Дата документу 15.10.2024 Справа № 336/3472/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1024/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №336/3472/17Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.186 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він приблизно о 18 годині 26 квітня 2017 року, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 із застосуванням насильства, що не є небезпечним для здоров`я та життя потерпілого та виразилось в поштовху в обличчя неповнолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрито заволодів грошовими коштами у сумі 273 грн. та розкладним ножем вартістю 20 грн., які знаходились в спортивній сумці на поясі потерпілого, чим спричинив законному представнику малолітнього потерпілого ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 293 грн.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.186 КК, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, що не є небезпечним для здоров`я та життя потерпілого, вчинене повторно. Йому призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 28.08.2014 року остаточно призначено покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо нього закрити. Також просив допитати під час апеляційного розгляду всіх свідків у справі.

Свої вимоги мотивував тим, що інкримінованого йому злочину він не вчиняв, а суд не в повному обсязі дослідив докази у справі, у зв`язку з чим дійшов до помилкового висновку про доведеність його винуватості. Крім того, суд поклав в основу вироку протоколи пред`явлення особи для впізнання свідкам. Проте зазначені свідки до судового засідання жодного разу не з`явилися, свої покази суду не надали, а відтак неможливо встановити чи дійсно свідки самостійно підписували ці протоколи, чи ці протоколи підписані іншими особами за вказівками працівників поліції. Засудження особи не може ґрунтуватися на поясненнях єдиного свідка ОСОБА_11 , який, судячи з його показів, обставини злочину не бачив, а чоловік, який заходив йому на зустріч до спортивного залу, був більш худорлявим ніж він (обвинувачений). Крім того, зазначив, що після звільнення з місць позбавлення волі, він будь-яких протиправних дій не вчиняв, весь час працював неофіційно.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; прокурора, який заперечив проти скарги та просив залишити вирок суду без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право вирок суду залишити без змін.

Частиною 1 статті 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.186 КК кримінального правопорушення ухвалено відповідно до вимог ст.370 КПК на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду й оціненими згідно з положеннями ст.94 КПК.

В основу обвинувального вироку суд першої інстанції обґрунтовано поклав показання обвинуваченого, свідка ОСОБА_11 , а також дані, які були встановлені із аналізу сукупності зібраних у ході досудового розслідування письмових доказів, наданих стороною обвинувачення і досліджених місцевим судом.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він не скоював інкримінованого йому злочину, спростовуються показаннями самого обвинуваченого, який не заперечував, що забрав у неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 ніж, однак вказав, що зробив це з метою забезпечення безпеки оточуючих, оскільки потерпілий у салоні трамваю демонстративно крутив його, наражаючи пасажирів на небезпеку, заперечивши, при цьому, свою причетність до викрадення грошей потерпілого.

Проте, така версія обвинуваченого спростовується сукупністю інших доказів безпосередньо досліджених судом першої інстанції.

Зокрема з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, вбачається, що о 21:00 год. 26.04.2017 року слідчий прийняв усну заяву від ОСОБА_10 , яка просила притягнути до кримінальної відповідальності невідомого, який 26.04.2017 року приблизно о 18:00 год., знаходячись біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 , із застосуванням фізичної сили, що не є небезпечним для життя та здоров`я, відкрито заволодів майном, що належить потерпілій, на суму 273 грн., яке знаходилось у сумці у її неповнолітнього сина ОСОБА_9 .

В ході проведення огляду місця події від 26.04.2024 року, який тривав з 19:00 год. до 19:20 год. в приміщенні фізкультурно-оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого у будинку АДРЕСА_2 , виявлений та вилучений ніж загальною довжиною 15 см з довжиною леза 6,5 см, довжиною рукояті коричневого кольору, виконаної з дерева, 8 см.

Колегія суддів звертає увагу, що ніж, яким обвинувачений заволодів біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 у неповнолітнього ОСОБА_9 , був виявлений через годину після події злочину неподалік від його безпосереднього місця скоєння.

Під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 27.04.2017 року неповнолітній ОСОБА_9 в особі на фото під №1, на якому зображений ОСОБА_8 , за загальними рисами обличчя, короткою зачіскою, маленькими очима впізнав чоловіка, який 26 квітня 2017 року біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 відкрито викрав грошові кошти, що знаходились в сумці-гаманці у нього на поясі.

Свідок ОСОБА_12 під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками 27.04.2017 року за загальними рисами обличчя, короткою зачіскою впізнала в особі на фото під №1, на якому зображений ОСОБА_8 , особу, яка близько 18:30 год. 26 квітня 2017 року вбігла в приміщення спортивного комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в будинку АДРЕСА_2 та була затримана одним із відвідувачів комплексу.

Зі змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.04.2017 року вбачається, що свідок ОСОБА_13 в особі на фото під №1, на якому зображений ОСОБА_8 , за загальними рисами обличчя, короткою зачіскою, маленькими очима впізнав особу, яка 26 квітня 2017 року біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 відкрито викрала грошові кошти у ОСОБА_9 .

Допитаний в суді першої інстанції свідок ОСОБА_11 показав, що 26.04.2017 року в другій половині дня він виходив зі спортивної зали в будинку АДРЕСА_2 , коли назустріч йому до приміщення забіг чоловік, якого переслідували кілька підлітків. Чоловік, який втікав, направився на другий поверх спортивного комплексу, а діти розповіли, що ця людина відкрито викрала у них грошові кошти. Тренер ОСОБА_14 затримав цю особу на другому поверсі, а діти беззаперечно вказували на нього як на зловмисника, що скоїв викрадення. Зловмисника утримували в приміщенні до приїзду поліції. В суді свідок вказав на особу обвинуваченого як на чоловіка, який вбіг до спортзалу, зазначивши, що на час події, вказаний чоловік був більш худорлявим.

Як вбачається з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 26.04.2017 року ОСОБА_8 фактично було затримано о 18:16 год. як особу, на яку безпосередньо після вчинення злочину вказали очевидці, у тому числі потерпілий, оскільки сукупність очевидних ознак на одязі та місці події показали на його безпосередню причетність до відкритого викрадення майна, що сталося о 18:00 год. 26.04.2017 року біля під`їзду №3 будинку АДРЕСА_2 .

Колегія суддів звертає увагу, що підставою затримання ОСОБА_8 стало безпосереднє переслідування обвинуваченого очевидцями злочинних дій, в тому числі неповнолітнім потерпілим ОСОБА_9 , одразу після вчинення злочину, а також виявлення в місці затримання предметів викрадення, зокрема, розкладного ножа, що знаходився на другому поверсі спортивно-оздоровчого комплексу «Кристал».

Твердження обвинуваченого про те, що він діяв виключно з метою відвернення вчинення потерпілим суспільно небезпечних дій з використанням ножа, не узгоджуються з його подальшою поведінкою, а саме намагання втекти та сховатися від осіб, які його переслідували у зв`язку з вчиненням протиправного посягання.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений повідомив, що прямував до поліції, однак чому він опинився у спортивно-оздоровчому комплексі пояснити колегії суддів не зміг.

Таким чином, колегія суддів розцінює версію подій, повідомлену обвинуваченим, як спосіб захисту з метою уникнення відповідальності за скоєний злочин.

Твердження обвинуваченого про те, що суд не в повному обсязі дослідив докази у справі у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про доведеність його винуватості, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, кримінальне провадження тривалий час перебувало на розгляді в суді першої інстанції (протягом 7 років), зокрема провадження неодноразово зупинялось судом у зв`язку з розшуком обвинуваченого. При цьому місцевий суд вжив всіх можливих заходів щодо виклику неповнолітнього потерпілого, його законного представника та свідків в судове засідання, у тому числі шляхом ухвалення численних рішень про доручення органу досудового розслідування встановити місце проживання неповнолітнього потерпілого ОСОБА_9 та його законного представника ОСОБА_10 . Однак встановити їх місце знаходження не виявилось можливим. За таких обставин місцевий суд розглянув кримінальне провадження на підставі наявних у справі доказів, сукупність яких визнав достатньою для прийняття рішення про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні передбаченого ч.2 ст.186 КК злочину.

Посилання обвинуваченого на те, що суд поклав в основу вироку протоколи пред`явлення особи для впізнання свідкам, яких не було безпосередньо допитано в суді, а відтак неможливо встановити чи дійсно свідки самостійно підписували ці протоколи, чи ці протоколи підписані іншими особами за вказівками працівників поліції, колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки вказані слідчі дії проведені у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства та є окремими джерелами доказів в розумінні ст.84 КПК. Більш того сторона захисту ані під час досудового розслідування, ані під час судового розгляду в суді першої інстанції не ставила під сумнів допустимість вказаних доказів.

Твердження обвинуваченого про те, що свідок ОСОБА_11 не бачив обставини злочину, не впливає на висновки районного суду про доведеність вини ОСОБА_8 , оскільки його покази оцінені у сукупності з іншими доказами, які є логічними, послідовними та об`єктивно відтворюють події злочину.

Щодо показів вказаного свідка про те, що чоловік, який заходив йому назустріч до спортивного комплексу, був більш худорлявий, ніж обвинувачений, присутній у залі судового засідання, на що звертав увагу обвинувачений в своїй апеляційній скарзі, колегія суддів зауважує, що з моменту скоєння злочину та безпосереднього допиту свідка в суді першої інстанції минув тривалий проміжок часу (більше 7 років), а тому цілком логічним є зміни у статурі людини.

Довод обвинуваченого про те, що після звільнення з місць позбавлення волі він не вчиняв будь-яких протиправних дій та весь час працював неофіційно, не спростовує правильність висновків суду першої інстанції про причетність ОСОБА_8 до інкримінованого йому злочину за встановлених судом обставин.

Правильно проаналізувавши наявні у справі докази в їх сукупності та давши їм належну оцінку, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні передбаченого ч.2 ст.186 КК злочину, за обставин, зазначених в оскаржуваному вироку. Доводи апеляційної скарги даних висновків суду не спростовують.

При цьому колегія суддів не встановила жодних порушень при дослідженні судом доказів чи неповноти такого дослідження та іншу оцінку доказам, ніж ту, яку дав суд першої інстанції, не надавала.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли б перешкодити суду повно й усебічно розглянути провадження і постановити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, у матеріалах провадження під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4