СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/928/24
ун. № 759/3359/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568 від 09.02.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_3 строком на 60 днів, в обґрунтування якого зазначено, що ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, та обставини, які слугували підставою для обрання та продовження запобіжного заходу, на даний час продовжують існувати та не зменшились. Застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Прокурор підтримав подане ним клопотання з викладених у ньому підстав та просив задовольнити.

Захисник, думку якого підтримав обвинувачений ОСОБА_3 , просив у задоволенні клопотання прокурора відмовити та застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, який здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Зазначив, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та доцільність застосування найсуворішого запобіжного заходу.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши подане клопотання та наявні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Ухвалою суду від 29.07.2024 обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» до 26 вересня 2024 року включно, а також визначено розмір застави як альтернативний запобіжний захід у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп.

Завершити судовий розгляд до закінчення строку дії запобіжного заходу неможливо, судове провадження перебуває на стадії дослідження доказів.

В силу ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

За змістом положень кримінального процесуального законодавства продовження застосування будь-якого запобіжного заходу, в тому числі у вигляді тримання під вартою, може бути зумовлено тим, що заявлені при застосуванні запобіжного заходу ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Відповідно до ч. 1ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Оцінюючи існування наведених прокурором ризиків, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення у повній мірі доведена висока ступінь ймовірності можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_3 вчинити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст.177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, ризик переховування від суду обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_3 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину( позбавлення волі строк від семи до десяти років), може вдатися до відповідних дій, оскільки у останнього, з врахуванням відомостей про його особу, який не одружений, утриманців не має, раніше судимий, відсутні достатні стримуючи фактори. Відповідно до позиції ЄСПЛ, зокрема з пункту 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик того, що обвинувачений ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення обґрунтовується тим, що останній не працевлаштований, офіційного джерела доходу не має, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення з корисливих мотивів, раніше судимий.

Оцінюючи наявність існування ризику можливих спроб обвинуваченого впливати на свідків, суд приходить до висновку, що вказаний ризик доведений у достатній мірі, адже, свідки, покази яких з огляду на вимоги ч. 1 ст. 23 КПК України, мають бути отримані безпосередньо судом, ще не допитані, обвинувачений може впливати на них шляхом вмовлянь, погроз, з метою змусити змінити покази на свою користь.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці неодноразово підкреслював, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

На думку суду, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, зокрема, у вигляді домашнього арешту, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим ризикам.

Враховуючи наявні ризики, суд доходить до обґрунтованого переконання, що загальносуспільний інтерес переважає інтереси обвинуваченого на особисту свободу, а тому в даному випадку запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід процесуального примусу, є виправданим.

Стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 не виключає можливість перебування його під вартою в умовах слідчого ізолятора на час судового провадження.

Твердження сторони захисту, що клопотання прокурора є необґрунтованим, а доводи викладені у ньому не підтверджені відповідними доказами, суд відхиляє з мотивів наведених вище.

Водночас, враховуючи обставини кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, його вік та майновий стан, суд вважає за доцільне залишити попередньо визначений розмір застави як альтернативний запобіжний захід у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яку вважає співмірною з наявними в кримінальному провадженні ризиками та покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27, 177, 182,183, 194, 331 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 16 листопада 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у межах 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 ( шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду м. Києва, після внесення якої ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 у разі внесення застави строком на два місяці з моменту внесення застави наступні обов`язки: прибувати до суду за викликом; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування зі свідками даного кримінального провадження; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії цієї ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_3 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що в разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні застави обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Строк дії ухвали визначити до 16 листопада 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1