману ОСОБА_6 щодо своїх, нібито, дійсних намірів взяти в останнього грошові кошти в розмірі 20 000 доларів США як завдаток за подальший продаж зазначеної квартири на користь ОСОБА_6 , про що склала та підписала відповідну розписку, задля створення в останнього хибної впевненості щодо справжності своїх намірів. Одразу після цього ОСОБА_6 перебуваючи у тому ж місці в той же час, сприймаючи дії та наміри ОСОБА_4 щодо взяття від нього коштів як завдаток за продаж нею квартири за адресою: АДРЕСА_2 як реальні, не маючи сумнівів у їх дійсності, довіряючи останній та очікуючи виконання нею свого зобов`язання передав ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 20 000 доларів США.

Вчинивши зазначені вище дії ОСОБА_4 шляхом зловживання довірою заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 20 000 доларів США, що станом на 29.03.2013 становить 159 860 грн., що згідно п. 3 примітки до статті 185 Кримінального кодексу України визнається кримінальним правопорушенням, вчиненим у великих розмірах.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно у великих розмірах.

Захисником ОСОБА_5 подано до суду клопотання щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, яке мотивовано тим, що з 2013 року минуло понад десять років, а відтак строки давності за вчинення злочинів (ч. 2, ч.3 ст. 190 КК України) у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , які є нетяжкими та тяжким, сплили, а тому, керуючись ст.ст. 284-286 КПК України захисник просить провадження закрити, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Обвинувачена ОСОБА_4 підтримала подане захисником клопотання.

Прокурор ОСОБА_3 та потерпілий ОСОБА_6 не заперечували проти задоволення клопотання.

Потерпілий подав клопотання, відповідно до якого просить розглянути цивільний позов в межах даного кримінального провадження, врахувати можливість зупинення перебігу строків давності або винести ухвалу щодо необхідності невідкладного розгляду даного цивільного позову в порядку цивільного судочинства з урахуванням строків, що минули з моменту подання позову в рамках кримінального провадження та форс - мажорних обставин, спричинених війною.

Вислухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 19.11.2019 у справі №345/2618/16-к, суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду кримінального провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з відповідним клопотанням.

Як зазначив Верховний Суд в ухвалі від 27.07.2020 у справі №757/46254/18-к, застосування норм ст.49 КК України для суду є обов`язковим. Це означає, що зазначені положення кримінального закону про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності носять імперативний характер та у разі надання згоди обвинуваченого є безумовною підставою для закриття кримінального провадження, навіть якщо проти такого звільнення будуть заперечувати інші учасники судового розгляду.

Таким чином, звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з перебігом строків давності є обов`язком суду. Закінчення цих строків є підставою для обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності за умови надання нею згоди на таке звільнення.

Підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч.1 ст.49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.2-4 ст. 49 КК України).

Початком перебігу строку давності є день, коли кримінальне правопорушення було вчинено. Закінченням перебігу строку давності є день набрання вироком законної сили.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила правопорушення певної тяжкості. Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Строк притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, сплив. Згідно з п. 1 ч. 2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи викладене та беручи до уваги ту обставину, що строк притягнення до кримінальної відповідальності за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 сплив, підстав вважати зупиненими перебіг давності не вбачається, з вимоги про судимість виявлено, що ОСОБА_4 нових кримінальних правопорушень не вчинила, то суд приходить до висновку щодо звільнення останньої від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1ст. 49 КК України та закриття провадження, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Підстав для стягнення судових витрат не вбачається (постанова Об`єднаної палати Верховного Суду від 12.09.2022р. по справі №203/241/19).

При цьому за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, натомість може бути переданий для розгляду в порядку цивільного судочинства (Постанова ККС ВС від 15.01.2019р. по справі №185/442/16-к).

У судовому засіданні захисник та обвинувачена залишили на розсуд суду питання щодо долі цивільного позову.

Згідно положень ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Одним з прав потерпілого є право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом (п.10 ч.1 ст. 56 КПК України).

Зважаючи на ці обставини, те, що в межах даного кримінального провадження поданий цивільний позов, який не може бути розглянутий у разі звільнення від кримінальної відповідальності, то суд вважає за необхідне виділити з матеріалів кримінальної справи №367/922/23 та передати цивільний позов до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області для його автоматизованому розподілу між суддями та розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 376 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Задовольнити клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст. 190 ККУкраїни, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , яке внесено 19 січня 2021 року до ЄРДР за №0000011 - закрити.

Задовольнити частково клопотання потерпілого.

Після набрання ухвалою законної сили виділити зі справи №367/922/23 матеріали цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 , які передати до канцелярії Ірпінського міського суду Київської області для його автоматизованого розподілу в порядку цивільного судочинства (ст. 14 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1