Справа №:755/9371/24
Провадження №: 1-кс/755/1995/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2024 р. Слідча суддя Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Дніпровського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 13 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий 2 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на майно власником якого на праві приватної власності є громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: автомобільний транспортний засіб марки «Opel» модель «Record Caravan», VIN- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим за процесуального керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000253, відомості про яке 13 листопада 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

У період з 19 по 22 лютого 2014 року, російська федерація, використовуючи загострення політико-соціальної напруженості в Україні як привід для вторгнення на її суверенну територію, в порушення міжнародно-правових норм, у тому числі Договору про дружбу, співпрацю та партнерство між Україною та російською федерацією (ратифікований Законом України № 13/98-ВР від 14 січня 1998 року та Федеральним Законом рф № 42-ФЗ від 02 березня 1999 року), Конституції України, із застосуванням кадрових військових підрозділів своїх збройних сил, а також підконтрольних уряду рф проросійських політичних та інших організацій та об`єднань, вчинила захоплення адміністративних будівель органів державної влади України в Автономній Республіці Крим, блокування українських військових частин, здійснила організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території АР Крим, із заздалегідь відомим та підконтрольним рф результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу рф території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів федерації.

Таким чином, з 20 лютого 2014 року рф, як держава-агресор, здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

З метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу рф, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом рф було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи, органи влади та місцевого самоврядування Республіки Крим.

Так, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням рф в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» №2002-ІХ від 24 лютого 2022 року, яким введено на території України військовий стан з 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Так, подальшим досудовим розслідуванням встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2005 року працював у державній виконавчій службі України: з 2005 по 2012 роки - на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Первомайського районного управління юстиції Автономної Республіки Крим, з грудня 2012 по 2014 рік - на посаді начальника відділу державної виконавчої служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим.

Згідно із ст. 25 Закону України «Про державну службу» 16 грудня 1993 року №3723-XII (діючого станом на 20 лютого 2014 року), зазначені посади відносились до посад державної служби.

Відповідно до «Положення про Міністерство юстиції України», затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №395/2011 (діючого станом на 20 лютого 2014 року), Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мін`юст України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної правової політики, політики з питань банкрутства та використання електронного цифрового підпису, з формування та забезпечення реалізації політики у сфері архівної справи, діловодства та створення і функціонування державної системи страхового фонду документації, у сфері нотаріату, у сфері виконання кримінальних покарань, у сфері захисту персональних даних, у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, з питань державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, з питань реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, статутів, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності

У свою чергу Красноперекопське міськрайонне управління юстиції Автономної Республіки Крим, згідно з «Положенням про районні, районні у містах, міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23 червня 2011 року №1707/5 (в редакції станом на 20 лютого 2014 року), є територіальним органом Міністерства юстиції України, підпорядковувалось Головному управлінню юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, і забезпечувало реалізацію державної правової політики, а також забезпечення реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) тощо на території м. Красноперекопськ та Красноперекопського району Автономної Республіки Крим.

На момент окупації Автономної Республіки Крим, ОСОБА_5 обіймав посаду начальника відділу державної виконавчої служби Красноперекопського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим, на яку був призначений наказом Голови державної виконавчої служби України від 26 грудня 2012 року №924/к, із збереженням 11 рангу державного службовця, яка, відповідно до ст. 25 Закону України «Про державну службу» 16 грудня 1993 року №3723-XII (діючого станом на 20 лютого 2014 року) та додатку №24 до Постанови Кабінету Міністрів від 14 серпня 2013 року №703 (діючої станом на 20 лютого 2014 рік), відносилась до шостої категорії класифікації посад державної служби.

Працюючи на державних посадах, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про державну службу» 16 грудня 1993 року №3723-XII (діючого станом на 20 лютого 2014 рік), ОСОБА_5 особисто склав присягу державного службовця на вірність народові України, зобов`язався суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обов`язки, а також, згідно зі ст.10 вказаного Закону, зобов`язався додержуватись Конституції України та інших актів законодавства України.

Під час окупації російською федерацією Автономної Республіки Крим, громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Красноперекопськ АР Крим, будучи проросійсько налаштованим, маючи стійкий, виниклий за невстановлених досудовим розслідуванням обставин умисел, направлений на вчинення державної зради, обіймаючи посаду державного службовця у державному органі виконавчої влади України, володіючи достатнім рівнем освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів наявного міжнародного збройного конфлікту, окупації та подальшої анексії території України в АР Крим, а також активної підривної діяльності російської федерації проти України, з власної ініціативи добровільно перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, а також вирішив надати допомогу російській федерації в проведенні такої діяльності на шкоду суверенітетові та територіальної цілісності України, тобто вчинити державну зраду.

З вказаною метою, діючий представник органу виконавчої влади України ОСОБА_5 особисто взяв участь в утворенні та функціонуванні на території АР Крим системи незаконних органів окупаційної виконавчої влади російської федерації.

Зокрема, реалізовуючи свій злочинний умисел на вчинення державної зради, ОСОБА_5 , діючи добровільно та умисно в інтересах російської федерації на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України, у період часу з 20 лютого 2014 року по 29 квітня 2014 рік, точна дата досудовим розслідуванням не встановлена, перебуваючи в приміщенні Красноперекопського міськрайонного управління юстиції Автономної Республіки Крим, по АДРЕСА_1 , використовуючи матеріально-технічну базу відділу державної виконавчої служби вказаного управління, власні теоретичні знання і практичні навички, почала здійснювати функції представника окупаційних органів з вироблення та реалізації державної політики російської федерації на окупованій території, а після створення 29 квітня 2014 року та початку діяльності на окупованій території України органу виконавчої влади російської федерації з питань примусового виконання судових рішень - т.зв. «відділу судових приставів по м. Красноперекопськ та Красноперекопському району Управління Федеральної служби судових приставів по Республіці Крим», обійняв посаду т.зв. «начальника відділу - старшого судового пристава», чим підтвердив особисту згоду про перехід на бік ворога в період збройного конфлікту та виконувати в подальшому функції представника виконавчої влади країни, яка окупувала та анексувала АР Крим як частину території суверенної України, з метою мати можливість надавати допомогу російській федерації у проведенні підривної діяльності проти України у вигляді примусового виконання на тимчасово окупованій території України рішень судових органів окупаційних органів влади, а також забезпечити подальшу окупацію території АР Крим.

На зазначеній посаді ОСОБА_5 перебуває з моменту призначення по сьогоднішній день, при цьому свідомо продовжує свою підривну діяльність на шкоду суверенітетові та територіальній цілісності України.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.111 КК України - державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

07 листопада 2023 року ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.

На виконання вимог ст. 135 КПК України, 08 листопада 2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про його виклик на 13 листопада 2023 року, 14 листопада 2023 року, 15 листопада 2023 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Однак, останній на виклик не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, та жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. У зв`язку із викладеним у органу досудового розслідування існують вагомі підстави вважати, що останній переховується від органу досудового розслідування та суду.

У зв`язку з цим, вказане повідомлення про підозру ОСОБА_5 особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Зазначені обставини свідчать про умисне ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, а також переховування від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У свою чергу, санкція ч. 1 ст. 111-1 КК України, за якою обґрунтовано підозрюється громадянин України ОСОБА_5 , передбачає можливість конфіскації майна, як додатковий вид покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомості з Єдиного державного реєстру транспортних засобів.

Згідно даних реєстрів громадянину України ОСОБА_5 на праві власності належить автомобільний транспортний засіб марки «Opel» модель «Record Caravan», VIN- НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Разом з тим, з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання прошу розглянути без повідомлення власника даного майна.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, слідчим зазначаються ризики того, що з майном можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, тому з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання у силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідча суддя, вислухавши думку слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшла такого висновку.

Слідчою суддею встановлено, що СУ ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 13 листопада 2023 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14-А, м. Київ. Відтак, клопотання подано за правилами підсудності.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

07 листопада 2023 року складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України. Як вбачається з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, слідчим вживались заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України, вказаної вище підозри.

Разом з тим, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» від 08 листопада 2023 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про його виклик на 13 листопада 2023 року, 14 листопада 2023 року, 15 листопада 2023 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відтак, ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 111-1 КК України, передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Отже, у разі доведення винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному підлягатиме конфіскації у дохід держави.

Слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомостей з Єдиного державного реєстру транспортних засобів, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 , є власником транспортного засобу марки «Opel» модель «Record Caravan», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 .

Як вбачається з тексту поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на майно із забороною територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг, вчиняти реєстраційні дії стосовно транспортного засобу: автомобіля марки «Opel» модель «Record Caravan», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 .

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, враховуючи наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги той факт, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт перебувають у праві власності ОСОБА_5 , слідча суддя приходить до висновку, що вимога слідчого є обґрунтованою, а відтак найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона розпорядження та відчуження автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим капітана юстиції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000253 від 13 листопада 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування майном, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , паспорт громадянина України НОМЕР_6 , а саме на транспортний засіб: автомобіль марки «Opel» модель «Record Caravan», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 .

Заборонити територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг, вчиняти реєстраційні дії стосовно транспортного засобу: автомобіль марки «Opel» модель «Record Caravan», державний номерний знак НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_1 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про арешт майна через прокурора передати для негайного виконання уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих СУ ГУ СБУ в АР Крим, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя ОСОБА_1