КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/6744/24
Провадження № 1-кп/552/1001/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2024 м. Полтава

Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000825 від 21.08.2024, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, громадянина України, українця, із середньо-технічною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без зареєстрованого місяця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

До Київського районного суду м. Полтави 01.10.2024 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000825 від 21.08.2024, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Ухвалою суду від 04.10.2024 призначено судовий розгляд обвинувального акта у цьому кримінальному провадженні.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обставини, встановлені судом.

19.08.2024 близько 22 год 00 хв, ОСОБА_6 , у порушення Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно вчинив фізичне насильство (вид насильства згідно ст. 1 Закону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству») по відношенню до своєї матері ОСОБА_5 , відповідно до ст. 3 3акону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству»), тобто вчинив кримінальне правопорушення пов`язане з домашнім насильством щодо особи, з якою перебував у сімейних відносинах за наступних обставин.

Так, 19.08.2024 близько 22 год 00 хв, ОСОБА_6 перебував на подвір`ї за місцем свого мешкання будинку АДРЕСА_1 , у ході словесного конфлікту з матір`ю ОСОБА_5 у ОСОБА_6 , виник умисел, спрямований на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , тобто вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.

Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, схопив свою матір ОСОБА_5 двома руками за плечі, припідняв зі стільця та з силою кинув її у правий бік, в результаті чого потерпіла впала та вдарилася правою рукою в ділянці плеча об вугол бордюра, не давши їй підвестись схватив за волосся та потягнув до хвіртки, потім викинув на двір і зачинив хвіртку, потім відчинив хвіртку та потерпіла зайшла в будинок та сіла на крісло, однак він продовжив свої протиправні дії - кинув на руки потерпілої кастрюлю з борщем, потім штовхнув її від чого вона впала з крісла на лівий бік, потім він знову схопив її за волосся і викинув за двір, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритого багатоуламкового внутрішньосуглобового перелому проксимального відділу правої плечової кістки зі зміщенням та розривом ротаційної манжети правого плеча в сухожильній частині надостного м`яза, яке кваліфікується, як ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я

Кваліфікація дій обвинуваченого.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_6 за частиною 1 статті 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний під час судового розгляду справи обвинувачений ОСОБА_6 вину визнав, повідомив суду обставини вчинення ним інкримінованого злочину та заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_5 . Також вказав, що 19.08.2024 перебував у стані алкогольного сп`яніння, випив до 0,5 л горілки, детально обставин заподіяння тілесних ушкоджень не пам`ятає. Коли 20.08.2024 прокинувся то мати пояснила, що ОСОБА_6 зламав їй плече. Гроші на лікування матері не пропонував та не давав. Факт застосування насильства раніше щодо матері категорично заперечив.

Пояснив, що алкоголь вживає не часто, матері фінансово допомагає, купляє продукти харчування. На даний час живе за рахунок друзів, оскільки немає постійної роботи. За вчинений поступок вибачився перед потерпілою, інколи допомагає по господарству.

Просив його суворо не карати, оскільки не хоче до місць позбавлення волі та повідомив, що причиною усіх конфліктів у родині є будинок батька, який хочуть продати інші родичи та систематичне вживання алкоголю матір`ю.

Допитана потерпіла ОСОБА_8 пояснила, що 19.08.2024 її син ОСОБА_6 прийшов додому дуже п`яний, оскільки вживав алкоголь із друзями десь у м. Полтава. Він дійсно може погано пам`ятати події того дня. Хотів узяти телефон потерпілої і в цей час наче оскаженів. Несподівано почав кидатися каструлею з борщем, продуктами харчування, сирими яйцями. Усе розкидував по двору домогосподарства та вулиці. Двічі хапав за волосся та викидав з двору, унаслідок чого у потерпілої були вирвані два великі пасма волосся. На вулиці ОСОБА_6 із прискоренням кинув двома руками потерпілу у правий бік, внаслідок чого потерпіла вдарилась правою рукою в ділянці плеча об куток бордюра. Побоюючись за власне здоров`я потерпіла усю ніч провела у свої невістки.

Повідомила, що її син давно не працює, грошима не допомагає, продукти харчування не купляю, а харчується материною їжею. Власній дитині також не допомагає, оскільки у ОСОБА_6 немає такої можливості.

Останні 5-6 років ОСОБА_6 до потерпілої систематично застосовує фізичне насильство. З метою хоч якось змінити сина у 2019 році викликала поліцію та повідомила про чергове застосування фізичного насильства щодо неї та зберігання сином наркотичної речовини. Однак, ОСОБА_6 був лише покараний штрафом за зберігання наркотичної речовини та життя на насильство стали ще більш нестерпними, оскільки ОСОБА_6 у всьому звинувачував матір.

Колишня цивільна дружина ОСОБА_6 , повідомляла потерпілу, що її син застосував щодо невістки фізичне насилля, що і стало підставою припинення цивільних відносин. Тепер невістка і донька ОСОБА_6 ОСОБА_7 проживають окремо.

Після заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 потерпілій не допомагав, у лікарню вона їздила разом із своєю невісткою, на лікування витрачено більше 20 тис грн та його потрібно продовжувати. Кошти на лікування надає донька, яка працює в Польщі.

ОСОБА_6 вибачення попросив дуже прохолодно, аби як. Конфлікт владнати не бажає. Таким чином, потерпіла не пробачила ОСОБА_6 , але їй жалко його як власну дитину.

Прокурор та обвинувачений, потерпілий, просили проводити розгляд справи відповідно до частини 3 статті 349 КПК України.

Обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, ОСОБА_6 визнав себе винним. Суд переконався, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає та йому роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, а тому суд, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, визнав за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Таким чином, суд, обмеживши дослідження фактичних обставин, допитом обвинуваченого та допитом потерпілого, дослідженням письмових доказів, що характеризують особу обвинуваченого, та стосуються долі речових доказів, дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Позиції учасників судового розгляду.

Прокурор, вважаючи доведеною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив суд призначити йому покарання за частиною 1 статті 122 КК України у виді одного року обмеження волі. Вказав на відсутність підстав для застосування положень статті 75 КК України. До набрання вироком законної сили просила залишити обвинуваченому запобіжний захід виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України.

Обвинувачений, визнаючи вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, просив його суворо не карати, із запропонованою прокурором мірою покарання не погодився. Просив призначити покарання не пов`язане із ізоляцією від суспільства.

Потерпіла ОСОБА_5 просила призначити покарання із звільненням від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Мотиви призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги частини 2 статті 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до частини 5 статті 12 КК України, вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення за частиною 1 статті 122 КК України є нетяжким злочином.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд пом`якшуючими покарання обставинами вважає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Щодо активного сприяння у розкритті злочину, то як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 у ході досудового розслідування вказав на обставини вчинення кримінального правопорушення, які в подальшому знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Факт щирого каяття ОСОБА_6 у вчиненому злочині, який вказаний прокурор в обвинувальному акті не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні. Оскільки щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Натомість ОСОБА_6 не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості, не розкаявся у вчиненому, не надав посильної фізичної допомоги потерпілій матері у лікуванні, навіть не відшкодував та не намагався знайти можливість відшкодувати вартість лікування.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Суд при обранні виду та міри покарання враховує позицію потерпілої, яка не вибачила обвинуваченого, однак просила не ізолювати від суспільства та прокурора, який вважав, що виправлення і перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, оскільки ОСОБА_6 на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та ймовірно продовжить вчиняти фізичне насильство щодо своєї матері.

Отже, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України за наявності обставин, які обтяжують його вину, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах та за наявності лише однієї обставини, що пом`якшує покарання.

На переконання суду вказане свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого злочину.

З урахуванням усіх даних щодо особи обвинуваченого, який не має постійного місця проживання та роботи, відсутності щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_6 , положень Закону України «Про запобігання і протидію домашньому насильству» щодо визнання підвищеної суспільної небезпеки домашнього насильства, забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства, поваги до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки таких осіб, суд дійшов висновку, що виправлення й перевиховання обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства.

Отже, ОСОБА_6 необхідно призначити покарання в межах передбачених санкцією ч. 1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

Суд звертає увагу, що виходячи з наведених вище мотивів призначення покарання, підстав для застосування судом положень ст. 75 КК України не встановлено.

Саме таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення визначеної ст. 50 КК України мети покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень, що вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений, у зв`язку із чим підстави для його вирішення судом відсутні.

Відповідно до ухвали Київського районного суду м. Полтави від 30.09.2024 у справі №552/6026/24 обвинуваченому ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до 28.11.2024 включно, із покладенням відповідних обов`язків передбачених ст. 194 КПК України.

Отже, ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили необхідно залишити запобіжний заході у виді особистого зобов`язання та покласти обов`язки передбачені ст. 194 КПК України.

Речовими доказами суд вважає за необхідне розпорядитися відповідно до статті 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 368-371, 373-374, 376, 468-469, 471, 473-475, 615 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Залишити ОСОБА_6 до набрання вироку законної сили запобіжний захід у виді особистого зобов`язання та покласти на нього такі обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) повідомляти суд про зміну місця свого проживання;

3) не відлучатися за межі м. Полтава без дозволу суду;

4) утриматися від спілкування із потерпілою ОСОБА_5 ;

5) заборонити перебувати в місці проживання з ОСОБА_5 , яка постраждала від домашнього насильства.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі, до якого зараховується час попереднього ув`язнення під вартою, а також час слідування під вартою до виправного центру.

Відповідно до статті 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому в порядку, визначеному статтею 376 КПК України.

Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Обвинувачений, захисник, його законний представник, потерпілий, його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, мають право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, має право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Резолютивна частина вироку проголошена судом на підставі частини 15 статті 615 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1