В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.10.2024 м.Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 0001155 від 02 квітня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Львівської області, Яворівського району, селища міського типу Івано-Франкове, українця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , без місця реєстрації, раніше несудимого, -,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 30 березня 2024 року, приблизно о 00 год. 40 хв., перебуваючи на перехресті проспекту Свободи та вулиці Гнатюка у місті Львові, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), у час запровадження воєнного стану введеного відповідно до Указу Президента №64/2022, у зв`язку із озброєною агресією Російської Федерації, на території України з 05:30 год. 24.02.2022, який продовжений до 13.05.2024 на підставі Указу президента України № 10456 від 13 лютого 2024, з корисливих мотивів та з власного безпідставного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав: мобільний телефон марки "SAMSUNG", модель «Galaxy A245F» 3 IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 5 119,33 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_7 та мобільний телефон марки "SAMSUNG", модель «Galaxy A32», з IMEI 1: НОМЕР_3 , ЙМЕЙ 2: НОМЕР_4 , вартістю 2 640 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_8 , чим спричинив матеріальної шкоди ОСОБА_7 на загальну суму 5 119,33 гривень та ОСОБА_8 на загальну суму 2 640 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_4 в присутності захисника та законного представника свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю, щиро покаявся та підтвердив фактичні обставини справи.

У зв`язку із безсумнівним та добровільним, тобто без будь-якого впливу із чиєї б то ні було сторони, визнанням у повному обсязі ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодженні з кваліфікацією вчиненого ним діяння, підтвердженням фактичних обставин, відсутності жодних заперечень щодо них з боку сторони обвинувачення, усвідомленням і правильним розумінням роз`ясненого судом положення частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України про те, що у випадку визнання ними змісту даних фактичних обставин, сторони кримінального провадження будуть позбавлені права оскаржувати їх в апеляційному порядку, відсутністю їх заперечень проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд ухвалив дослідити докази, обмежившись показаннями обвинуваченого, а також документами, що характеризують його особу.

За таких обставин, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у вчиненні злочину, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненого в умовах воєнного стану, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена повністю.

У відповідності зі ст. 65, 103 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, умови життя та виховання та обставини, що пом`якшують покарання.

Такими обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття обвинуваченого та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Крім того, відповідно до вимог ст.485 КПК України судом встановлено обставини щодо неповнолітнього обвинуваченого, а саме, що останній на обліку у лікарів нарколога не перебуває, однак звертався за медичною допомогою до дитячого психіатра в КЗ ЛОР" Львівський обласний дитячий психоневрологічний диспансер" 22.05.2014року, діагноз: Енкопрез. Порушення уваги. (F98.1/F90.0), та 23.10.2015року діагноз: порушення уваги (F90.0). Крім того, обвинувачений перебував на стаціонарному лікуванні в цьому диспансері у 2014р. з діагнозом Розлад активності і уваги (F90.0). Також судом встановлено, що ОСОБА_9 навчався в школі №1 м. Львова з 2012 р. по 2021р. За час навчання виявив низький та середні рівень знань. Інколи пропускав навчальні заняття. До навчання особливого інтересу не виявляв, крім уроків фізичного виховання. Деякий час відвідував спортивну секцію баскетболу. Порушував дисципліну, але на зауваження реагував адекватно, у ставленні до старших був стриманий, мав друзів серед однокласників. З 01.09.2021 року обвинувачений навчався у ДНЗ «Львівське вище професійне училище дизайну та будівництва». за професію "Електрогазозварник. Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів" Відрахований з числа учнів 20.04.2023 р. За період навчання в училищі систематично не відвідував заняття теоретичного та виробничого навчання, як наслідок не виконував навчальних планів та програм. Не проявляв інтересу до обраної професії. За характером спокійний, не конфліктний, замкнений. Мав добрий загальний розвиток, низьке почуття відповідальності, від суспільно-громадських доручень ухилявся. За місцем проживання скарг від сусідів на обвинуваченого не надходило.

Судом враховується також соціально-психологічна характеристика обвинуваченого, яка міститься у досудовій доповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 (його соціально-побутові умови, стосунки у сім`ї та суспільстві, особисті якості, поведінка), а також висновок щодо середнього рівня ризику повторного вчинення кримінального правопорушення. Орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. На думку сектору ювенальної пробації м. Львова, звільнення від відбування покарання можливе за умови здійснення контролю за неповнолітнім, а також залучення неповнолітнього обвинуваченого до соціально - виховних заходів, а також, згідно п.4 ч.3 ст. 76 КК України виконання заходів, передбачених пробаційною програмою.

Оцінюючи доводи як сторони обвинувачення так і захисту, суд погоджується з наявністю підстав для застосування у даному кримінальному провадженні положень ст. 69 КК України.

Так, нормами статті 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Абзацом 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачений до скоєння інкримінованих йому кримінальних правопорушень не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся у вчиненому злочині, критично оцінив свою протиправну поведінку, фактично відшкодував завдану шкоду, добровільно передавши викрадене працівникам поліції.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного, характер та мотиви протиправних дій, характеристику особи обвинуваченого, обставини, які пом`якшують покарання, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченого для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість застосування положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання за скоєння крадіжки у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановленого санкції ч. 4 ст.185 КК України.

З досудової доповіді органу пробації також вбачається можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його волі.

Таким чином, суд вбачає правові підстави для призначення покарання обвинуваченому - за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст.69 КК України - у виді громадських робіт. Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особами винних, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У частині 2 ст. 124 КПК України зазначено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

На момент розгляду справи судом, обвинувачений досягнув повнолітнього віку, а тому суд приходить до висновку, що з обвинуваченого слід стягнути витрати за проведення судових експертиз товарознавчих експертиз №CE-19/114-24/9729-ТВ від 20.05.2024 року та №CE-19/114-24/9731-ТВ від 10.06.2024 року на загальну суму 3029.12 грн. на користь держави.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Цивільний позов не заявлений.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 ст.185 Кримінального Кодексу України, за яке призначити йому покарання, із застосуванням ч.1 ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді громадських робіт строком на 120 (сто двадцять) годин.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

-DVD-R диск - зберігати в матеріалах кримінального провадження;

-мобільні телефони,- повернути власникам.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати за проведення судових товарознавчих експертиз у розмірі 3029.12 грн на користь держави.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддя ОСОБА_1