У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000314, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 126 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2024 року ОСОБА_8 засуджений за ч. 1 ст. 126 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 40 годин.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_9 просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та істотними порушеннями кримінального процесуального закону.

Вважає, що слідчі експерименти за участю свідків та потерпілої не несуть доказового значення, оскільки зазначені протоколи є ідентичними. Окрім того, захисником було знайдені розбіжності в показаннях свідків і потерпілої, після чого слідчим було винесено постанову про виправлення технічної помилки, що залишилось поза увагою суду. Допити та слідчі експерименти мали формальний характер і проводилися шляхом копіювання одного документа в інший, що є неприпустимим.

Звертає увагу, що більшість аргументів сторони захисту не були спростовані судом першої інстанції, що є порушенням прав обвинуваченого на справедливий суд. Також суд належним чином не дослідив докази, а тому безпідставно визнав ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального проступку.

Окрім того, під час слідчого експерименту потерпіла та свідок ОСОБА_10 пояснили, що обвинувачений бив два рази, але в судовому засіданні потерпіла пояснила, що ОСОБА_8 наніс їй три удари. Також не зрозуміло, з яких причин другий свідок обвинувачення відмовилася з`явитися до суду.

Зазначає, що потерпіла та свідки не викликали поліцію, а мати потерпілої звернулася до поліції наступного дня 08.08.2023, а не негайно після події, яка сталася з її донькою. Без належної оцінки суд залишив факт подачі представником потерпілої заяви про тілесні ушкодження доньки, яких фактично не виявилося.

Вважає, що показання свідків та потерпілої, які суд поклав в основу вироку, є недостовірними та упередженими, такими, які спростовуються матеріалами даного кримінального провадження, оскільки вони є не чіткими, не послідовними й такими, що не взаємодоповнюють один одного, при цьому не було встановлено, що вказані особи не перебували чи перебувають у неприязних стосунках із обвинуваченим, тобто наявні підстави оговорювати його.

Зазначає, що аналіз доказів у даному кримінальному провадженні, досліджених під час судового розгляду, свідчить, що об`єктивних даних про те, що потерпіла від таких дій обвинуваченого відчувала фізичний біль, не встановлено. Саме твердження потерпілої про відчуття нею фізичного болю внаслідок, інциденту 07.08.2023 не може беззаперечно свідчити про те, що вона дійсно відчувала фізичний біль враховуючи відсутність будь-яких медичних даних про те, що потерпіла скаржилася лікарям.

Вказує, що 23.08.2023 ОСОБА_8 вручено повідомлення про підозру, а обвинувальний акт вручено 06.09.2023, тобто з порушенням строку, передбаченого ч. 3 ст. 219 КПК України. Між тим постанова прокурора про продовження строку дізнання від 25.08.2023 не містить жодного обґрунтування її винесення, жодних процесуальних слідчих дій проведено не було. У зв`язку з чим, наявні підстави для закриття провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

07 серпня 2023 року близько 20:00 год, точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, неповнолітній ОСОБА_8 перебував у бесідці, що знаходиться у дворі будинку АДРЕСА_2 . У той же час, у тому ж місці, перебувала неповнолітня ОСОБА_6 .

У подальшому, знаходячись у вказаний час у вказаному місці, між ОСОБА_8 та ОСОБА_11 почався словесний конфлікт, під час якого у ОСОБА_8 виник раптовий злочинний намір, направлений на вчинення насильницьких дій, для завдання фізичного болю ОСОБА_12 . Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на завдання фізичного болю, перебуваючи навпроти ОСОБА_13 , ОСОБА_8 наніс два удари долонею правої руки в область обличчя ОСОБА_13 з лівої сторони, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_8 винним в умисному завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 126 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Потерпіла ОСОБА_6 та її законний представник ОСОБА_7 просили залишити вирок без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. На переконання колегії суддів, вина ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального проступку доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 у суді першої інстанції вину не визнав та пояснив, що в між ним та потерпілою виник словесний конфлікт, в ході якого він ніяких ударів ОСОБА_6 в область її обличчя не наносив. Вважає, що вона може обмовляти його через особисту неприязнь до нього. Потерпілу не бив, можливо були поштовхи.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який в суді заперечував свою вину, колегія суддів вважає, що ці твердження обвинуваченого належним чином перевірені судом першої інстанції, та спростовані. Наведені в апеляційній скарзі доводи захисника про відсутність доказів вини ОСОБА_8 у завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , про недопустимість доказів, позбавлені підстав, з огляду на таке.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи захисника про неправдивість показань потерпілої, та його твердження, що потерпіла обмовляє обвинуваченого у зв`язку з неприязним ставленням до нього.

Так, потерпіла та її законний представник були попереджені під час досудового розслідування та в суді першої інстанції про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиві показання. Суду потерпіла підтвердила, що саме ОСОБА_8 завдав їй удари по обличчю.

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що вона з подругами знаходилися у бесідці, де ОСОБА_8 під час словесного конфлікту наніс їй три удари в обличчя. Якою рукою вдарив, вона не пам`ятає, щодо кількості ударів також не точно. У той вечір вона до правоохоронних органів та для надання медичної допомоги не зверталася. Наступного дня вона розповіла про дану конфліктну ситуацію своїй матері, після чого вони звернулись із заявою до правоохоронних органів.

Згідно протоколу слідчого експерименту від 09.08.2023 та фототаблицею до нього за участю потерпілої ОСОБА_6 , остання продемонструвала на місці, як 07.08.2023 у бесідці двору по АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 наніс їй два удари долонею правої руки у ліву частину обличчя. Після цього ОСОБА_8 намагався вдарити її ногою по правій нозі, але промахнувся, вона оступилася та вдарилася правою ногою об лавку. Зазначила, що удари долонею по обличчю, хоча і не спричинили тілесних ушкоджень, але завдали фізичного болю (а.с. 95-102).

Пояснення потерпілої про те, що після ударів по обличчю ОСОБА_8 намагався її ще вдарити ногою по правій нозі, але промахнувся та вона вдарилася ногою об лавку, підтверджені висновком судово-медичної експертизи №678 від 10.08.2023, згідно якому у ОСОБА_6 виявлено тілесне пошкодження у вигляді синця правої нижньої кінцівки, яке утворилося від однієї ударної дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги, та інші предмети, з давністю утворення біля двох діб до часу огляду (а.с. 91-92).

Законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 в суді пояснила, що наступного дня подій вона дізналась від своєї доньки ОСОБА_14 про конфліктну ситуацію між нею та ОСОБА_8 , яка мала місце напередодні ввечері та в ході якої останній наніс її доньці удари в область обличчя. Донька повідомила їй, що не звернулась одразу до поліції, оскільки вважала, що це нормально піднімати на дівчину руку, так як між ними був словесний конфлікт. Вона була ініціатором звернення до правоохоронних органів, оскільки вважає таку поведінку із застосуванням фізичної сили не припустимою. За свій вчинок обвинувачений так і не вибачився перед ними.

Як вбачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.08.2023, дізнавачем було прийнято усну заяву від ОСОБА_7 про те, що вона проситьла вжити заходів до ОСОБА_15 , який 07.08.2023 приблизно о 20:00 год умисно наніс тілесні ушкодження її доньці ОСОБА_6 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись у бесідці (а.с.89-90)

Також, в основу обвинувального вироку обґрунтовано покладені показання свідка ОСОБА_10 , яка пояснила, що вона разом з подругами, серед яких була ОСОБА_6 , та ОСОБА_8 сиділи в бесідці у дворі будинку по АДРЕСА_3 . Між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник конфлікт, під час якого обвинувачений почав висловлювати погрози про те, що він вдарить ОСОБА_21. Після чого він наніс два удари правою рукою в область лівої щоки ОСОБА_6 . Вона не бачила, як ОСОБА_16 наносив удар ОСОБА_20 по нозі, але після цього остання скаржилась на біль в області ноги.

Згідно протоколів слідчих експериментів від 17.08.2023 та фототаблицями до них за участю неповнолітніх свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_10 , останні у присутності законних представників, психолога та двох понятих, розповіли та продемонстрували на місці, як 07.08.2023 у бесідці двору буд. АДРЕСА_2 , між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_8 наніс два удари долонею правої руки у область обличчя ОСОБА_6 (а.с. 103-110, 111-118)

Проаналізувавши показання потерпілої, її законного представника, свідків, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати ці показання неправдивими, про що зазначає апелянт. Їх пояснення в суді, їх послідовні та узгоджені.

Всупереч доводам апелянта, відсутні підстави для визнання недопустимими як докази протоколи слідчих експериментів за участю потерпілої та свідків.

Так, за приписами ч. 1 ст. 240 КПК України, слідчий експеримент проводиться з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення слідчого експерименту передбачає відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Отримані під час цієї слідчої (розшукової) дії відомості не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає відповідний протокол, який у розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

Показання і протокол слідчого експерименту, за висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 14.09.2020 (справа №740/3597/17, провадження №51-6070кмо19), є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК України.

Окрім того, постановою дізнавача від 24.08.2023 було виправлено технічні помилки (описки) у вищезазначених протоколах проведення слідчих експериментів. (а.с. 119-122)

Усупереч твердженням захисника, матеріали провадження свідчать, що слідчу дію було проведено з дотриманням приписів ст. 240 КПК України, потерпіла та свідки детально показали, де саме, яким чином було завдано ударів потерпілій.

Дані, встановлені під час проведення слідчих експериментів за участі потерпілої та свідків, відповідають фактичним обставинам справи, згідно яких останні добровільно розповіли про обставини завдання ударів ОСОБА_6 . Крім того, потерпілу та свідків попереджено про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, роз`яснено їх права, в тому числі не свідчити щодо близьких родичів та членів сім`ї, а також право скористатися послугами адвоката.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 126 КК України, колегія суддів зазначає, що основним безпосереднім об`єктом цього кримінального проступку є здоров`я особи, а об`єктивна сторона полягає, зокрема, в завданні удару, побоїв або вчиненні інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Удар - це одноразовий різкий вплив на тіло людини за допомогою певного предмета або частини тіла (руки, ноги, голови), що завдає фізичного болю.

Під фізичним болем розуміється такий психічний стан особи, який характеризується стражданнями, спричиненими фізичним впливом на його тіло. Удари, побої та інші насильницькі дії не становлять особливого виду ушкоджень, тому неспричинення тілесних ушкоджень є другою умовою їх кваліфікації за ст. 126 КК України, а за наявності будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого дії обвинуваченого мали б кваліфікуватися за відповідними більш тяжкими статтями КК України.

Суб`єктивна сторона цього кримінального проступку характеризується умисною виною. Суб`єктивна складова для встановлення ознаки фізичного болю значною мірою залежить від сприйняття певних дій особою, щодо якої вони вчиняються.

У Постанові колегії суддів Першої судової палати ККС ВС від 31.07.2018 у справі №381/4238/15-к зазначено, що завдання удару утворює склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, за двох умов, а саме коли він: 1) завдав потерпілому фізичного болю; 2) не спричинив тілесних ушкоджень.

З огляду на те, що в диспозиції ч. 1 ст. 126 КК України не передбачено наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, для інкримінування даного проступку значення має саме доведеність факту завдання удару, побоїв або вчинення інших насильницьких дій.

Факти завдання ОСОБА_8 потерпілій ОСОБА_6 двох ударів долонею правої руки в область її обличчя підтверджені в суді першої інстанції показаннями потерпілої, свідків та протоколами проведення слідчих експериментів, які узгоджуються між собою та не викликають сумнівів.

У своїй сукупності дослідженні докази вказують на наявність у ОСОБА_8 умислу, спрямованого на завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно й неупереджено досліджені всі докази по справі, яким надана оцінка з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, рішення щодо ОСОБА_8 прийняте відповідно до вимог діючого КПК України.

Оцінюючи вищезазначені докази, всупереч доводам апелянта, колегія суддів вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 126 КК України - в умисному завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

На думку колегії суддів, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Щодо доводів захисника про наявність підстав для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

08 серпня 2023 року законний представник неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 звернулася до ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області із заявою про вчинене кримінальне правопорушення. (а.с.89-90)

09 серпня 2023 року внесено відомості до ЄРДР за №0000314 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

21 серпня 2023 року постановою дізнавача СД ВП №1 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області внесено зміни до кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 125 КК України на ч. 1 ст. 126 КК України. (а.с. 93-94)

25 серпня 2023 року постановою прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва продовжено строк дізнання у кримінальному провадженні №0000314 від 09.08.2023 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, до 20 днів, а саме до 12.09.2023 включно. Строк дізнання продовжено на підставі п. 2 ч. 3 ст. 219 КПК України, у зв`язку з вчиненням кримінального проступку неповнолітнім. (а.с. 38-39)

06 вересня 2023 року підозрюваному ОСОБА_8 , його законному представнику ОСОБА_18 та захиснику ОСОБА_9 було вручено копії обвинувального акту, реєстру та матеріалів кримінального провадження, та обвинувальний акт надійшов до суду першої інстанції (а.с. 1, 10, 11)

Ураховуючи викладене, будь-яких порушень строку досудового розслідування у даному кримінальному провадженні щодо неповнолітнього ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Окрім того, у суді першої інстанції під час підготовчого судового засідання у даному кримінальному провадженні, розглядалося клопотання захисника ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_8 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України. Ухвалою Центрального районного суду від 02 жовтня 2023 року відмовлено у задоволенні даного клопотання (а.с. 44-45). Прийняте судом першої інстанції рішення є вмотивованим, обгрунтованним та законним.

Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі захисник.

Що стосується призначеного судом першої інстанції покарання обвинуваченому, колегія суддів встановила таке.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є кримінальним проступком, фактичні обставини провадження, його наслідки, ставлення обвинуваченого до вчиненого.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції не встановлено.

Також враховано дані про особу винного, його молодий вік, сімейний стан, наявність постійного місця проживання, відсутність відомостей щодо притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності, позитивна характеристика за місцем його проживання, відсутність відомостей щодо проходження лікування у лікарів нарколога та психіатра.

Згідно досудової доповіді органу пробації, виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без позбавлення волі на певний строк можливе.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_8 призначив покарання у виді 40 годин громадських робіт відповідно до вимог ст.ст. 65, 100 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 червня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_19