УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 650/310/24

провадження № 51-4574 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 17 травня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Херсонського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Вирішено питання щодо судових витрат, арешту майна та речових доказів у цьому кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Як установив суд, 25 березня 2023 року близько 20.00 год, ОСОБА_4 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи рух по автодорозі між АДРЕСА_1 , яка має щебеневе покриття та на якій наявні вибоїни та нерівності, зі сторони с. Долгове в напрямку с. Шостакове, керуючи технічно справним мотоциклом «ІЖ Планета 4к», реєстраційний номер НОМЕР_1 , гальмівна система та рульове управління якого знаходились у технічно-працездатному стані, забезпечуючи водієві рух в заданому напрямку, а також ефективне зниження швидкості впритул до зупинки, не маючи несправностей, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, грубо порушив вимоги п. 12.2, 2.3 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), в результаті чого здійснив наїзд на скутер «Honda», без номерного знаку, що стояв на краю проїжджої частини та його водія ОСОБА_5 , який знаходився поряд зі скутером «Honda», спричинивши останньому тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя. Вказані наслідки у виді тілесних ушкоджень потерпілого перебувають у причинному зв`язку з грубим порушенням ПДР водієм мотоцикла «ІЖ Планета 4к» ОСОБА_4 .

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у цьому суді.

В обґрунтування своїх доводів указує на те, що призначаючи йому покарання, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, не взяв до уваги досудову доповідь органу пробації згідно якої ризик вчинення ним повторного кримінального правопорушення є середнім, а його виправлення є можливим без позбавлення волі; не врахував характеру та мотивів допущених ним порушень ПДР, його ставлення до цих порушень та поведінку під час та після вчинення злочину, а також обставини, що пом`якшують покарання та особу обвинуваченого.

Зокрема вказує, що суд залишив поза увагою те, що він на обліку в психоневрологічному та наркотичному диспансерах не перебуває, раніше не судимий, характеризується позитивно, наявність у нього трьох малолітніх дітей, які потребують постійного матеріального забезпечення, заяву потерпілого - рідного брата ОСОБА_5 про відсутність претензій та прохання не позбавляти його волі.

Скаржник також зазначає, що суд першої інстанції порушив норми кримінального процесуального права не провівши допит обвинуваченого в розумінні ст. 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), що свідчить про формальний підхід суду до розгляду кримінального провадження, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Мотиви Суду

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з копій судових рішень, місцевий суд керувався наведеними законодавчими положеннями при виборі засудженому заходу примусу та порядку його відбування.

Так, місцевий суд, урахувавши характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винуватого, думку учасників судового розгляду призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 286-1 КК. Також місцевий суд, з огляду на обставини вчиненого кримінального правопорушення, у своєму рішенні вказав на неможливість застосування до ОСОБА_4 положень статі 75 КК.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту оспорюваної ухвали при перегляді вироку суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи щодо суворості покарання, викладені в апеляційній скарзі сторони захисту, які за своїм змістом аналогічні доводам касаційної скарги, навів переконливі мотиви, з яких він визнав їх неприйнятним і такими, що не є підставою для зміни вироку суду щодо ОСОБА_4 .

Так, суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевим судом враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є необережним тяжким кримінальним правопорушенням, особу винного, який раніше не судимий, характеризується більше з позитивної сторони, визнав свою вину, а також те, що потерпілий - його брат ОСОБА_5 претензій до нього не має. Обставинами, що пом`якшують покарання місцевий суд визнав щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин, що обтяжують покарання судом встановлено не було. Також місцевий суд взяв до уваги всі наявні дані, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі і в соціально - побутовому плані, врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, форму і ступінь вини.

Обставини, на які посилається апелянт, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність попередніх судимостей, позитивні характеристики ОСОБА_4 , наявність на утриманні дітей, позиція потерпілого щодо покарання, були у повній мірі враховані судом та дали підстави для призначення основного і додаткового покарання у мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286-1 КК. Також апеляційний суд спростував доводи скаржника у частині неврахування місцевим судом досудової доповіді, зазначивши, що місцевий суд надав оцінку вказаному висновку та взяв його до уваги.

При цьому апеляційний суд, з посиланням на обставини справи, той факт, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вказав про відсутність підстав для застосування до нього положень ст. 75 КК, оскільки, положення ч. 1 цієї статті містить імперативну заборону звільнення від відбування покарання із випробуванням осіб, засуджених за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння.

З таким висновком погоджується і суд касаційної інстанції.

Обраний ОСОБА_4 захід примусу є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість, про що йдеться в касаційній скарзі скаржника, Суд не вбачає.

Таким чином твердження скаржника, висловлені ним в касаційній скарзі, про те, що ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого є безпідставними.

Також скаржник зазначає про порушення місцевим судом норм кримінального процесуального права, оскільки його не було допитано в розумінні ст. 351 КПК та повно не з`ясовано обставини справи.

Як убачається з копії оскаржуваного рішення, спростовуючи таке твердження сторони захисту, апеляційний суд зазначив, що із технічного запису судового засідання від 16 квітня 2024 року вбачається, що обвинувачений був допитаний, надав детальні покази щодо обставин інкримінованого йому злочину, які, як убачається із вироку, оцінені судом в сукупності з іншими доказами. Таким чином доводи скаржника про порушення його прав у суді першої інстанції є безпідставними.

Зміст ухвали апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення апеляційного суду, вмотивованість його висновків, скаржник у касаційній скарзі не навів.

З огляду на викладене й на те, що зі скарги та наданої до неї копії рішення суду апеляційної інстанції не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження слід відмовити згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

Враховуючи викладене і керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Херсонського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3