Справа № 539/4140/24
Провадження № 1-кп/539/304/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області кримінальне провадження № 0000799, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2024 року, щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Оріхівка Лубенського району Полтавської області, зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого у квартирі АДРЕСА_2 українця, громадянина України, не працює, на утриманні має неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , 2007 року народження, із середньою технічною освітою, інвалід третьої групи, не є військовослужбовцем, раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

І. Історія провадження

25 вересня 2024 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від керівника Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 серпня 2024 року за № 0000799, щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи № 539/4140/24 між суддями від 25 вересня 2024 року визначено головуючого суддю Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання на 30 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року задоволено клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задовольнити.

30 вересня 2024 року підготовче судове засідання відкладено на 04 жовтня 2024 року у зв`язку з неприбуттям обвинуваченого ОСОБА_3 04 жовтня 2024 року у підготовче судове засідання не з`явився.

Ухвалою суду від 05 листопада 2024 року судовий розгляд у кримінальному провадженні призначено у відкритому судовому засіданні на 13 листопада 2024 року.

II. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_3 влітку 2023 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи на посаді стрільця стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , виконуючи бойові завдання між селами Старомайорське та Урожайне Волноваського району Донецької області (більш точного часу та місця вчинення кримінального правопорушення встановити не виявилося за можливе), знайшов та незаконно придбав на місці бойових дій три корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, 8 уніфікованих запалів ручної гранати модернізовані УЗРГМ та 119 проміжних військових патронів 5,45x39 мм, зразка 1974 року.

Усвідомлюючи, що знайдені корпуси ручної осколкової гранати РГД-5 у поєднанні з уніфікованими запалами ручної гранати модернізованими УЗРГМ утворює вибуховий пристрій (боєприпас), призначений за допомогою ручного метання для ураження живої сили у ближньому бою та бойової техніки противника осколками, а 119 проміжних військових патронів являються бойовими припасами, молодший сержант ОСОБА_3 , діючи в порушення додатку № 1, пункту 1 постанови Верховної Ради України від 07 червня 1992 року № 2471-12 «Про право власності на окремі види майна», Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», згідно з якими зброя військового призначення, вибухові речовини та вибухові пристрої відносяться до видів майна, що не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України та щодо яких установлено спеціальний порядок набуття права власності, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав вищевказані три корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, 8 уніфікованих запалів ручної гранати модернізованих УЗРГМ та 119 проміжних військових патронів 5,45x39 мм, зразка 1974 року, тим самим придбав бойовий припас, без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, ОСОБА_3 (у невстановленому досудовим розслідуванням дати та часу, за невстановлених обставин, але не пізніше 14 серпня 2024 року) перевіз їх до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_3 з метою подальшого зберігання.

Працівники Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області 14 серпня 2024 року провели обшук за місцем проживання ОСОБА_3 , що за адресою: АДРЕСА_3 , під час якого виявлено та вилучено три корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, які згідно з висновком судової вибухово-технічної експертизи від 21 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/14310-ВТХ є трьома корпусами ручної осколкової гранати РГД-5, 8 уніфікованих запалів ручної гранати модернізовані УЗРГМ, які відповідно до висновку судової вибухово-технічної експертизи від 21 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/14310-ВТХ є вісьмома запалами ручної гранати модернізованими УЗРГМ, які у разі поєднання в єдину конструкцію будуть відноситься до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) та 119 патронів, які згідно висновку судової балістичної експертизи від 23 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/14308-БЛ є бойовими припасами - проміжними військовими патронами калібру 5,45x39 мм, зразка 1974 року, виготовлені промисловим способом, які ОСОБА_3 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

IІІ. Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення

ОСОБА_3 обвинувачується у незаконному придбанні та зберіганні бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України.

ІV. Позиція сторін судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні обставини, визначенні в обвинувальному акті, підтримав у повному обсязі, просив визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки. Просив суд врахувати характеризуючі дані обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, перебування ним у минулому на військовій службі, під час якого він отримав поранення. Вказував на необхідність стягнення з обвинуваченого витрат на залучення експертів. Просив речові докази передати на потреби Збройних Сил України або інших військових формувань.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та вказав, що дійсно, за вказаних в обвинувальному акті обставин, вчинив зазначене кримінально каране діяння. Так, обвинувачений ОСОБА_3 , зокрема, заявив, що він у повній мірі усвідомив кримінально-протиправний характер своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати. При визначенні міри покарання покладається на розсуд суду.

V. Положення закону, якими керувався суд

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадків, передбачених частиною третьою статті 323 та статтею 381 цього Кодексу.

Частиною першою статті 2 КК України визначено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У постанові Верховного Суду від 19 березня 2024 року у справі № 607/19649/21 викладено висновок про те, що «кваліфікація кримінального правопорушення - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального правопорушення, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю та змістом кваліфікація кримінальних правопорушень завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 263 КК України носіння, зберігання, придбання, передача чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу караються позбавленням волі на строк від трьох до семи років.

Об`єктом даного злочину є громадська безпека в частині убезпечення від порушення правил обороту вогнепальної і холодної зброї, бойових припасів, вибухових речовин, вибухових пристроїв.

Предметом злочину є вогнепальна зброя (крім гладкоствольної мисливської), бойові припаси, вибухові речовини і вибухові пристрої, холодна зброя (кинжали, фінські ножі, кастети).

Із суб`єктивної сторони ці злочини можуть бути вчинені тільки з прямим умислом.

Зміст і призначення закріпленої у статті 263 КК України кримінально-правової заборони полягає насамперед у захисті суспільства й держави від найтяжчих насильницьких злочинів, умови для вчинення яких створює неконтрольований обіг зброї. Такі злочинні діяння є особливо небезпечними, адже ставлять під загрозу життя і здоров`я невизначеного кола осіб. Натомість згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя, здоров`я та безпека належать до найвищих соціальних цінностей.

Зміст бланкетної диспозиції статті 263 КК України полягає у встановленні переліку дій щодо зброї, які за умови відсутності передбаченого законом дозволу визнаються злочинами. Зміст диспозиції статті 263 КК України узгоджується з такими критеріями якості закону, як доступність і передбачуваність.

Диспозицією статті 263 КК України передбачено, що кримінальна відповідальність настає за носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут вогнепальної зброї (крім гладкоствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 167/65/21).

Поняття вогнепальної зброї охоплює не лише мисливську і спортивну зброю, а й бойову: як стрілецьку, так і гранатомети, а також важке артилерійське озброєння (міномети, гармати, гаубиці, реактивні системи залпового вогню тощо). З огляду на викладене, з урахуванням суспільно-політичної обстановки в Україні, вільний обіг зброї може унеможливити належне виконання державою свого міжнародного зобов`язання щодо захисту права людини на життя, гарантованого статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (постанова Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 700/408/20).

За змістом частини другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною першою статті 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (частина друга статті 65 КК України).

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди.

Щире каяття обвинуваченого полягає, зокрема, у визнанні обставин, регламентованих пунктом 1 частини другої статті 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення (його час, місце, спосіб та інші обставини вчинення).

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

VІ. Висновки та мотиви суду

Після роз`яснення учасникам судового розгляду наслідків застосування частини третьої статті 349 КПК України, вони підтвердили відсутність оспорюваних ними обставин по справі та погодилися, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Показання ОСОБА_3 у судовому засіданні відповідають фактичним обставинам справи, які ніким не оспорюються, його показання є послідовними, логічними і правдивими, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченого змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції. Наведене, на думку суду, свідчить про щире каяття ОСОБА_3 .

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, який надійшов до провадження суду, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції, із врахуванням заяви прокурора про відмову від допиту в судовому засіданні свідків, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та вирішив обмежитись допитом ОСОБА_3 та дослідженням характеризуючих матеріалів.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає «поза розумним сумнівом» доведеним пред`явлене ОСОБА_3 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за частиною першою статті 263 КК України, як придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

У постанові Верховного Суду від 22 січня 2024 року у справі № 755/3235/23 викладено висновок про те, що «загальні засади та правила призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень як засудженими, так й іншими особами. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема, статті 75 КК України приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням. Разом із тим дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК України».

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_3 покарання, суд відповідно до вимог статті 65 КК України враховує:

- ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким (частина четверта статті 185 КК України);

- особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-невропатолога не перебуває, на утриманні має неповнолітню дитину, із середньою технічною освітою, не судимого, характеризується позитивно, відповідно до медичної характеристики потребує нагляду травматолога та невропатолога за місцем проживання, після МВТ з вогнепальними осколковими пораненнями, має встановлену третю групу інвалідності.

- обставини, що пом`якшують покарання.

Так, згідно зі статтею 66 КК України суд визнає пом`якшуючими обставинами щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений повністю визнав свою вину, проявив готовність понести відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до статті 67 КК України, не встановлено.

Підстав для застосування положень статей 69, 70, 71 КК України суд не знаходить.

Крім того, при призначенні покарання, суд також враховує особливості й обставини вчинення злочину: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку обвинуваченого під час та після вчинення злочинних дій.

На підставі викладеного, при наявності обставин, які пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що в своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого та критичним відношенням винного до вчиненого, суд вважає за пропорційне призначити покарання ОСОБА_3 у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Також при призначенні покарання суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, який має бажання виправитись, повну свідомість та відповідальність, всі зазначені обставини, та приходить до висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання, застосувавши інститут звільнення від відбування покарання з випробуванням у порядку статті 75 КК України та із застосуванням щодо нього вимог статті 76 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Цивільні позови у кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі статті 124 КПК України необхідно стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів (проведення судової вибухово-технічної експертизи від 21 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/14310-ВТХ, судово-балістичної експертизи від 23 серпня 2024 року № СЕ-19/117-24/14308-БЛ) у розмірі 5 300,96 (3 786,40 грн + 1 514,56 грн).

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України та розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил».

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись статтями 50, 65-67 КК України, статтями 2, 7, 84, 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 376, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 263 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до статті 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 5 300 (п`ять тисяч триста) гривень 96 копійок.

Речові докази у кримінальному провадженні: три корпуси ручної осколкової гранати РГД-5, 8 уніфікованих запалів ручної гранати модернізовані УЗРГМ та 119 проміжних військових патронів 5,45x39 мм, зразка 1974 року, які зберігаються в камері речових доказів Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 26 лютого 2022 року № 186-р «Про передачу майна для потреб Збройних Сил» передати на потреби Збройних Сил України.

Вирок може бути оскаржено, з урахуванням положень частини другої статті 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1