У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.09.2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 щодо його незаконного утримання в СІЗО м. Миколаєва.

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою звільнити його з під варти, як особу яка утримується під вартою незаконно, без рішення суду, яке набрало законної сили.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 щодо його незаконного утримання в СІЗО м. Миколаєва.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною.

Вважає, що оскільки вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2024 року, яким він засуджений до 15 років позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 111 КК України, наразі оскаржується до Миколаївського апеляційного суду, тобто не набрав законної сили, а строк дії ухвали Заводського районного суду м. Миколаєва про продовження тримання його під вартою закінчився 21.05.2024 року, то він незаконно утримується в СІЗО м. Миколаєва.

Також апелянт зазначає, що слідчий суддя в своєму рішенні вказав, що ОСОБА_5 утримується під вартою на підставі вироку суду, але при цьому не послався на конкретний вирок, який набрав законної сили.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

04.09.2024р. до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_5 , в якій він вказав, що 22.04.2024р. Заводським районним судом м. Миколаєва щодо нього був проголошений обвинувальний вирок, в резолютивній частині якого зазначено про залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. На даний час вирок оскаржується в Миколаївському апеляційному суді, остаточне рішення не прийняте, рішення про продовження строків тримання під вартою також не приймалося, за останньою ухвалою строк тримання під вартою був продовжений до 21.05.2024р., вважає таке утримання в СІЗО м. Миколаєва незаконним та просить звільнити його з під варти.

Слідчий суддя, вивчивши скаргу ОСОБА_5 щодо його незаконного утримання в СІЗО м. Миколаєва, дійшов висновку, що слід відмовити у відкритті провадження.

Рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що відповідно до ч.2 ст. 206 КПК України слідчий суддя повинен постановити ухвалу про відкриття провадження та зобов`язати доставити таку особу в судове засідання з метою з`ясування підстав позбавлення волі в тому разі, якщо слідчий суддя отримає відомості, які створюють обґрунтовану підозру щодо незаконності утримання особи під вартою. Разом з тим з скарги ОСОБА_5 вбачається, що останнім рішенням є вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.04.2024р., яким йому продовжений строк тримання під вартою з зазначенням кінцевого терміну у вигляді "набрання вироком законної сили", тобто ОСОБА_5 утримується під вартою на підставі вироку суду, до компетенції слідчого судді не входить оцінка законності рішень суду і за такого відсутні підстави до відкриття провадження за скаргою ОСОБА_5 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Частиною 2 цієї статті, яка встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, визначено, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зміст вищенаведених норм, як вірно зазначив слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, свідчить про те, що законодавець чітко визначив, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створять у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, тобто позбавлена свободи за відсутності для того правових підстав.

Як вбачається з матеріалів наявних у суду апеляційної інстанції, 22.04.2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва відносно ОСОБА_5 був проголошений обвинувальний вирок, в резолютивній частині якого зазначено про залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили. На даний час вказаний вирок оскаржується в Миколаївському апеляційному суді.

Відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України в резолютивній частині вироку зазначаються: рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про те, що відсутні підстави для відкриття провадження та доставки ОСОБА_5 в судове засідання, оскільки відсутні відомості, що особа незаконно утримується під вартою, а оцінка законності рішень суду першої інстанції, постановленого за результатами розгляду кримінального провадження, не входить до компетентності слідчого судді.

Тому, доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що він незаконно утримується під вартою є безпідставними та не гуртуються на вимогах закону.

Відповідно до ст. 3 КПК України слідчий суддя здійснює судовий контроль саме на стадії досудового розслідування, і правом вирішувати питання запобіжного заходу щодо особи, яка є засудженою, не наділений.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на наведене апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 09.09.2024 року, якою відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_5 щодо його незаконного утримання в СІЗО м. Миколаєва - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: