Справа №369/2786/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2839/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

3 вересня2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 ,

при секретарі - ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою зі змінами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2023 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Перевіз Васильківського району Київської області, українки, громадянки України, яка має вищу освіту, працює на посаді промоутера ТОВ «УРКОМ», розлученої, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2020 року застосовано примусові заходи медичного характеру у кримінальному провадженні №0000114,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2023 року клопотання прокурора Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000062 від 11 лютого 2021 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, залишено без задоволення.

Так, 09 лютого 2021 року ОСОБА_10 , маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, діючи повторно, перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_2 , скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу себе, діючи таємно, використовуючи дублікат ключа, незаконно проникла до вищевказаної квартири, де із дитячої книги «Азбука», яка знаходилася на поличці у дитячій кімнаті, викрала грошові кошти у сумі 750 доларів США, що згідно із курсом Національного Банку України станом на 09 лютого 2021 року становить 20748, 82 грн., які належать ОСОБА_11 .

Після чого, ОСОБА_10 з місця вчинення злочину зникла, викраденим розпорядилася на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_10 ставиться у вину таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, суд вказав, що звернення прокурора до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру відносно обмежено осудної особи - ОСОБА_10 , яка є суб`єктом кримінального правопорушення, на відміну від інших осіб, зазначених в ст. 19 КК України, а не з обвинувальним актом, як того вимагає чинне законодавство України, є порушенням процесуальної форми такого звернення до суду та відповідно є підставою для залишення клопотання прокурора без задоволення.

Також, суд звернув увагу на те, що висновок судово-психіатричного експерта № 85 від 22 лютого 2021 року (а.п. 118-120 т. 1), згідно з яким ОСОБА_10 страждала під час скоєння інкримінованих їй дій і в даний час страждає на шизотиповий розлад (Р.21 за МКХ -10), в період інкримінованих їй діянь не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та не здатна повною мірою в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, за своїм психічним станом ОСОБА_10 потребує примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, складено на підставі пояснень підекспертної ОСОБА_10 від 15 січня 2021 року та покладено в основу відповідну медичну документацію, а згідно з клопотанням прокурора ОСОБА_10 ставиться у вину діяння, яке мало місце 09 лютого 2021 року.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що згідно з висновком комісійної судово-психіатричної експертизи №85 від 22 лютого 2021 року ОСОБА_10 страждала під час вчинення інкримінованих їй дій і в даний час страждає на шизотиповий розлад. Отже, ОСОБА_10 в період інкримінованих їй діянь не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними і не здатна повною мірою в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Таким чином, встановлено, що ОСОБА_10 у період діяння вчинення кого ставлять їй у провину, знаходилась у стані обмеженої осудності.

Також прокурор вважає, що під час винесення ухвали суд істотно порушив вимоги КПК України, оскільки всупереч вимог, зазначених в ст. 513 КПК України, за результатами проведення повного судового розгляду не прийняв жодного з рішень, передбачених ст. 513 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що в момент вчинення інкримінованих діянь ОСОБА_10 не перебувала у стані неосудності, а знаходилась у стані обмеженої осудності, повинен був у відповідності до положень ч. 5 ст. 513 КПК України кримінальне провадження щодо застосування відносно ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру закрити та надати можливість прокурору здійснити досудове розслідування у загальному порядку. Однак, суд першої інстанції зазначені вимоги закону не врахував, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Обвинувачена ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справ не подавала.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу, думку захисника, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно п. 3 постанови пленуму ВСУ від 03.06.2005 N 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч. 2 ст. 19 КК чи обмежено осудною (ч. 1 ст. 20 КК) належить виключно до компетенції суду.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, а саме згідно з висновком комісійної судово-психіатричної експертизи № 85 від 22 лютого 2021 року ОСОБА_10 страждала під час вчинення інкримінованих їй дій і в даний час страждає на шизотиповий розлад (F.21 за МКХ -10). ОСОБА_10 в період інкримінованих їй діянь не була здатна повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними та не здатна повною мірою в теперішній час усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_10 потребує примусових заходів медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (т. 1 а.п. 118-120).

Частиною 2 ст. 19 КК України встановлено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з положеннями ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

З результатів системного тлумачення статей 19 та 20 КК України, законодавець розрізняє неосудність і обмежену осудність, а встановлення тієї чи іншої обставини тягне за собою різні правові наслідки. При цьому неосудність та обмежена осудність є юридичними поняттями, а тому висновок про можливість застосування до особи положень ст. 19 або ст. 20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Згідно вказаного висновку судово-психіатричної експертизи ОСОБА_10 є обмежено осудною особою.

Всупереч вимог ст. 20 КК України статей 291, 292, 504 КПК України прокурор направив до суду клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру замість складання та скерування обвинувального акту, який направляється до суду на загальних підставах та повинен містити дані про психічне захворювання цієї особи з посиланням на відповідний висновок психіатричної експертизи, за результатами розгляду якого можливе ухвалення вироку та призначення покарання з урахуванням стану обмеженої осудності особи.

З урахування зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення клопотання прокурора про застосування щодо ОСОБА_10 примусових заходів медичного характеру, з чим погоджується апеляційний суд.

При цьому, посилання прокурора на те, що суд прийняв рішення, яке не передбачене положення ст. 513 КПК України, колегія суддів вважає неспроможними.

Так, відповідно доч. 2 ст. 512 КПК України, судовий розгляд завершується постановлениям ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

На думку колегії суддів, рішення суду про залишення без задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, фактично вказує на відмову в застосування примусових заходів медичного характеру, а тому доводи прокурора про необхідність скасування ухвали суду з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, не заслуговують на увагу.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги зі змінами, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу зі змінами прокурора - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_10 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя