Справа № 357/6315/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарісудового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження з розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні обвинувального акту № 0000219 від 23.03.2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малі Радванічі Брестської області, Республіки Білорусь, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24.04.1990 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 140, ст. 25 КК України (в редакції 1960 року) до 3-х років позбавлення волі умовно, з обов?язковим залученням до праці;

-02.10.1990 Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 2 ст. 141, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 5-ти років позбавлення волі із конфіскацією майна;

-21.12.1992 Ширяєвським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 183, ст. 43 КК України (в редакції 1960 року) до 4-х років позбавлення волі;

-20.04.1998 Таращанським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 117 КК України (в редакції 1960 року) до 4-х років позбавлення волі;

-30.11.2001 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до 2-х років 6 місяців позбавлення волі;

-15.04.2004 Білоцерківським районним судом Київської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України до 3-х років позбавлення волі;

-16.07.2004 Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч.2 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4-х років 6- ти місяців позбавлення волі;

-20.09.2004 Білоцерківським міським судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до 5-ти років 6-ти місяців позбавлення волі;

-31.10.2005 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 262, ч. 1 ст. 263, ст. 70, ст. 71 КК України до 11-ти років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 15.03.2006 Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ст. 70, ст.71 КК України до 11-ти років 6-ти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

-26.03.2007 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 11-ти років 6-ти місяців позбавлення волі;

-28.11.2016 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 309 ч. 2 КК України до 3-х років позбавлення волі;

-12.01.2017 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ст. 185 ч. 2, ч. 4 ст. 70 КК України до 3-х років 2 місяців позбавлення волі, звільненого 27.11.2019 по відбуттю строку покарання;

-25.06.2020 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 2 ст. 185. ч. 3 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі;

-27.04.2022 Білоцерківським міськрайонним судом за ч.1 ст.309, ч.2 ст.185, ч.2 ст186 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_4 ,

сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , 20 березня 2024 року близько 11 години, ОСОБА_3 , вийшовши з дільниці соціальної реабілітації, що за адресою: АДРЕСА_2 , до магазину, на зворотньому шляху до дільниці соціальної роеабілітації, біля бардюру, незаконно придбав - знайшов згорток з чотирьома пігулками білого кольору з характерним графічним узором «трикутник».

В подальшому, ОСОБА_3 переконавшись, що знайдена ним речовина є наркотичним засобом, а саме «метадоном», оскільки має досвід вживання вказаного наркотичного засобу, поклав знайдені таблетки до правої кишені штанів, де незаконно зберігав для власного вживання без мети збуту.

Надалі, ОСОБА_3 прийшовши до дільниці соціальної реабілітації, а саме до свого спального місця поклав знайдені чотири пігулки з вмістом наркотичного засобу «метадон» до приліжкової тумбочки в флакон із терапією «Тілда».

20 березня 2024 в період часу з 14 год. 56 хв. по 15 год. 22 хв., під час проведення обшуку в спальному приміщенні, що на території Державної установи «Білоцерківська виправна колонія (№35)», що за адресою: АДРЕСА_2 , в тумбочці, у присутності ОСОБА_3 та понятих, працівниками вищевказаної установи виявлено та вилучено чотири пігулки білого кольору. Дані речовини містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,088 г., який ОСОБА_3 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу наркотичних засобів і охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання, без мети збуту.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Судом дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ч. 1 ст. 309 КК України, а саме, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, отримавши згоду учасників кримінального провадження, суд визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ними не оспорювалась, оскільки вони розуміли правильно їх зміст, сумнівів у добровільності їх позиції не було, а їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

На підставі ч. 4 ст. 349 КПК України, суд допитав обвинуваченого ОСОБА_3 який визнав, що вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України та надав покази, які повністю узгоджуються із зазначеними у обвинувальному акті, жалкував про вчинене, просив не відправляти в місця обмеження волі.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання: щире каяття.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, прокурором не заявлялось.

Мотиви призначення покарання.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 373 КПК України, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок і призначає покарання, звільняє від покарання чи від його відбування у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, або застосовує інші заходи, передбачені законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті)Особливої частиницього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихчастиною другоюстатті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положеньЗагальної частиницього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Верховного Суду, що міститься в постанові від 23 червня 2020 року, у справі № 171/8/17, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення повинна враховуватися судом як загальна засада призначення покарання не лише на підставі належності відповідного правопорушення до певного виду (ст. 12 КК України), але і з обов`язковим урахування конкретних обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 68 КК України, при призначенні покарання за незакінчене кримінальне правопорушення суд, керуючись положеннямистатей 65-67цього Кодексу, враховує ступінь тяжкості вчиненого особою діяння, ступінь здійснення кримінально протиправного наміру та причини, внаслідок яких кримінальне правопорушення не було доведено до кінця.

Відповідно до ч. 3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Суд зазначає, що згідно із ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України є криимінальним проступком, за вчинення якого передбачене покарання у виді штрафу в розмірі від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або пробаційним наглядом на строк до п`яти років, або обмеженням волі на той самий строк.

Отже, з огляду на ступінь тяжкості кримінального правопорушення на вчинення якого здійснив замах ОСОБА_3 , враховуючи те, що воно було закінченим, а також зважаючи на дані про особу ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий, за допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, , за місцем відбування покарання характеризується посередньо, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання щире каяття та відсутність обставини, які обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що досягнення мети покарання, визначеної у ст. 50 КК України, а саме виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, неможливе без ізоляції ОСОБА_3 від суспільства і йому необхідно призначити покарання, у межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі.

Суд вважає, що призначення більш суворого покарання ОСОБА_3 , не є доцільним, а призначеного буде достатньо для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

У свою чергу, судом установлено, що згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2022, ОСОБА_3 засуджений за ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі.

Отже, злочин за цим вироком, вчинений у період відбуття ОСОБА_3 покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2022.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, при застосуванні правил ст. 71 КК судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Отже, оскільки ОСОБА_3 вчинив новий злочин, у період відбуття покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2022, суд визначає йому остаточне покарання за правилами ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судом підстав, передбачених КК України, для звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, не установлено.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи у розмірі 1912 грн. 00 коп. документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.71, 72, 309 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

Згідно ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.04.2022, із розрахунку відповідно до ст. 72 КК України, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, призначивши остаточне покарання у виді 1 (одного) року 2 (два) місяців позбавлення волі.

Строк покарання рахувати з дня проголошення вироку, тобто з 25.07.2024.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , витрати за проведення експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/19694-НЗПРАП від 01.04.2024) у розмірі 3029,12 гривень на користь держави.

Речові докази: чотири пігулки білого кольору, які містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, загальною масою 0,088 г. Які зберігаються в камері зберігання Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, в порядку встановленому законом, протягом тридцяти днів з дня його оголошення, з особливостями визначеними ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку негайно після його оголошення вручити прокурору та овинуваченому.

Суддя ОСОБА_5