Справа № 467/1423/24
Провадежння № 1-в/467/281/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_4 про вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х щодо засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайськ Миколаївської області, засудженого 12 жовтня 2021 року вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області за ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

В С Т А Н О В И В:

Начальник державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х щодо засудженого ОСОБА_5 , мотивуючи своє клопотання тим, що засуджений відбуває покарання у державній установі «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» з 30 грудня 2021 року згідно вирокуПервомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року.09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х. Нині викрадення чужого майна є кримінально караним, якщо його вартість становить понад два неоподаткованих мінімуми доходів громадян. Матеріальний збиток, спричинений ОСОБА_5 згідно вироку суду не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Таким чином, дії засудженого підпадають під дію ч.2 ст. 51 КпАП України, а не під дію КК України.

Представник колонії у судове засідання не з`явився.

Засуджений у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Прокурор в судовому засіданні прохав звільнити засудженого від покарання, призначеного за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, вважати ОСОБА_5 засудженим за ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Початок строку покарання: 16 липня 2021 року. Кінець строку: 14 липня 2026 року.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Згідно вироку суду останній здійснив викрадення чужого майна: 02 січня 2021 року на суму 753 грн., у кінці січня 2021 року на суму 348 грн., у кінці січня 2021 року на суму 600 грн., на початку лютого 2021 року на суму 300 грн., 20 червня 2021 року на суму 2805 грн. 60 к., а також вчинив замах на викрадення майна 14 лютого 2021 року на суму 2038 грн. 15 к.,

На час, до якого відноситься інкриміноване засудженому діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 року у 2021 році на час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому діяння згідно вироку суду, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 227 грн. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 227 грн., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 року, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, чинній з 09.08.2024 року, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2270 грн. на час, до якого відносяться інкриміновані засудженому діяння (2021 рік), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2270 грн. - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище) - за відповідною частиною статті 185 КК України.

За таких обставин, враховуючи, що вироком суду встановлено, що вартість викраденого майна по чотирьом епізодам крадіжок з п`яти вчинених епізодів, окрім епізоду від 20 червня 2021 року на суму 2805 грн. 60 к., не перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2021 роках, з огляду на положення абз. 2 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення покарання» про те, що покарання не призначається за окремим епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті) КК, які не мають самостійної санкції, суд не знаходить підстав для звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного вироком суду, на підставі ст. 74 КК України за ч.3 ст. 185 КК України.

Однак, зважаючи на те, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення замаху на крадіжку по епізоду від 14 лютого 2021 року на суму 2038 грн. 15 к., яка не перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2021 році, засуджений підлягає звільненню від відбування покарання, призначеного вироком суду, на підставі ст. 74 КК України за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

За такого, з вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року підлягає виключенню покарання, призначене за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України.

Керуючись ст. ст. 537-539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_4 про вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х щодо засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити на підставі ч.2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , засудженого вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року від покарання, призначеного вироком суду за ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185 КК України, у виді 3 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 жовтня 2021 року за ч.1 ст. 162, ч.3 ст. 185, ч.3 ст. 186 КК України з призначенням покарання:

-за ч.1 ст. 162 КК України у виді 1 року обмеження волі;

-за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 186 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень

шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1