Номер провадження: 11-кп/813/890/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 кизи,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 , на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2023 року відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Велика Лепетиха, Херсонської області, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох дітей, працюючого в Херсонському дитячо-юнацькому клубі фізичної підготовки №5 Херсонської міської ради на посаді керівника гуртка, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком суду 1-ої інстанції,ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та йому призначено покарання у виді у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно ч.1 п.1, 2 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки протягом іспитового строку:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_8 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Провідна», ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «Провідна» (м.Київ -01049, Повітрофлотський проспект,5 ) на користь ОСОБА_8 35474 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 1771 грн. 70 коп. - моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 200000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 20000 грн. - витрат на правничу допомогу.

В решті позовних вимог ОСОБА_8 відмовлено.

Також вироком вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , визнаний винуватим у тому, що він, 16.12.2021 року близько 20:17 керуючи технічно-працездатним автомобілем «Renault Logan 90L», реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи рух по проїзній частині, що веде від (до) мосту (шляхопроводу), який з`єднує мікрорайони "ХБК- Таврійський" в м. Херсоні, за напрямком від мосту до просп. А. Сенявіна, порушуючи вимоги п.п.2.3(6), 12.1, 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, яка склалась, не зменшив швидкість, аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, у вигляді автомобіля «Skoda», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який переходив проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, визначеного дорожніми знаками п.п. 5.38.1 і 5.38.2 розділу 33 Правил дорожнього руху України та дорожньою розміткою п. 1.14.1 - «зебра», Розділу 34 вищевказаних Правил, з права на ліво за ходом його руху, уникаючи зіткнення із зазначеним транспортним засобом, застосував екстрене гальмування та відворот керма вліво, в результаті чого уникнувши зіткнення неконтрольовано виїхав за межі проїзної частини на розділювальну смугу, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, де здійснив наїзд на зазначеного пішохода.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_8 спричинено тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вказані наслідки знаходяться у причинному зв`язку з порушенням вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 , а сааме п.п. 2.3. б), п.п. 12.1, п.п. 12.3, п.п.13.1.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_11 зазначає, що вважає вирок у частині призначеного покарання є вкрай суворим для обвинуваченого з урахуванням усіх обставин справи, його особистості, досліджених доказів, а також наявності пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд не встановив обставин, обтяжуючих покарання;

- судом не враховано таких обставин, що пом`якшують покарання, як: раніше не судимий, до повномасштабного вторгнення рф на територію України мав офіційне місце роботи, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, має задовільний стан здоров`я, на даний час сім`я мешкає не за місцем реєстрації із-за постійних обстрілів міста Херсон.

- також суд, призначаючи суму відшкодування немайнової шкоди, не врахував, що обвинувачений наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі, водночас, послався лише на висновок судово-медичної експертизи про тяжкість тілесних ушкоджень та на покази потерпілого, тоді як належних обґрунтувань саме такого розміру відшкодування не навів.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник обвинуваченого просить вирок суду відносно ОСОБА_7 змінити в частині призначення покарання, та призначити йому покарання у виді у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. Згідно вимог ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 1 (один) рік. Зменшити розмір стягнення з ОСОБА_7 на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди з 200000 грн. до 10000 грн.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги захисника підтримав, просив її задовольнити. Натомість, потерпілий ОСОБА_8 просив відмовити в її задоволенні.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні злочину, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався у вироку на його показання, у яких він повністю визнав свою вину та підтвердив фактичні обставини справи, наведені у обвинувальному акті.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за погодженням зі сторонами судового розгляду, суд першої інстанції визнав за недоцільне дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються та обґрунтовано кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Апеляційний суд, враховуючи положення ч. 1 ст. 3, ч.1 ст. 27 Конституції Україні, ст. 2 розділу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і зазначив, вважає, що у даному провадженні всі обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу винного.

Зокрема, ст. 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Щоб бути справедливим, покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від злочинів. Мета покарання полягає не в катуванні і муках людини і не в тому, щоб зробити неіснуючим вже скоєний злочин. Покарання не може бути марною жорстокістю і знаряддям злоби. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі злочинами залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на душу людей і були б найменш болісними для тіла злочинця.

Призначення вказаного покарання у виді позбавлення волі, буде відповідати загальним засадам кримінального провадження, тяжкості скоєних злочинів, їх обставинам, особі обвинуваченого, а також не тільки меті покарання передбаченого ст. 50 КК України, а й меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_12 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_12 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суд 1-ої інстанції врахував не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Також, суд 1-ої інстанції врахував, що обвинувачений ОСОБА_12 на обліку у лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; має постійне місце реєстрації та проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, спосіб життя (раніше не судимий, до повномасштабного вторгнення рф на територію України мав офіційне місце роботи, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, має задовільний стан здоров`я, на даний час сім`я мешкає не за місцем реєстрації із-за постійних обстрілів міста Херсон), позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та потерпілого, висловлену у судовому засіданні, відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій та вважав за необхідне призначити покарання у межах санкції частини першої статті 286 КК України у виді обмеження волі із застосуванням ст.75 КК України, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, оскільки на переконання суду, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Разом з тим, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом не враховано таких обставин, що пом`якшують покарання, як: раніше не судимий, до повномасштабного вторгнення рф на територію України мав офіційне місце роботи, одружений, утримує двох неповнолітніх дітей, має задовільний стан здоров`я, на даний час сім`я мешкає не за місцем реєстрації із-за постійних обстрілів міста Херсон, оскільки як вказано вище, всі обставини інкримінованого злочину, а також дані про особу винного були враховані судом при призначенні покарання та ним у вироку надана відповідна оцінка.

Виходячи з цього, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання із звільненням від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі з визначенням іспитового строку, тому колегія суддів вважає його таким, що відповідає принципу справедливості, та не вбачає підстав для його пом`якшення.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що, призначаючи суму відшкодування немайнової шкоди, суд не врахував, що обвинувачений наразі перебуває у скрутному матеріальному становищі, водночас, послався лише на висновок судово-медичної експертизи про тяжкість тілесних ушкоджень та на покази потерпілого, тоді як належних обґрунтувань саме такого розміру відшкодування не навів, колегією суддів встановлено наступне.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із позицією суду 1-ої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілого про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 200000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 20000 гривень - витрат на правничу допомогу, враховує наступне:

- рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

- частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Судом встановлено, що діями відповідача ОСОБА_12 потерпілому нанесено немайнових втрат, викликаних моральними і фізичними стражданнями, які викликали негативні зміни в його житті, а саме: негативні переживання і спогади, настороженість, тривога, емоційні і тілесні реакції при згадці аварії, тяжкість виконання повсякденних обов`язків, фіксованість уваги на проблемі одужання і реабілітації, переживання фізичних незручностей, змінювальний настрій, порушення сну, емоційна напруга, реакції і побоювання щодо майбутнього стану здоров`я. У момент ДТП позивач переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я. При визначенні розміру моральної шкоди, судом прийнято до уваги, що потерпілий тривалий час пересувався на милицях та за допомогою палиці, позбавлений можливості повноцінно працювати та утримувати себе. Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, судом враховані вимоги розумності і справедливості, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, майновий стан відповідача, ступінь вини обвинуваченого в заподіянні моральної шкоди, те що він не сплатив на користь потерпілого жодної суми, а також часткове визнання обвинуваченим позовних вимог.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду 1-ої інстанції про те, що неправомірними діями обвинуваченого, внаслідок яких потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження, потерпілому також було заподіяно моральної шкоди, яка виразилася в його моральних стражданнях, погіршенні його психічного й фізичного здоров`я та в істотній зміні його нормальних життєвих зв`язків, як вбачається з наданих матеріалів, потерпілий тривалий час проходив лікування та позбавлений можливості повноцінно працювати та утримувати себе.

Рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, обвинуваченим не оскаржуються, тому в цій частині не перевіряються.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано прийняте рішення щодо часткового задоволення цивільного позову, при цьому колегія суддів також зважає на те, що обвинуваченим на протязі майже трьох років не відшкодовано завдану моральну шкоду. При цьому, доводи ОСОБА_12 щодо його скрутного матеріального становища не можуть бути підставою для зменшення розміру моральної шкоди, оскільки такі обставини можуть бути підставою для відстрочки виконання вироку суду в частині цивільного позову.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку з цих підстав відсутні.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання, часткового задоволення цивільного позову та стягнення сум шкоди з обвинуваченого законним, обґрунтованим та справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 24, 128-129, 370, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд -

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 17.11.2023 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4