Провадження № 1-кс/686/6785/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0002581,

встановив:

12.08.2024 р. прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 11.08.2024 р., у ході проведення огляду місця події, було тимчасово вилучене у ОСОБА_3 та поміщене на територію Хмельницького РВП ГУНП в Вінниціькій області, а саме: на належний ОСОБА_4 транспортний засіб марки «Volkswagen» моделі «Golf 5», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України, вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності накладення арешту (із встановленням заборон відчуження та розпорядження) на означений автомобіль, у вказаному кримінальному провадженні, наявні, також відсутнє належне обґрунтування, які обставини за допомогою вказаного транспортного засобу можливо довести у кримінальному провадженні №0002581, досудове розслідування у якому здійснюється по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.289 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. Зазначення у клопотанні прокурором тих обставин, що належний потерпілій ОСОБА_4 автомобіль є речовим доказом, саме по собі, не пояснює підстав, мети накладення арешту на цей транспортний засіб, ризиків його знищення, переховування, пошкодження, псування, втрати, як об`єкту матеріального світу, та неможливості довести обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. З поміж іншого, прокурор своє клопотання мотивує й тим, що вказаний речовий доказ міг зберегти на собі сліди кримінального правопорушення, при цьому будь-яких підтверджуючих документів на підтвердження цієї обставини, до клопотання не долучає, не представлено будь-яких доказів того, що для забезпечення виконання завдань кримінального провадження є необхідність у накладенні арешту на належне саме потерпілій майно.

Не вбачається із матеріалів поданого прокурором клопотання й та обставина, що вилучений в ході проведення вказаного огляду транспортний засіб має бути об`єктом будь-яких експертних досліджень (не долучено постанов про призначення експертиз).

Так, до клопотання прокурором долучено лише витяг з ЄРДР, а також копії: 2 протоколів огляду місця події (на 5 арк.); протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення (на 2 арк.); протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 та паспорту останньої (на 3 арк.); протоколу допиту свідка ОСОБА_5 (на 2 арк.); постанови про проведення процесуальних дій на іншій території (на 2 арк.); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (на 1 арк.); пояснення ОСОБА_6 (на 1 арк.); постанови про визнання речовими доказами (на 2 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Крім того, не конкретизує у клопотанні прокурор майно, на яке він просить накласти арешт, зокрема, не вказує в прохальній частині свого клопотання індивідуальних ознак технічного паспорту.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. У клопотанні йдеться, що є необхідність в арешті майна, з позбавленням права відчудження та розпорядження цим майном, однак, в чому полягає ця необхідність, з врахуванням того, що майно, очевидно, не містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, прокурор у клопотанні не зазначає.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0002581, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя