Справа № 444/1469/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/925/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 23 липня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Застосований до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту - залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 14 лютого 2024 року, приблизно о 10 годині 00 хвилин, діючи в умовах воєнного стану, введеного 24.02.2022 Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, який в подальшому затверджено Законом Верховної Ради України №2102-ІХ від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, та який на даний час продовжено та який діяв станом на 14.02.2024 року, шляхом злому навісного замка, проник в господарське приміщення, що за адресою: АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав швейну машинку для зшивання мішків із вставленим мотком ниток білого кольору та з шнуром живлення вартістю 1520 грн.; 2 мішки білого кольору з-під цукру загальною вартістю 16 грн.; електронну вагу марки «Opera plus» з пояснювальним написом «НПВ 40 кг, Нм ПВ 200 кг, Д 5 г» з шнуром живлення вартістю 405 грн.; дві упаковки з написом «фасувальні пакети» 14/4/32, та одна упаковка з фасувальними пакетами НDPE 18/4-35, 26 х 35 см, вартістю 174,01 грн.; молоток з дерев`яною ручкою вартістю 100 грн., а також колишню у використанні вихлопну трубу до автомобіля марки «Peugeot Expert» вартістю 25,20 грн., які належать потерпілій ОСОБА_10 , після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальні збитки потерпілій на загальну суму 2240,21 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 своїми діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаній з проникненням в інше приміщення, вчиненій в умовах воєнного стану, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

На даний вирок суду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуваний вироку та на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор, покликається на положення ст. 58 Конституції України ст. 5 КК України, а також на положення Закону № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно якого викладено у новій редакції ст. 51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказує, що оскільки у кримінальному законі не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, то така зміна КУпАП є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, а тому Закон № 3886-ІХ має зворотню дію в часі і поширюється на діяння, вчинене ОСОБА_7 14.02.2024.

Зазначає, що відповідно до п. 5 р. XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно з Законом України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 становив 3 028 грн., відповідно податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян становили 1 514 грн. Таким чином, кримінальна відповідальність за крадіжку з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ , настає за вчинення крадіжки на суму 3 028 грн.

Покликається, що ОСОБА_7 засуджено за вчинення 14.02.2024 крадіжки на суму 2 240, 21 грн., а тому кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю.

До початку судового розгляду заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав зміни до апеляційної скарги, у який просить оскаржуваний вирок змінити у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння, відповідно до ст. 5 КК України.

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України та призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік. Урешті вирок суду залишити без змін.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор наводить доводи, аналогічні доводам його апеляційної скаргу, у частині того, що кримінальна відповідальність за крадіжку з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ , настає за вчинення у 2024 році крадіжки на суму починаючи з 3 028 грн.

Водночас прокурор вказує, що з огляду на спосіб вчинення крадіжки, а саме скоєння її з проникненням до господарського приміщення, дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України, і така перекваліфікація не погіршує становище обвинуваченого.

Покликається, що вирішуючи питання наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 162 КК України слід виходити із фактичних обставин, установлених місцевим судом, не вдаючись до оцінки та переоцінки доказів.

При апеляційному розгляді справи прокурор підтримав подану апеляційну скаргу із змінами та просив таку задоволити.

Захисник погодився із апеляційною скаргою прокурора із змінами.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги із наступними змінами, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Як передбачено положеннями ч.1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до положень ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів щодо посилення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» викладено у новій редакції ст.51 КУпАП України та змінено розмір дрібного викрадення чужого майна з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів погоджується з апеляційними доводами прокурора про те, що самим Кримінальним кодексом України не визначено розмір кримінально караного викрадення чужого майна, а тому зміна КУпАП Законом № 3886-ІХ від 18.07.2024 є зміною кримінального законодавства, яка пом`якшує або скасовує кримінальну відповідальність особи, і Закон № 3886-ІХ від 18.07.2024 має зворотню дію в часі і поширюється на діяння, вчинене ОСОБА_7 14 лютого 2024 року.

З урахуванням положень п.5 р.XX Податкового кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян, вказаний в диспозиції норм для настання адміністративної і кримінальної відповідальності, встановлюється в розмірі податкової соціальної пільги, яка становить 1/2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 1 січня поточного року.

Згідно ст. 7 Закону України від 09.11.2023 № 3460-ІХ «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2024 становив 3028 грн.

З урахуванням наведеного, податкова соціальна пільга та неоподатковуваний мінімум доходів громадян становили 1514 грн.

Таким чином, кримінальна відповідальність, з врахуванням змін, внесених Законом № 3886-ІХ , настає за вчинення у 2024 році крадіжки на суму 3028 грн. та більше.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 засуджений за вчинення 14.02.2024 крадіжки майна на суму 2240, 21 грн.

За наведених обставин, з урахуванням положень ст.5 КК України, а також тієї обставини, що вартість викраденого майна на час вчинення кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, ОСОБА_7 вчинив дрібну крадіжку, за що передбачено відповідальність ст.51 КУпАП.

Водночас, колегія суддів враховує, що за незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, настає кримінальна відповідальність, передбачена ч.1 ст.162 КК України.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Під іншим володінням особи розуміється, зокрема, приміщення побутового службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

При цьому колегія суддів враховує, що з огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою закону, на відміну від кваліфікованих за ч.4 ст.185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

Вирішуючи питання щодо наявності для кваліфікації дій ОСОБА_11 за ч.1 ст.162 КК України, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 протиправно проник у господарське приміщення, усвідомлюючи, що таке перебуває у володінні іншої особи.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 на ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання в межах санкції цієї статті у виді обмеження волі та змінити оскаржуваний вирок.

При цьому, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як кримінальний проступок, дані про особу винного, який раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на ОСОБА_12 обліку в лікаря нарколога з 2018 року, хворіє, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, конкретні обставини справи, відсутність даних щодо негативної посткримінальної поведінки обвинуваченого, колегія суддів вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним контролю впродовж іспитового строку, та із покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 417, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 із змінами задоволити.

Вирок Жовківського районного суду Львівської області від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Призначити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: