Справа № 276/1701/24
Провадження по справі 1-кс/276/268/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року смт. Хорошів

Слідчий суддя Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області

ОСОБА_1 , за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області клопотання прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000164 від 29.05.2024 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Черняхів Черняхівського району Житомирської області, громадянина України, проживаючого по АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, інших осіб на утриманні не має, не є особою з інвалідністю, раніше судимий,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор звернувся до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України за наступних обставин.

28.05.2024 близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перебували на території домоволодіння ОСОБА_7 , що в АДРЕСА_2 .

Під час цього між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_6 , тобто в умисному вбивстві останнього.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті ОСОБА_6 , та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 у вказаний день, час та місці, взявши до рук металевий лом, який знаходився на території домоволодіння в АДРЕСА_2 , поблизу в`їзних воріт, та вийшовши вслід за ОСОБА_6 за межі території вказаного домоволодіння на щебеневу дорогу вулиці Молодіжної, наніс один удар вказаним металевим ломом в голову ОСОБА_6 , від якого останній впав на землю.

В подальшому, ОСОБА_4 , без розриву в часі, діючи зі значною силою прикладення, наніс два удари за допомогою металевого лома в область живота то грудної клітини останнього, в той момент, як ОСОБА_6 лежав на спині на землі.

Від отриманих ударів від ОСОБА_4 у ОСОБА_6 утворились тілесні ушкодження у виді масивної внутрішньої крововтрати, тупої поєднаної травми тіла від яких потерпілий помер на місці події.

На підставі ухвали слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.05.2024 № 276/1233/24 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави. Строк дії ухвали до 03 год. 00 хв. 28.07.2024.

Прокурор у клопотанні зазначає, що строк дії застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 год. 00 хв. 28.07.2024, при цьому ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, сторона обвинувачення ставить питання про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, встановленого ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.05.2024.

Прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим, не зможе запобігти наявним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просить продовжити стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Також, зазначає, що прокурором 23.07.2024 до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Однак, враховуючи що підготовче судове засідання на даний момент не призначене, розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу має бути розглянуто судом, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, тобто Володарсько-Волинським районним судом Житомирської області.

Прокурор у судовому засіданні подане клопотання підтримав, просив задовільнити клопотання з підстав, наведених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину визнав, не заперечував щодо задоволення клопотання про продовження йому дії запобіжного заходу.

Захисник обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, заслухавши доводи прокурора, захисника, пояснення обвинуваченого, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебувало кримінальне провадження №0000164 від 29.05.2024, в якому ОСОБА_4 29.05.2024 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 30.05.2024 року до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, а саме до 03 год. 00 хв. 28 липня 2024 року, без визначення розміру застави.

23.07.2024 до Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області направлений обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, який в подальшому направлений до Житомирського апеляційного суду для визначення підсудності.

На даний час підготовче засідання за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 не призначено.

Відповідно до статті 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Європейський суд з прав людини підкреслює, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Під час розгляду клопотання прокурором на підставі матеріалів кримінального провадження доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка підтверджується, зокрема, рапортом про вчинення кримінального правопорушення від 28.05.2024; протоколом огляду місця події від 28.05.2024 (місця вчинення кримінального правопорушення) за адресою: АДРЕСА_2 ; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 29.05.2024; протоколом огляду трупа від 29.05.2024; висновком судово-медичної експертизи №485 від 16.07.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 29.05.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 29.05.2024; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 29.05.2024; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 29.05.2024.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

У поданому клопотанні слідчий вказував на наявність ризиків, передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, зокрема в пункті 36 рішення від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», суд зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено обвинуваченим, у разі визнання їх винними, в скоєнні злочинів, в яких вони обвинувачуються, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням вимог частини 5 статті 199 КПК України, суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені раніше ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу в частині встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків суд керується стандартом доведення «достатні підстави».

Таким чином, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Вирішуючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі, а також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею було обрано обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали.

При цьому, слідчий суддя також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

Обвинувачений ОСОБА_4 не має сталого місця проживання, немає сім`ї та міцних соціальних зв`язків, ніде не працює.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від органу досудового розслідування та суду, слідчий суддя бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що ОСОБА_4 , з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання лише у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, може вдатися до відповідних дій.

Обґрунтованими є доводи прокурора про наявність ризику того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі,може впливати на потерпілого та свідків, зокрема шляхом психологічного тиску, умовляння, застосування насильства, або погрози його застосування з метою зміни останніми показів, які є джерелом доказів у кримінальному провадженні. Так, свідки є знайомими обвинуваченого, проживають в одному селі, а тому перебування його на волі не стане перешкодою для впливу на них у вказаний спосіб.

Приймаючи до уваги вищенаведені ризики, які продовжують існувати, конкретні обставини провадження та наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч.1 ст.1115 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вказаного кримінального правопорушення,стадію кримінального провадження, слідчий суддя доходить висновку про неможливість застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_4 іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, у тому числі домашнього арешту, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

На думку суду, обставинами, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини є вчинене обвинуваченим посягання на життя іншої особи, а відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя та здоров`я є найвищими соціальними цінностями.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Водночас, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_4 , слідчий суддя, продовжуючи обвинуваченому строк тримання під вартою, вважає за можливе не визначати розмір застави.

За таких обставин слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність обставин, передбачених ч. 3 ст.199 КПК України, що виправдовують подальше тримання обвинувачуваного ОСОБА_4 під вартою на строк до 60 днів.

Керуючись статями 176-178, 183, 194, 196, 197, 199, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на строк 60 днів до 23 вересня 2024 року (включно), без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали встановити до 23.09.2024 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 14 год. 20 хв. 31.07.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1