ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 645 /4777 /24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/ 977 /24 Головуючий апеляційної інстанції ОСОБА_2
Категорія: п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, без участі потерпілої ОСОБА_6 чи її представника, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи не від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаною ухвалою слідчого судді відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_7 , поданої в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , на постанову дізнавача СД ВП№2 ХРУП№2 ГУНП в Харківській області від 28.10.2023 року про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На зазначену ухвалу слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на оскарження вказаного рішення слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді, скасувати постанову дізнавача про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року за ч.1 ст.125 КК України.

В обґрунтування скарги захисник посилається на неврахування судом його доводів щодо невідповідності зазначених в постанові підстав для закриття кримінального провадження, оскільки, дізнавач зазначив, як підставу для закриття п.2 ч.1 ст.284 КПК України, що нібито встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Проте, вказані правові висновку, на думку захисника, не відповідають дійсності, оскільки кримінальне провадження закрито з інших обставин, а саме на підставі заяви потерпілої від 16.10.2023 року. Вважає, що відмова потерпілої від обвинувачення від спричинення тілесних ушкоджень не може бути часовою або вибірковою, а повинна бути чітко виражена. А, виходячи з протоколу її допиту від 16.10.2023 року, потерпіла висловлює вимогу про притягнення винної особи до відповідальності за спричинення їй тілесних ушкоджень. На переконання захисника, якщо кримінальне провадження відкрито на підставі заяви потерпілої про спричинення їй тілесних ушкоджень, то відмова від приватного обвинувачення не може містити одночасну вимогу про подальше притягнення особи за спричинення їй тілесних ушкоджень, але вже за нормою КУпАП. Наголошує на тому, що, як і заява потерпілої від 12.10.2023 року про скоєння злочину, так і протокол її допиту, і заява від 16.10.2023 року, містять одні і ту саму вимогу про притягнення винної особи до відповідальності за спричинення тілесних ушкоджень. Появи у двох останніх документах вимоги притягнути особу за ст.173 КУпАП за спричинення тілесних ушкоджень, на переконання захисника, не знімає з органу досудового розслідування обов`язок продовжити досудове розслідування, оскільки потерпілі у кримінальному провадженні ніяким чином не наділені повноваженнями щодо визначення або зміни правової кваліфікації скоєного щодо них правопорушення. А тому, дізнавач на мав права закрити кримінальне провадження, попередньо не усунувши вищевказані недоліки та протиріччя.

Як вказує захисник, виходячи з тексту протоколу та заяви від 16.10.2023 року, вбачається, що потерпіла жодним чином не відмовлялась від приватного обвинувачення, а текст заяви їй допомагав складати дізнавач, що насамперед, підтверджується протоколом допиту, де потеплілій, усупереч ч.5 ст.104 КПК, не надано можливість вказати свої заперечення та доповнення. Заява від 16.10.2023 року складена під диктовку дізнавача, що підтверджується її суттєвими стилістичними та мовними відмінностями від заяви та пояснень від 12.10.2023 року, де потерпіла раніше вказувала, що текст складено власноручно та вірно. Тому, захисник вважає, що оскаржуване рішення не відповідає фактичним обставинам справи та просить скасувати ухвалу слідчого судді про відмову в задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року за ч.1 ст.125 КК України.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку посилається на те, що 20.08.2024 ним було сформовано в системі Електронний суд о 14 год. 10 хв. Заяву до апеляційного суду, до якої долучено апеляційну скаргу на оскаржувану ухвалу, яку надіслано прокурору та суду. Однак, відповідно до актуальної інформації на вищевказаному веб-сайті, заява з невідомих причин до суду так і не надійшла. Враховуючи вищевикладене, просить поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали від 15.08.2024 року. Вказане підтверджується квитанцією про отримання Немишлянською прокуратурою супровідного листу з апеляційною скарго на ухвалу слідчого судді.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явились, буди відповідно до вимог, зазначених в ч.1 ст.135 КПК України належним чином повідомленими про дату та час та місце розгляду справи, надали заяви про розгляд справи без них, будь-яких заяв про неможливість розгляду справи, не від кого не надходило.

За наведених вище обставин, враховуючи стислі строки, регламентовані ч.2 ст.422 КПК України колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний перегляд ухвали слідчого судді за відсутністю заявника та її захисника та прокурора, належним чином повідомлених про час та місце проведення апеляційного розгляду, так як відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України дані обставини не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову СД ВП№2 ХРУП№2 ГУНП в Харківській області від 28.10.2023 року про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року.

В обґрунтування скарги зазначав, що в провадженні СД ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області перебувало кримінальне провадження за № 0000579 від 13.10.2023 року за ознаками ч.1 ст. 125 КК України за фактом того, що 12.10.2023 року приблизно о 08 год. 50 хв., поблизу виходу з станції метро АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 умисно нанесені тілесні ушкодження її сусідкою, ім`я якої, на сьогоднішній день не встановлено. Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 171-с/23 п/п від 13.10.2023 року за ступенем тяжкості ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. 05.08.2024 року при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження потерпіла дізналася, що 28.10.2023 року дане кримінальне провадження закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме, на підставі відсутності в діянні складу кримінального правопорушення .В обґрунтування закриття кримінального провадження дізнавач у своїй постанові вказує, що потерпіла відмовилася від претензій та просить закрити кримінальне провадження. До моменту ознайомлення з матеріалами провадження потерпіла не отримувала копію даної постанови. Захисник вважав постанову незаконною, оскільки попри наявні в матеріалах кримінального провадження докази, які вказують на наявність у потерпілої легких тілесних ушкоджень, а також, даних про ймовірну особу правопорушника, справу безпідставно закрито за п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України та невірно вказано підставу для закриття кримінального провадження на підставі заяви потерпілої від 16.10.2023 року.

Вказував, що дійсно, в матеріалах кримінального провадження мається протокол допиту потерпілої та її заява від 16.10.2023 року, де серед іншого, вона повідомляє про відсутність до будь- кого претензій та просить закрити провадження, але усупереч цьому одночасно просить змінити кваліфікацію та все одно притягнути причетну особу до адміністративної відповідальності. На думку захисника, такі одночасні вимоги потерпілої суперечать ч. 4 ст. 26 КПК України, оскільки дана норма передбачає безумовне закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення при відмові потерпілої від такого обвинувачення. Вищевказана заява не може продовжувати юридичні наслідки у вигляді закриття кримінального правопорушення, оскільки як у першій заяві про скоєння кримінального правопорушення 12.10.2023 року так і у заяві від 16.10.2023 року у цьому кримінальному провадженні потерпіла продовжує вимагати притягнення сусідки до відповідальності за спричинення 12.10.2023 року тілесних ушкоджень. Потерпіла не згодна із закриттям провадження, оскільки при складанні протоколу та заяви від 16.10.2023 року мала на увазі зовсім інше, але через відсутність юридичних знань не розуміла всіх наслідків такого тексту, який допомагав складати дізнавач.

На підставі вищевикладеного, захисник просив скасувати вказану постанову з вищенаведених підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_7 , поданої в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов висновку, що рішення дізнавача про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року є обґрунтованим та законним, а посилання потерпілої на неповноту з`ясування слідчим обставин справи та наявність протиріч, вважав безпідставними, з огляду на те, що потерпілою не зазначено, які саме обставини слідчим не з`ясовані та які саме заходи не вживались на досудовому розслідуванні та в чому саме полягали протиріччя. При цьому, зазначив, що скаржником не доведено обставин, на які вона посилається у скарзі, оскільки усі необхідні докази для прийняття процесуального рішення, згідно її заяви, приєднані та прийняте відповідне процесуальне рішення, за результатом її заяви, з проханням закрити кримінальне провадження.

При цьому, слідчий суддя виходив з положень ч.4 ст.26 КПК України та п.7 ч.1 ст.284 КПК України та наявної в матеріалах справи заяви потерпілої від 16.10.2023 року, в якій вона звернулася до сектору дізнання ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області з відповідною заявою, в якій зазначила, що будь яких претензій не має, просила закрити кримінальне провадження, розпочате згідно її заяви та вважав, що рішення дізнавача про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року є обґрунтованим та законним.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується з наступних підстав.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження, слідчий суддя повинен на підставі пояснень заявника, слідчого (прокурора) та матеріалів кримінального провадження встановити, чи вжив слідчий всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження як обставин зазначених в заяві про скоєння кримінального правопорушення, так і обставин встановлених ним в кримінальному провадженні, і чи наявні передбачені ст.284 КПК України підстави для його закриття.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомості про вчинене кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000579 від 13.10.2023 року за ознаками ч.1 ст. 125 КК України за фактом того, що 12.10.2023 року приблизно о 08 год. 50 хв., поблизу виходу з станції метро ім. Масельского поблизу буд. АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 умисно нанесені тілесні ушкодження її сусідкою, ім`я якої на сьогоднішній день не встановлено.

Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 171-с/23 п/п від 13.10.2023 року за ступенем тяжкості ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень

Відповідно до заяви потерпілої ОСОБА_8 від 12.10.2023 року про вчинення злочину, вона просить прийняти заходи щодо жінки, яка проживає по сусідству з нею, яка 12.10.2023 року приблизно о 8 год. 50 хв. Біля ст. м. Масельского, нанесла їй тілесні ушкодження.

З заяви потерпілої від 16.10..2023 року вбачається, що ОСОБА_6 зазначає в ній про відмову від проходження СМЕ, просить виділити матеріали на невідому особу до адміністративної відповідальності за ст.123 КУпАП та просить закрити кримінальне провадження.

Під час допиту потерпілої, 16.10.2023 року, ОСОБА_6 зазначила про обставини подій 12.10.2023 року, а також вказали, що від проходження СМЕ відмовляється, потеплілою себе не вважає, претензій ні до кого не має. Крім того, зазначено, що просить дану особу притягнути до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП.

З постанови дізнавача СД ВП№2 ХРУП№2 ГУНП в Харківській області від 28.10.2023 року, вбачається, що кримінальне провадження №000579 від 13.10.2023 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

При цьому, мотивувальна частина постанови, містить обґрунтування мотивів прийняття такого рішення дізнавача, в якій ним зазначено, що в ході досудового розслідування по даному кримінальному провадження, до сектору дізнання ВП№2 ХРУП№2 ГУНП в Харківській області надійшла заява від потерпілої ОСОБА_6 , згідно якої вона повідомила, що будь-яких претензій ні до кого не має та прохала закрити кримінальне провадження, розпочате згідно її заяви.

На думку колегії суддів, дану постанову дізнавача від 28.10.2023 року не можна визнати законною та обґрунтованою, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року відомості внесені за ч. 1 ст.125 КК України, тобто, заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, що відповідно до вимог ст. 477 КПК відноситься до кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 26 КПК України, кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого, а відмова останнього від обвинувачення у випадках, передбачених цим Кодексом, є безумовною підставою для закриття такого кримінального провадження.

Здійснюється кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема: підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 26, ст.478 КПК); безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення згідно з ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (ч. 4 ст. 56 КПК).

Отже, приватне обвинувачення це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення.

Таким чином, законодавець передбачив безумовну підставу для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, а саме відмову потерпілого від такого обвинувачення, небажання притягувати винну особу до кримінальної відповідальності, що здійснюється незалежно від позиції підозрюваного, обвинуваченого на відміну від акту про примирення, що носить двосторонній характер.

Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, як свідчить зміст глави 36 КПК України, має особливість стосовно початку такого провадження та його завершення. Жодних інших особливостей кримінального провадження у формі приватного обвинувачення ані главою 36 КПК України, ані іншими положеннями КПК України не передбачено.

Тобто, після того, як кримінальне провадження розпочато за заявою потерпілого про вчинення кримінального правопорушення, що міститься у переліку таких правопорушень у ст. 477 КПК України, задіється державно-владний ресурс органів досудового розслідування та прокуратури, який слугує подальшою рушійною силою здійснення досудового розслідування та підтримання обвинувачення під час судового розгляду.

Таким чином, визначений КПК України процесуальний порядок здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення за своєю правовою природою, є приватно-публічним різновидом кримінального провадження і його варто розглядати як диференціацію форми такого провадження у межах загальної його форми, врегульованої КПК України.

Закон не покладає на потерпілого обов`язку встановлення обставин кримінального правопорушення та його кваліфікації. Зазначене є винятковою компетенцією органів досудового розслідування, державного обвинувачення і суду.

За нормами чинного КПК України особливістю такого кримінального провадження є лише те, що необхідною умовою його здійснення є виражене у процесуальній формі бажання потерпілого щодо кримінального переслідування винного: провадження розпочинається лише за заявою потерпілого, відмова якого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття справи (крім кримінальних проваджень щодо злочинів, пов`язаних з домашнім насильством).

В іншій частині, в тому числі щодо кола осіб, уповноважених вносити відомості в ЄРДР про кримінальне правопорушення, процедури збирання доказів, пред`явлення обвинувачення в обвинувальному акті та підтримання його прокурором у суді, нормами цього Кодексу особливостей не встановлено.

Зміст частини першої статті 477 КПК України у системному зв`язку із частиною четвертою статті 26 і пунктом сьомим частини першої статті 284 зазначеного Кодексу зводиться до того, що обов`язковою умовою здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, є заява потерпілого як волевиявлення про притягнення винного до кримінальної відповідальності взагалі, а не за конкретною нормою КК України.

Оскільки потерпілий не зобов`язаний юридично оцінювати вчинені щодо нього протиправні дії, то подану ним до правоохоронних органів заяву про злочин без визначення кримінально-правової кваліфікації або з неправильною кваліфікацією, варто вважати підставою для здійснення кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Інтерес особи, котра зазнала шкоди, у застосуванні процедури кримінального судочинства стосується не юридичної кваліфікації протиправних дій, а самого факту вчинення цих дій щодо неї. Подана до правоохоронних органів та/або суду заява потерпілого є вираженням його ставлення до події злочину, особи, що його вчинила, й обраного способу реагування. Відповідне волевиявлення є свідченням того, що особа, котрій завдано шкоди, звертається до держави з метою захисту своїх порушених прав та законних інтересів шляхом кримінального переслідування винного, не вважаючи належними й достатніми інші способи досягнення цієї мети.

У розумінні наведених положень кримінального процесуального закону під відмовою потерпілого від обвинувачення у злочинах, перелік яких міститься у частині першій статті 477 КПК України, варто розуміти лише беззастережне волевиявлення про не притягнення винного до кримінальної відповідальності і припинення розпочатої процедури його кримінального переслідування. Відповідна заява є проявом того, що потерпілий не бажає втручання держави у кримінально-правовий конфлікт і обирає альтернативний шлях його вирішення.

Проте, зміст пояснень потерпілої, від 16.10.2023 року, не можна розцінювати, як беззаперечне волевиявлення потерпілої ОСОБА_6 про не притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, оскільки вона просить притягнути дану особу до адміністративної відповідальності за ст.173 КУпАП, що, в свою чергу дає підстави стверджувати про передчасність винесеної 28.10.2023 дізнавачем постанови про закриття кримінального провадження.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Відповідно до ст. 9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, дати їм належну оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження має закриватися лише після всебічного повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи та оцінки слідчим всіх зібраних та перевірених доказів (ст. ст. 2, 284 КПК України).

Відповідно до ст. 110 КПК України постанова про закриття кримінального провадження має бути вмотивована, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладена суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав та законних інтересів учасників процесу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається при встановленні відсутності в діяннях кримінального правопорушення

Пункт 2 ч.1 ст.284 КПК України передбачає закриття кримінального провадження у разі встановлення відсутності в діянні складу кримінального правопорушення. В той же час КПК України визначає можливість прийняття такого рішення лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У розумінні вимог кримінального процесуального законодавства, закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу злочину передбачає наявність самої події, у якої відсутні певні ознаки (обов`язкові елементи конкретного складу) злочину. За таких обставин рішення слідчого, прокурора повинно містити вказівку на те, яке діяння мало місце ( час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення) та які ознаки складу кримінального правопорушення в діях конкретної особи відсутні.

У разі закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, орган досудового розслідування, повинен встановити, які саме дії вчинила особа, стосовно якої прийнято відповідне рішення та належним чином обґрунтувати свої висновки про відсутність у вказаних діях певної ознаки, яка дозволяє кваліфікувати їх як конкретне кримінальне правопорушення.

Проте, оскаржувана постанова дізнавача від 28.10.2023 року, вказаним вимогам не відповідає, при цьому, має суттєві протиріччя, оскілки мотивувальна частина постанови містить вказівку на наявність заяви потерпілої про закриття кримінального провадження, а резолютивна частина постанови місить посилання на п.2 ч.1 ст.284 КПК України, а саме відсутність в діянні складу кримінального правопорушення. Висновки дізнавача належним чином не обґрунтовані, а рішення про закриття кримінального провадження прийнято передчасно та є невмотивованою, оскільки частиною 2 ст. 9 КПК України передбачено, що керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Вказані обставини залишилась поза увагою суду першої інстанції, а тому ухвалу слідчого судді, якою відмовлено у задоволенні скарги захисника ОСОБА_7 , на постанову слідчого про закриття кримінального провадження від 28.10.2023 р., не можна вважати законною та обґрунтованою.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 в інтересах потерпілої ОСОБА_6 , підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, зі скасування постанови дізнавача від 28.10.2023 року та направленням матеріалів кримінального №000579 від 13.10.2023 року за ч.1 ст.125 КК України, прокурору для організації досудового слідства.

При цьому, колегія суддів, з огляду на положення ч. 4 ст. 40- 1 КПК України позбавлена можливості надати конкретні вказівки (зобов`язання) дізнавачу щодо проведення конкретних слідчих дій, однак, вважає за необхідне роз`яснити, що дізнання зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ними висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

На підставі викладеного та керуючись 115,215,219,284,295,307,376,404,422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, задовольнити, поновивши вказаний строк, як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.08.2024 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_7 , в інтересах потерпілої ОСОБА_6 на постанову слідчого від 28.10.2023 року про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року, скасувати.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Скасувати постанову дізнавача СД ВП№2 ХРУП№2 ГУНП в Харківській області від 28.10.2023 року про закриття кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року за ч.1 ст.125 КК України.

Матеріали кримінального провадження №000579 від 13.10.2023 року за ч.1 ст.125 КК України направити прокурору для організації досудового розслідування.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді:

___________ ________________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3