КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/4725/22 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/5609/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

18 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року,-

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 28.11.2024 включно, без визначення розміру застави на підставі ч. 4 ст. 183 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції врахував, що на даний час є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованого злочину та ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни ними показань на користь обвинуваченого, перешкоджати судовому провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення. Також, суд вважав, що на даний час застосування інших більш м`яких запобіжних заходів обвинуваченому буде недостатнім та утримання обвинуваченого під вартою буде сприяти забезпеченню виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні у розумні строки.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість та невмотивованість ухвали Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою тримання під вартою замінити на домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, обвинувачений зазначив, що доводи в обґрунтування апеляційних вимог наведе в доповненнях до апеляційної скарги, однак таких доповнень не подав, про що вказав в суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, висловлені під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судомпершої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

З наданих судом першої інстанції матеріалів слідує, що в провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000396 від 24.02.2022 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року клопотання прокурора задоволено та продовженострок тримання під вартою ОСОБА_6 , до 28.11.2024 включно, без визначення розміру.

Згідно із вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При розгляді питання про продовження строку тримання під вартою суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбаченіп.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України ступінь яких не зменшився, що на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, згідно ст. 12 КК України особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винними у даному кримінальному правопорушенні, обставини кримінального правопорушення та використані засоби для приховання вчиненого злочину, які вказують про підвищену небезпеку інкримінованих протиправних дій, а також дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не одружений, тобто у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений може переховуватися від суду, перешкоджати розгляду кримінального провадження іншим шляхом та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики існують і виправдовують його подальше тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміновано обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, з метою зміни ними показів.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою.

З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення, а тому доводи обвинуваченого в цій частині є неспроможними.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить обвинувачений, має забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 30 вересня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 28.11.2024 включно, без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4