Провадження №1-кп/127/992/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 12 кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.09.2023 за № 0000592, 19.09.2023 за № 0000633 та 11.01.2024 за № 0000032 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

12.06.2002 Ленінським районним судом м. Вінниці за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;

18.06.2002 Замостянським районним судом м. Вінниці за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді штрафу в розмірі 510 гривень;

19.03.2003 Староміським районним судом м. Вінниці за частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, з урахуванням статей 70, 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 років 7 місяців позбавлення волі;

14.07.2006 Ленінським районним судом м. Вінниці за частиною другою статті 186 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

17.06.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною першою статті 185 Кримінального кодексу України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

18.09.2014 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України, з урахуванням статті 71 Кримінального кодексу України до 2 років 1 місяця позбавлення волі;

10.03.2015 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, з урахуванням статей 70, 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

05.03.2018 Апеляційним судом Вінницької області за частиною другою статті 309, частиною третьою статті 15 частиною третьою статті 185 Кримінального кодексу України, з урахуванням статті 71 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 років позбавлення волі,

15.06.2018 Вінницьким міським судом Вінницької області за частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 Кримінального кодексу України, з урахуванням частини четвертої статті 70 Кримінального кодексу України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 17.08.2022 у зв`язку з відбуттям покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 309, частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, всупереч Законам України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», в невстановлені час та місці незаконно придбав наркотичний засіб, обіг якої обмежений, - метадон та зберігав його при собі без мети збуту.

У подальшому, 09.09.2023 близько 09.50 год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_5 був зупинений співробітниками поліції БПСП ОП «Вінниця». При проведенні поверхневої перевірки, ОСОБА_5 , повідомив працівникам поліції, що він зберігає у лівій кишені кофти при собі зберігає заборонені в обігу наркотичні засоби, а саме - метадон.

У ході проведення огляду місця події у період часу з 11.25 год. до 11.39 год. 09.09.2023 ОСОБА_5 добровільно видав з лівої кишені кофти п`ять поліетиленових пакетів з вмістом кристалічної речовини, які в подальшому були вилучені працівниками поліції.

В кристалічній речовині кремового кольору, масою 1,1825 г, міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол), масою 0,1977 та наркотичний засіб, обіг якого обмежений метадон, масою 0,8243 г.

Крім того, 17.09.2023 у невстановлений час ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово судимим, у період дії воєнного стану, діючи умисно, повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправність своїх дій, таємно, впевнившись, що за його діями не спостерігають сторонні особи, шляхом віджиму вікна квартири АДРЕСА_3 , проник всередину однієї з кімнат, де помітив перфоратор «Дніпро-М RН-100», мобільний телефон торгової марки «Meizu» моделі М871Н, лазерний рівень - нівелір LanioN 3D-EU Profi, які належать ОСОБА_6 , якими незаконно заволодів.

Вартicть перфоратору «Дніпро-М RН-100» становила 1790 грн., мобільного телефону торгової марки «Meizu» моделі М871Н, лазерного рівня нівелір LanioN 3D-EU Profi - 1312,50 грн.

Після чого, ОСОБА_5 , відкривши вхідні двері квартири з середини, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та у подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 5394,5 грн.

Окрім того, ОСОБА_5 29.12.2023 близько 23:45 год. перебував поблизу будівництва, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , коли помітив на території будівництва автокран та екскаватор марки «JSB», після чого, перелізши через паркан потрапив на територію, проник всередину екскаватора, де помітив різні інструменти, під час чого, у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 у період дії воєнного стану 30.12.2024 о 00:18 год., діючи умисно та повторно, проник шляхом віджиму дверей до зазначеного екскаватора, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв набір ключів ріжково-накидних 6-32 мм CrV satune 25 штук SIGMA, набір інструментів професійний 940д «НAISSЕR», молоток 800 г, ручка із фібергласа, сумку техдопомоги в кількості 1 штуки, набір ключів Г-подібних подовжених «TORX» 9 одиниць з отвором СТАЛЬ, канцелярський ніж чорно- помаранчевого кольору, викрутку чорно-помаранчевого кольору та плоскогубці чорного кольору. Після чого, покинув охоронювану територію будівництва та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, повернувся до автокрану та екскаватору марки «JSB» на територію будівництва, злив у попередньо підшукані каністри 60 літрів дизельного палива та покинув охоронювану територію будівництва, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим завдав ГОВ «ГРОЛБУД» матеріальної шкоди.

Вартість набору ключів ріжково-накидних 6-32 мм CrV satune 25 штук SIGMA, набору інструментів професійний 94о «НAISSЕR», молотка 800 г, ручки з фібергласа, сумки техдопомоги, набору ключів Г-подібних подовжених «TORX» 9 одиниць з отвором СТАЛЬ, канцелярського ножа чорно- помаранчевого кольору, викрутки чорно-помаранчевого кольору, плоскогубців чорного кольору, дизельного палива об`ємом 60 літрів становила 8476,76 грн.

Крім того, 04.01.2024 близько 05:00 год. ОСОБА_5 перебував поблизу Комунального закладу «Вінницький ліцей №29», що розташований за адресою: АДРЕСА_5 , де помітив підвальне приміщення вказаного навчального закладу. Проникнувши всередину, ОСОБА_5 помітив пластикові каністри з дизельним паливом без нагляду, під час чого у нього виник протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 в період дії воєнного стану 04.01.2024 у ранкову пору доби, діючи умисно та повторно, проник до зазначеного підвального приміщення Комунального закладу «Вінницький ліцей №29», шляхом віджиму замка. Будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, ОСОБА_5 , розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв дві пластикові каністри об`ємом по 20 літрів кожна з дизельним паливом, покинув підвальне приміщення та розпорядився викраденим на власний розсуд, а саме переніс у схованку по АДРЕСА_4 . Після чого, продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 повернувся до підвального приміщення, звідки взяв ще дві пластикові каністри об`ємом по 20 літрів кожна із дизельним паливом, та знову покинув підвальне приміщення, розпорядившись викраденим на власний розсуд у той же спосіб. У подальшому ОСОБА_5 реалізував чотири викрадених пластикових каністри об`ємом по 20 літрів кожна із дизельним паливом, чим завдав Комунальному закладу «Вінницький ліцей №29» матеріальної шкоди.

Вартість чотирьох пластикових каністр об`ємом по 20 літрів кожна із дизельним паливом становила 4240 грн.

Крім того, 07.01.2024 близько 05:00 год. ОСОБА_5 перебував поблизу Комунального закладу «Вінницький ліцей №29», що розташований за адресою: м. Вінниця, вул. Київська 149, де помітив підвальне приміщення вказаного навчального закладу, проник всередину, де помітив пластикові каністри з дизельним паливом без нагляду, під час чого у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_8 в період дії воєнного стану 07.01.2024 у ранкову пору доби, діючи умисно та повторно, проник до зазначеного підвального приміщення Комунального закладу «Вінницький ліцей №29» шляхом віджиму замка. Будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, ОСОБА_5 з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв дві пластикові каністри об`ємом по 20 літрів кожна з дизельним паливом та покинув підвальне приміщення, розпорядившись викраденим на власний розсуд, а саме переніс у схованку по АДРЕСА_4 . У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 повернувся до підвального приміщення Комунального закладу «Вінницький ліцей №29», звідки взяв ще дві пластикові каністри об`ємом по 20 літрів кожна із дизельним паливом та покинув підвальне приміщення, розпорядившись викраденим на власний розсуд в той же спосіб. Після чого ОСОБА_5 реалізував чотири викрадених пластикових каністри об`ємом по 20 літрів кожна із дизельним паливом, чим завдав Комунальному закладу «Вінницький ліцей №29» матеріальної шкоди.

Вартість чотирьох пластикових каністр об`ємом по 20 літрів кожна із дизельним паливом становила 4240 грн.

Крім того, ОСОБА_5 19.01.2024 близько 02:50 год., перебував поблизу металобази, що за адресою: АДРЕСА_6 , де помітив автомобіль марки Renault д.н. НОМЕР_1 білого кольору із маркуванням «Мобільна оптика» та проник всередину, де виявив окуляри, чохли для окулярів та комплектуючі до них, під час чого, в ОСОБА_5 виник протиправний умисел, направлений на зоволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 в період дії воєнного стану 19.01.2024 о 02:56 год., діючи умисно та повторно, проник до вказаного автомобіля, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та ніхто його не зможе викрити, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, взяв 27 пар окулярів, 3 чохли для окулярів та набір гвинтів в круглій коробці, вартість яких становила 10993,55 грн. Після чого ОСОБА_5 покинув автомобіль та розпорядився викраденим на власний розсуд, а саме переніс за місцем свого приживання за адресою: АДРЕСА_1 , чим завдав ФОП ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 10993,55 грн.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав та надав суду чіткі й послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованого йому діяння, які узгоджуються з відомостями, зазначеними в обвинувальному акті. Зокрема, повідомив суду, що дати, місця та способи вчинення кримінальних правопорушень повністю відповідають зазначеним в обвинувальних актах обставинам.

Крадіжки він вчиняв з проникненням, викрадені речі забирав собі, а у подальшому збував. Окуляри, викрадені з автомобіля марки Renault, він видав працівникам поліції, після того як його викрили.

Допит обвинуваченого відбувся в судовому засіданні відповідно до приписів статті 351 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК). Під час зазначеного допиту обвинувачений надав суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення інкримінованих йому діянь, які мають бути встановленими в судовому засіданні згідно з приписами частини першої статті 91 КПК.

Потерпілі у судове засідання не з`явились, разом з тим в матеріалах справи наявні письмові заяви останніх, згідно з якими вони просять суд здійснити розгляд справи за їх відсутності. При цьому зі змісту зазначених заяв випливає, що щодо міри покарання потерпілі покладаються на розсуд суду.

Суд відповідно до частини третьої статті 26 КПК за клопотанням сторін кримінального провадження дослідив й інші докази, зібрані у кримінальному провадженні, а саме:

-протокол огляду місця події від 09.09.2023, відповідно до якого в період часу з 11:25 год. до 11:39 год. по вул. Стрілецькій, 75 у м. Вінниці ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції 5 поліетиленових пакетів з кристалічною речовиною, а також мобільний телефон марки Samsung А10s;

-висновок експерта від 20.09.2023 № СЕ-19/102/16262-НЗПРАП, згідно з яким у наданій на експертизу кристалічній речовині кремового кольору, масою 0,2314 г, міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол), масою 0,0357 г та наркотичний засіб, обіг якого обмежений, - метадон, масою 0,1583 г. У наданій на експертизу кристалічній речовині кремового кольору, масою 0,2450 г, міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол), масою 0,0441 г та наркотичний засіб, обіг якого обмежений, - метадон, масою 0,1683 г. У наданій на експертизу кристалічній речовині кремового кольору, масою 0,2332 г, міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол), масою 0,0373 г та наркотичний засіб, обіг якого обмежений, - метадон, масою 0,1628 г. У наданій на експертизу кристалічній речовині кремового кольору, масою 0,2394 г, міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол), масою 0,0462 г та наркотичний засіб, обіг якого обмежений, - метадон, масою 0,1646 г. У наданій на експертизу кристалічній речовині кремового кольору, масою 0,2335 г, міститься сильнодіючий лікарський засіб за міжнародними непатентованими або загальноприйнятими назвами дифенгідрамін (димедрол), масою 0,0344 г та наркотичний засіб, обіг якого обмежений, - метадон, масою 0,1703 г;

-протокол огляду місця події від 18.09.2023, відповідно до якого в період часу з 11:00 год до 11:30 год. оглянуте приміщення квартири АДРЕСА_3 , виявлено сліди віджиму на вікні, вилучено змив з вікна та відрізок кабелю;

-протокол огляду місця події від 21.09.2023, згідно з яким у період часу з 18:43 год. до 18:50 год. у приміщенні Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «Meizu» моделі М871Н чорного кольору;

-висновок експерта від 04.10.2023 № 5940/23-21, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону торгової марки «Meizu» серії «15 Lite» моделі «М871Н», об`ємом пам`яті 4/64 Гб, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , в корпусі чорного кольору, станом на момент вчинення кримінального правопорушення 18.09.2023, становила 2292 грн., силіконового прозорого чохла-накладки 42,13 грн.;

-протокол огляду місця події від 22.09.2023, згідно з яким у період часу з 18:43 год. до 18:50 год. у приміщенні Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції кейс чорного кольору з написом «Дніпро-М», всередині якого знаходився перфоратор та 4 свердла;

-висновок експерта від 28.09.2023 № 5941/23-21, відповідно до якого ринкова вартість наданого на дослідження перфоратора торгової марки «Дніпро-М» моделі «RH-100» у кейсі, станом на момент вчинення кримінального правопорушення 18.09.2023, становила 1790 грн.;

-відповідь від 30.09.2023 за підписом директора ПТ Ломбард Приват ОСОБА_10 , зі змісту якої випливає, що ОСОБА_5 17.09.2023 користувався послугами ломбарду, предметом застави був лазерний рівень-нівелір LanioN 3D-EU Profi, який був реалізований, оскільки клієнт не виконав своїх зобов`язань за договором;

-копію договору позики від 17.09.2023 № 4.23.2059, який укладений між відокремленим підрозділом № НОМЕР_4 ПТ «Ломбард Приват» та ОСОБА_5 строком на 1 день на суму 1300 грн. із заставою нівеліра LanioN 3D-EU;

-висновок експерта від 20.10.2023 № 6414/23-21, відповідно до якого ринкова вартість лазерного рівню-нівеліру LanioN 3D-EU Profi, бувшого у використанні, при умові робочого стану, повної комплектації та збереженні всіх функцій, станом на момент вчинення правопорушення, а саме станом на 17.09.2023, могла становити 1312,5 грн.;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 02.10.2023, згідно з яким слідчий СВ Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 в період часу з 14:00 год. до 14:15 год. у приміщенні ПТ «Ломбард Приват» ОСОБА_10 і Ко за адресою: АДРЕСА_7 ознайомилась та вилучила відеозапис з камер відеоспостереження зазначеного ломбарду;

-протокол огляду предмету від 09.10.2023, відповідно до якого оглянутий оптичний носій інформації, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження в приміщенні ПТ «Ломбард Приват» ОСОБА_10 ; зафіксовано момент здачі ОСОБА_5 лазерного рівня LanioN джо ломбарду та отримання грошових коштів;

-протокол проведення слідчого експерименту від 30.12.2023, згідно з яким у період часу з 10:41 год. до 10:45 год. ОСОБА_5 показав на місці події, як через вікно потрапив до квартири АДРЕСА_3 , та де саме викрав мобільний телефон, перфоратор та лазерний рівень;

-протокол огляду місця події від 11.01.2024, відповідно до якого в період часу з 13:20 год. до 14:10 год. оглянуто територію будівництва ТОВ «ГРОЛБУД», яке розташоване за адресою: вул. С. Зулінського,39б у м. Вінниці, зафіксована обстановка та розташування техніки;

-протокол огляду місця події від 15.01.2024, відповідно до якого в період часу з 16:12 год. до 16:24 год. у приміщенні Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області у ОСОБА_5 виявлено та вилучено канцелярський ніж помаранчево-чорного кольору, викрутку помаранчево-чорного кольору, плоскогубці чорного кольору із жовтими вставками;

-протокол огляду документа від 21.01.2024, згідно з яким оглянутий оптичний носій інформації, на якому міститься відеозапис з камер відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_8 ; на відео зафіксований ОСОБА_5 , який переносить пластикові каністри;

-відповідь від 15.01.2024 № 293/01 за підписом генерального директора «Ломбард» Заставно-кредитний дім» ОСОБА_12 , зі змісту якої випливає, що 30.12.2023 ОСОБА_13 заклав до ломбардного відділення набори інструментів «Haіsser» (94 предмета) та «Sigma» (25 предметів, рожково-накидні ключі);

-видаткова накладна від 13.07.2023 № 4358, згідно з якою вартість набору ключів ріжково-накидних 6,32 мм CrV satine 25 шт. Sigma становить 2300 грн.;

-видаткова накладна від 31.08.2023 № 5943, відповідно до якої вартість професійного набору інструментів «Haіsser» 94 од. становить 3200 грн.;

-видаткова накладна від 22.09.2023 № 6666, згідно з якою вартість молотка 800 г, ручка з фібергласа становить 255 грн.;

-довідка від 17.01.2024 №02.28/33, відповідно до якої станом на 17.01.2024 в КЗ «Вінницький ліцей № 29» виявлено нестачу 8 каністр з дизельним паливом на загальну суму 12560 грн.;

-видаткова накладна від 20.10.2022 № 4358, згідно з якою вартість 400 л дизпалива становить 20800 грн.;

-видаткова накладна від 20.10.2022 № КВ-0000698, відповідно до якого вартість 13 паливних каністр (по 20 л) становить 6370 грн.;

-видаткова накладна від 12.12.2022 № 8199, згідно з якою вартість 1050 л дизпалива становить 56700 грн.;

-протокол огляду місця події від 17.01.2024, відповідно до якого з 15:00 год. до 15:30 год. на відкритій ділянці місцевості за адресою: Київська, 180 в м. Вінниці ОСОБА_14 добровільно видав працівникам поліції 4 пластикові каністри об`ємом 20 л;

-протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису від 29.01.2024, відповідно до якого слідчий СВ Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_15 у період часу з 13:00 год. 13:50 год. у приміщенні КЗ «Вінницький ліцей № 29» оглянув та вилучив відеозаписи з камер відеоспостереження;

-протокол огляду документа від 29.01.2024, згідно з яким оглянутий оптичний носій інформації, на якому містяться відеозаписи з камер відеоспостереження КЗ «Вінницький ліцей № 29»; на відео зафіксовані моменти проникнення ОСОБА_5 до підвального приміщення закладу та винесення звідти пластикових каністр;

-висновок експерта від 30.01.202 № 446/24-21, відповідно до якого ринкова вартість наданих на дослідження 4 каністр, а саме 2 каністр сірого кольору, 23 каністр червоного кольору, серед яких на каністрі червоного кольору наявний інвентарний номер № 11130853, об`ємом по 20 л кожна, станом на момент вчинення крадіжки, а саме 04.01.2024 та 07.01.2024 становила 128 грн., 1 літра дизельного палива станом на 04.01.2024 51,4 грн., 1 літра дизельного палива станом на 07.01.2024 51,41 грн.;

-протокол огляду місця події від 19.01.2024, згідно з яким в період часу з 21:00 год. до 21:25 год. на відкритій ділянці місцевості за адресою: вул. Київська, 78 у м. Вінниці оглянутий автомобіль марки «Renault», д.н. НОМЕР_1 , де виявлено та вилучено слід взуття, запаховий слід та змив з поверхні ручки;

-протокол огляду місця події від 22.01.2024, відповідно до якого в період часу з 09:35 год. до 10:01 год. у приміщенні Відділу поліції № 2 ВРУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_5 добровільно видав працівникам поліції окуляри у кількості 27 штук, чохли до окулярів у кількості 3 штук та набір гвинтів до окулярів;

-висновок експерта від 26.01.2024 № СЕ-19/102-24/1414-ТР, згідно з яким слід взуття, що зафіксований на аркуші паперу способом масштабної фотозйомки, який був виявлений та зафіксований 19.01.2024 під час огляду місця події з автомобіля, придатний для порівняльного дослідження, а вирішення питання щодо придатності для ідентифікації досліджуваного сліду можливе лише за умови проведення порівняльного дослідження при наявності взуття, яким був залишений слід, в разі якщо не минув ідентифікаційний період;

-висновок експерта від 29.01.2024 № 375/24-21, відповідно до якого ринкова вартість наданих на дослідження окулярів при умові, що стан новий, станом на момент вчинення кримінального правопорушення, а саме 19.01.2024 становила 9841 грн., 3 чохлів для окулярів 477,55 грн., набору гвинтів у круглій коробці 10 в 1 675 грн.

Аналізуючи показання обвинуваченого, надані суду стороною обвинувачення докази, суд вважає, що в судовому засіданні підтверджений факт незаконного придбання та зберігання ОСОБА_5 наркотичних речовин без мети збуту. Зокрема, суд в судовому засіданні встановив, що у ОСОБА_5 були виявлені та вилучені 5 поліетиленових пакетів з кристалічною речовиною. За результатами проведення криміналістичного дослідження встановлено, що вилучена у ОСОБА_5 речовина є наркотичним засобом, обіг якого обмежений, метадон.

Суд також приймає до уваги, що обвинувачений у судовому засіданні не заперечував тієї обставини, що вилучена у нього речовина є наркотичним засобом, а також не заперечував її хімічного складу та маси, які встановлені в ході досудового розслідування на підставі висновку відповідного експертного дослідження (висновку експерта).

Вирішуючи питання щодо кримінально-правової кваліфікації діяння ОСОБА_5 в цій частині, суд враховує, що відповідно до відомостей, викладених у таблиці І «Невеликі, великі та особливо великі розміри наркотичних засобів, які знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000 за № 188, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.08.2000 за № 513/4734, вилучена у ОСОБА_5 наркотична речовина становлять більш як невеликий розмір.

Крім того, в судовому засіданні також був підтверджений факт заволодіння ОСОБА_5 майном потерпілих. Зокрема, ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначених обставин не заперечував, надавши суду чіткі та послідовні показання щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, показання обвинуваченого повністю узгоджуються з наданими суду доказами, зміст яких суд навів вище.

Вирішуючи питання щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд враховує роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» (далі Постанова № 10), відповідно до яких предметом злочинів проти власності є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи: речі (рухомі й нерухомі), грошові кошти, цінні метали, цінні папери тощо, а також право на майно та дії майнового характеру, електрична та теплова енергія.

У пункті 3 Постанови № 10 роз`яснено, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

У постанові від 15.05.2018 (справа № 296/3704/16-к) Верховний Суд (далі ВС) зазначив, що об`єктивна сторона крадіжки виражається в дії таємному незаконному, безоплатному, поза волею власника вилученні чужого майна.

Таємним вважається викрадення, коли воно вчинюється за відсутності особи, у власності чи під охороною якої перебувало майно, що викрадається, або у присутності такої особи непомітно для неї, а також у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють акту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, який виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, сильне сп`яніння тощо).

Із суб`єктивної сторони такий злочин передбачає прямий умисел, тобто особа повинна розуміти, що вилучає таке майно таємно.

Пунктом 4 Постанови № 10 визначено, що крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

У судовому засіданні встановлено, що на час заволодіння майном потерпілих обвинувачений ОСОБА_5 вважав, що за його діями ніхто не спостерігає. Такі показання обвинуваченого в судовому засіданні сторонами кримінального провадження не оспорювались, тому суд вважає, що заволодіння майном потерпілих відбулось саме таємно, тобто шляхом вчинення крадіжки.

Суд також враховує, що після заволодіння майном потерпілих, обвинувачений розпорядився ним на власний розсуд, а саме паливо та деякі інструменти збув, окуляри та решту інструменті забрав додому та видав працівникам поліції лише після його викриття. Тому суд дійшов до переконання, що в діях обвинуваченого наявні ознаки саме закінченого кримінального правопорушення.

Крім того, суд враховує, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 затвердженого Законом України № 2102 -IX від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану був неодноразово продовжений.

Отже, інкриміновані ОСОБА_5 діяння, були вчинені останнім під час дії воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення з проникненням, суд вважає слушним зауважити таке.

Згідно з роз`ясненнями, наданими у пункті 22 Постанови № 10, під проникненням у житло, інше приміщення чи сховище слід розуміти незаконне вторгнення до них будь-яким способом (із застосуванням засобів подолання перешкод або без їх використання; шляхом обману; з використанням підроблених документів тощо або за допомогою інших засобів), який дає змогу винній особі викрасти майно без входу до житла, іншого приміщення чи сховища.

Вирішуючи питання про наявність у діях винної особи названої кваліфікуючої ознаки суди повинні з`ясовувати, з якою метою особа опинилась у житлі, іншому приміщенні чи сховищі та коли саме в неї виник умисел на заволодіння майном. Викрадення майна не можна розглядати за ознакою проникнення в житло або інше приміщення чи сховище, якщо умисел на викрадення майна у особи виник під час перебування в цьому приміщенні.

При цьому ВСУ в зазначеному пункті також роз`яснив, що під сховищем слід розуміти певне місце чи територію, відведені для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей, які мають засоби охорони від доступу до них сторонніх осіб (огорожа, наявність охоронця, сигналізація тощо), а також залізничні цистерни, контейнери, рефрижератори, подібні сховища тощо.

Не може визнаватися сховищем неогороджена і така, що не охороняється, площа або територія, на яку вхід сторонніх осіб є вільним, а також та, що була відведена та використовується для вирощування продукції чи випасу тварин (сад, город, ставок, поле тощо).

Суд також враховує, що ВСУ в постанові від 08.09.2016 (справа № 5-213кс(15)16) зазначив, що визначальним критерієм для вирішення питання про наявність/відсутність у діях особи, яка вчиняє злочин, кваліфікуючої ознаки проникнення у приміщення, що відбувається формально безперешкодно, є суб`єктивне ставлення винної особи до вчинюваних ним дій. Зміст суб`єктивної сторони цього діяння розкривається через предмет майно певного виду та об`єктивну сторону цього діяння зовнішні поведінкові обставини, які в сукупності з іншими обставинами, визначають кримінально-правовий зміст суспільно небезпечного діяння. Важливим для юридичної оцінки цих дій за ознаками проникнення є з`ясування того, яким майном до входження (потрапляння) особи у приміщення вона має намір заволодіти, як нею сприймається режим доступу до місця знаходження майна та який конкретний спосіб посягання на заволодіння чужим майном вона в зв`язку з цим обирає.

Окрім наведеного, ВС у постанові від 18.04.2018 (справа № 569/1111/16-к) сформулював правовий висновок, відповідно до якого проникнення як кваліфікуюча ознака злочину передбачає, що особа потрапила у житло, інше приміщення чи сховище незаконно, тобто за відсутності права перебувати в місці, де знаходиться майно (всупереч волі законного володільця, шляхом обману, за відсутності визначених законом підстав чи на порушення встановленого законом порядку). При цьому незаконність проникнення стосується самого факту потрапляння до житла, іншого приміщення чи сховища або перебування в ньому під час вчинення злочину. Спосіб проникнення (застосування фізичних чи інтелектуальних зусиль) принципового значення для встановлення кваліфікуючої ознаки «проникнення» не має.

Отже, з вищезазначених правових висновків випливає, що вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення злочину, є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

Відповідно, наявність режиму вільного доступу до приміщення свідчить про законність входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення та правомірне її перебування там, а отже, виключається інкримінування кваліфікуючої ознаки «проникнення», навіть якщо особа потрапила в приміщення з умислом заволодіти чужим майном.

Інша кримінально-правова кваліфікація має бути надана діям особи, яка шляхом вільного доступу до певного приміщення вчиняє дії, спрямовані на заволодіння чужим майном, що зберігається в місці з обмеженим доступом (наприклад, службові приміщення, відокремлені секції магазину з обмеженим доступом, касові апарати, сейфи тощо). Такі дії мають бути кваліфіковані як поєднані з проникненням у інше приміщення чи сховище. Так само мають бути кваліфіковані дії особи, яка потрапила в приміщення з вільним доступом, але залишилася в ньому з метою заволодіння чужим майном і тоді, коли режим доступу до цього приміщення змінився й став обмеженим (завершення робочого дня в магазині, музеї тощо).

ВС у своїй постанові від 17.03.2020 (справа № 653/3/18) зазначив, що салони та/або багажні відділення автомобілів можуть бути віднесені за їхніми ознаками до поняття «сховище» з огляду на їхні конструктивні особливості, наявність пристосувань чи засобів охорони, у тому числі технічних, які об`єктивно перешкоджають вільному доступу сторонніх осіб, а також інші ознаки, які дозволяють ідентифікувати вказані місця як такі, що мають, окрім іншого, призначення для постійного або тимчасового зберігання майна (тобто є сховищем).

При цьому в кожному конкретному кримінальному провадженні, в якому пред`явлено обвинувачення за викрадення майна з автомобіля, що містить кваліфікуючу ознаку «проникнення у сховище», належить встановити об`єктивні обставини, які дають змогу ідентифікувати відповідний автомобіль як «сховище». Ці обставини, з огляду на положення статей 9194 КПК України, підлягають обов`язковому доказуванню, а зібрані та надані суду докази відповідній оцінці.

У згадуваній постанові ВС вказав, що відповідно до усталених у доктрині кримінального права підходів сховище це завжди певне місце або територія, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей та мають будь-які засоби охорони від доступу сторонніх осіб (наприклад, огорожа, наявність охоронця, сигналізація), що унеможливлюють (суттєво ускладнюють) вільне та безперешкодне потрапляння на них сторонніх осіб.

Тобто до сховища (незалежно від ознаки стаціонарності) мають бути віднесені місця чи ділянки, які використовуються для постійного чи тимчасового зберігання матеріальних цінностей і мають властиві для цього конструктивні ознаки, які забезпечують охорону від доступу до них сторонніх осіб.

Салони та багажні відділення автомобілів, зокрема й легкових, дозволяють використовувати їх з урахуванням особливостей конструкції як для перевезення пасажирів та їхнього багажу, так і для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу.

Тож ВС дійшов до висновку, що наявність засобів охорони транспортного засобу, в тому числі й технічних, що обмежують вільний доступ сторонніх осіб до майна, що міститься в салоні або багажному відділенні автомобіля, свідчить про наявність ознак сховища, яке є володінням особи.

Під проникненням слід розуміти незаконне вторгнення у сховище будь-яким способом. З урахуванням конкретних обставин провадження незаконне потрапляння сторонніх осіб до салону та багажного відділення автомобіля шляхом подолання різними способами засобів охорони від вільного доступу, у тому числі технічних, здійснене з метою викрадення майна, що там зберігається, становить ознаку незаконного проникнення до володіння особи сховища.

Суд у судовому засіданні встановив, що обвинувачений ОСОБА_5 викрав майно потерпілих, шляхом проникнення до місць, доступ до яких стороннім особам був обмежений. Зокрема, на територію будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 потрапив, перелізши через паркан, у КЗ «Вінницький ліцей № 29» - проник до підвального приміщення шляхом віджиму замка, до квартири АДРЕСА_3 шляхом віджиму вікна, а також проник до салону автомобіля Renault. ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначених обставин не заперечував, при цьому пояснив, що проникав до зазначених приміщень саме з метою викрадення чужого майна. Тобто умисел на заволодіння чужим майном у ОСОБА_5 виник до проникнення у зазначені приміщення. Саме тому суд вважає, що в діяннях ОСОБА_5 наявні такі кваліфікуючі ознаки інкримінованих йому кримінальних правопорушень, як проникнення до житла та сховища.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого такої кваліфікуючої ознаки як вчинення кримінального правопорушення повторно, суд вважає за доцільне зауважити таке.

У примітці 1 до статті 185 Кримінального кодексу України (далі КК) зазначено, що у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-який із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 32 КК повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу.

Зі змісту частини першої статті 88 КК випливає, що особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості. При цьому частиною другою зазначеної статті визначено, що судимість має правове значення у разі вчинення нового кримінального правопорушення, а також в інших випадках, передбачених законами України.

З наданих суду матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення майнових кримінальних правопорушень. Зокрема, востаннє ОСОБА_5 був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області за частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 КК, з урахуванням частини четвертої статті 70 КК, до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі. 17.08.2022 ОСОБА_5 був звільнений у зв`язку з відбуттям призначеного йому покарання.

Тобто інкриміновані ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, останній вчинив під час незнятої та непогашеної судимості. Саме тому суд вважає, що в діях обвинуваченого наявні ознаки повторності.

З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що дії ОСОБА_5 за фактом вилучення у нього 09.09.2023 наркотичних засобів охоплюються складом кримінального правопорушення (проступку), передбаченого частиною першою статті 309 КК, за ознаками незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту; за фактом заволодіння 17.09.2023 майном потерпілого ОСОБА_6 - складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого за частиною четвертою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення поєднаного з проникненням до житла, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану; за фактом заволодіння 29.12.2023 майном ТОВ «ГРОЛБУД», 04.01.2024 та 07.01.2024 майном КЗ «Вінницький ліцей №29», а також 19.01.2024 майном ТОВ «Мобільна оптика Консалт» - складом кримінального правопорушення (злочину), передбаченого за частиною четвертою статті 185 КК, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжки), кваліфікуючими ознаками якого є вчинення кримінального правопорушення поєднаного з проникненням у сховище, вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту 1 частини першої статті 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

У постанові від 14.06.2018 (справа № 760/115405/16-к) ВС зазначив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 КК тощо; індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини ( далі ЄСПЛ) (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Крім того, ВС у постанові від 09.10.2018 (справа № 756/4830/17-к) звернув увагу на те, що відповідно до статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у пункті 3 частини першої статті 65 КК поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає відмінність в оцінці виду та розміру покарання принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 13.08.2020 (справа № 716/1224/19).

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму ВСУ № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Щире каяття це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

При цьому, суд також враховує, що у постанові від 18.09.2019 (справа № 166/1065/18) ВС зазначив, що розкаяння передбачає, крім визнання факту скоєння злочину, ще й дійсне визнання власної провини, щирий жаль та осуд своєї поведінки.

Аналогічна правова позиція сформована у постанові ВС від 27.11.2019 (справа № 629/847/15-к) та від 20.08.2020 (справа № 750/1503/19).

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) ВС звернув увагу на те, що формулювання пункту 1 частини першої статті 66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» - означає, що вимогу цього пункту виконано. Таким чином, положення статті 69-1 КК застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у пункті 1 частини першої статті 66 КК, та будь-яку з обставин, вказаних у пункті 2 частини першої статті 66 КК.

Крім того, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд враховує, що ВС у постанові від 17.04.2018 (справа № 298/95/16-к) зазначив, що у частині другій статті 65 КК встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 вчинив кримінальний проступок, винуватість у його вчиненні визнав, надавши суду чіткі та послідовні показання, при цьому у вчиненому розкаявся. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_5 за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, однак з 18.08.2014 знаходиться під диспансерним наркологічним спостереженням з діагнозом: розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Разом з тим, суд також враховує, що ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, у тому числі за вчинення кримінальних правопорушень у сфері обігу наркотичних засобів та майнових злочинів. Незважаючи на це, ОСОБА_5 належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив аналогічні кримінальні правопорушення.

Отже, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Вирішуючи питання щодо наявності в діях обвинуваченого обставин, що обтяжують його покарання, суд враховує роз`яснення, надані в пункті 19 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами кримінального законодавства про повторність, сукупність і рецидив злочинів та їх правові наслідки» № 7 від 04.06.2010, згідно з якими у разі якщо рецидив злочинів утворює одночасно і їх повторність, яка передбачена у статті чи частині статті Особливої частини КК як ознака злочину, що впливає на його кваліфікацію, то за змістом частини четвертої статті 67 КК як повторність, так і рецидив злочинів суд не може ще раз враховувати при призначенні покарання як обставину, що його обтяжує.

Аналогічний висновок зроблений ВС у постанові від 07.06.2018 (справа № 203/921/16-к).

Згідно зі статтею 34 КК рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Як суд вже зазначив вище, ОСОБА_5 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності. Зокрема, востаннє ОСОБА_5 був засуджений вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 15.06.2018 за частиною другою статті 15 частиною другою статті 185 КК. Вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК, винуватість у вчиненні якого доведена за результатом судового розгляду, не утворює повторності, однак може свідчити про наявність в діях ОСОБА_5 ознак рецидиву кримінального правопорушення.

Разом з тим, ВС у постанові від 20.12.2018 (справа № 679/783/17) зауважив таке.

Відповідно до статті 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 368 КПК суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини першої статті 91 КПК обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Тому, як зазначив ВС у вказаній вище постанові, посилання у вироку на обставину, що обтяжує покарання обвинуваченого, яка при формулюванні обвинувачення не була зазначена в обвинувальному акті відповідно до пункту 6 частини другої статті 291 КПК, не узгоджується з положеннями статті 337 КПК.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_5 обвинуваченням, рецидив кримінального правопорушення не визнаний обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого. А тому правові підстави для ствердження про наявність у діянні ОСОБА_5 такої обставини, що обтяжує його покарання, як рецидив кримінального правопорушення, відсутні.

Отже, обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлені.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, суд дійшов до переконання, що покаранням, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання, передбачене санкціями кримінального закону, у виді штрафу за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 309 КК, та позбавлення волі - за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 185 КК.

Відповідно до частини першої статті 70 КК при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Частиною другою зазначеної статті регламентовано, що при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

З урахуванням зазначених приписів статті 70 КК суд дійшов до переконання, що остаточним покаранням ОСОБА_5 необхідно визначити покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для застосування при призначенні покарання обвинуваченому положень частини першої статті 75 КК, тобто для звільнення його від відбування кримінального покарання з випробуванням, суд приймає до уваги, висновки, викладені ВС у постанові від 26.04.2018 (справа № 757/15167/15-к), а саме відповідно до вимог статті 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вже суд зазначив вище, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Суд при цьому враховує, що у постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17) ВС зауважив, що неготовність до самокерованої правослухняної поведінки виключає призначення покарання, не пов`язаного з ізоляцією від суспільства. Також у постанові від 19.07.2018 (справа № 755/6254/17) ВС зазначив, що наявність попередніх судимостей, за якими особу було звільнено від відбування покарання з випробуванням є перепоною для застосування щодо такої особи положень статті 75 КК.

Отже, суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив ряд умисних кримінальних правопорушень (кримінального проступку та тяжких злочинів) у період незнятої та непогашеної судимості, їх вчинення відбулось протягом нетривалого часу після відбуття покарання за попереднім вироком. Саме тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням відсутні, а виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства не можливе.

Згідно з абзацом третім пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою, зокрема початок строку відбування покарання.

З наданих суду матеріалів випливає, що ОСОБА_5 був затриманий 27.04.2024 та в цей же день до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Тому суд вважає, що строк відбування призначеного обвинуваченому покарання слід рахувати з дня набрання вироком законної сили. Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 72 КК строк перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою з 27.04.2024 по день набрання вироком законної сили слід зарахувати до строку призначеного йому покарання.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 374 КПК у резолютивній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються також рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 131 КПК заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема запобіжні заходи.

Зі змісту частини четвертої статті 196 КПК випливає, що слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

При цьому частиною першою статті 197 КПК регламентовано, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Слід також зауважити, що статтею 199 КПК регламентований порядок продовження строку тримання під вартою. Зокрема, частиною першою статті 199 КПК визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. А зі змісту частини другої статті 199 КПК виливає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Як вже суд зазначив вище до ОСОБА_5 під час досудового розслідування був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який був продовжений у судовому порядку відповідно до наведених вище приписів кримінально-процесуального закону.

Вирішуючи питання щодо застосованого до ОСОБА_5 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд вважає за доцільне також зауважити таке.

У пункті 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України (далі КС) від 23.11.2017 (справа № 1-28/2017) КС зауважив, що продовження судом під час підготовчого судового засідання застосування заходів забезпечення кримінального провадження щодо запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою за відсутності клопотань прокурора порушує принцип рівності усіх учасників судового процесу, а також принцип незалежності та безсторонності суду, оскільки суд стає на сторону обвинувачення у визначенні наявності ризиків за статтею 177 КПК, які впливають на необхідність продовження домашнього арешту або тримання під вартою на стадії судового провадження у суді першої інстанції. Коли суддя за відсутності клопотань сторін (прокурора), як зауважив КС, ініціює питання продовження тримання обвинуваченого під вартою або домашнім арештом, він виходить за межі судової функції і фактично стає на сторону обвинувачення, що є порушенням принципів незалежності і безсторонності судової влади.

Хоча зазначені висновки КС висловлені щодо продовження строку застосованого запобіжного заходу під час підготовчого судового засідання, суд вважає зазначені висновки прийнятними і в частині, що стосується доцільності продовження застосованого запобіжного заходу щодо засудженої особи (при постановленні вироку).

Разом з тим, суд вважає за доцільне зауважити, що ЄСПЛ у пункті 31 рішення від 04.06.2015, яке набуло статусу остаточного 04.09.2015 (справа «Руслан Яковенко проти України» /Заява № 5425/11/ (далі Рішення № 5425/11) зауважив, що починаючи з дати постановлення вироку (навіть якщо лише судом першої інстанції), підсудний перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції [про захист прав людини і основоположних свобод].

У пункті 32 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у такому випадку судовий контроль за позбавленням свободи, що вимагається згідно з пунктом 4 статті 5 Конвенції, вважається вже інкорпорованим у постановлений вирок та призначене покарання. Проте, коли виникають нові питання щодо законності такого тримання під вартою, знову застосовується пункт 4 статті 5 Конвенції (рішення у справі «Стоїчков проти Болгарії» (Stoichkov v. Bulgaria), заява № 9808/02, пп. 64 та 65, від 24.03.2005).

ЄСПЛ у пункті 46 Рішення № 5425/11 звертає увагу на те, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим Суд доходить висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27.06.1968, С. 23, п. 9, Series А № 7). Більше того, особа, засуджена судом першої інстанції, яка перебуває під вартою до закінчення строку оскарження вироку, не може вважатися такою, що перебуває під вартою з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення за підпунктом «c» пункту 1 статті 5 Конвенції (див., зокрема, рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), заява № 27561/02, п. 25, від 16.01.2007).

Також у пункті 47 Рішення № 5425/11 ЄСПЛ зауважив, що у своїй практиці Суд неодноразово зазначав, що він бере до уваги значні розбіжності серед держав - учасниць Конвенції стосовно питання про те, чи розпочинається відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як розгляд апеляційної скарги ще триває. Проте Суд повторно зазначає, що важливі гарантії статті 5 Конвенції не залежать від національного законодавства (рішення у справі «Б. проти Австрії» (В. v. Austria), від 28.03.1990, п. 39, Series А № 175, та вищенаведене рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26). Отже, навіть якщо національне законодавство держави-члена передбачає, що вирок набирає законної сили лише після завершення розгляду справи судами усіх інстанцій, попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції (рішення у справі «Сольмаз проти Туреччини» (Solmaz v. Turkey), п. 26).

Саме тому суд вважає, що правові підстави для зазначення у вироку суду застережень, передбачених частиною першою статті 197 КПК щодо строку дії судового рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до положень статті 100 КПК. Разом з тим, з наданих стороною обвинувачення документів випливає, що ухвалами слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2023, 26.09.2023, 02.11.2023, 17.01.2024 та 22.01.2024 на речові докази у кримінальному провадженні накладений арешт, який доцільно скасувати.

Згідно з частиною другою статті 124 КПК судові витрати необхідно покласти на обвинуваченого.

Керуючись статтями 371, 373, 374 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 309 та частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України, та призначити покарання:

- за частиною першою статті 309 Кримінального кодексу України у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень;

- за частиною четвертою статті 185 Кримінального кодексу України у виді 5 (п`яти) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Відповідно до частини першої статті 70 Кримінального кодексу України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Строк відбування кримінального покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Згідно з частиною п`ятою статті 72 Кримінального кодексу України строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 з 27.02.2024 по день набрання вироком законної сили зарахувати до строку призначеного покарання з урахуванням один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Речові докази:

- 5 поліетиленових пакетів з кристалічною речовиною, які поміщені до спецпакету № 5453242 та передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, знищити;

- мобільний телефон торгової марки «Samsung A 10s» у корпусі червоного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , які поміщений до спецпакету НПУ № PSP1388245 та переданий до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_5 ;

- мобільний телефон торгової марки «Meizu» моделі М871Н чорного кольору у чохлі, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який поміщений до спецпакету НПУ WAR1242114, кейс торгової марки «Дніпро-М», всередині якого знаходиться перфоратор, який поміщений до спецпакету НПУ PSP8102459, які передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ОСОБА_6 ;

- канцелярський ніж чорно-поморанчевого кольору, викрутку чорно-поморанчевого кольору та плоскогубці чорного кольору, які поміщені до спецпакету НПУ СУ PSP 3263816 та передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ТОВ «ГЛОРБУД» або іншій уповноваженій особі;

- 4 пластикові каністри об`ємом 20 л, які передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути КЗ «Вінницький ліцей № 29» або іншій уповноваженій особі;

- 27 пар окулярів, які поміщені до спецпакету НПУ 7259627, 3 футляри для окулярів, які поміщені до спецпакету НПУ PSP2247974, набір гвинтів для окулярів, які поміщені до спецпакету НПУ PSP1502586 та передані до камери зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Вінницького районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області, - повернути ТОВ «Мобільна оптика Консалт» або іншій уповноваженій особі;

- CD-диск з відеозаписом з камер відеоспостереження ПТ «Ломбард Приват», який приєднаний до матеріалів кримінального провадження, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Арешт, накладений на речові докази, на підставі ухвал слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2023, 26.09.2023, 02.11.2023, 17.01.2024 та 22.01.2024, скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 14165 (чотирнадцять тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 24 (двадцять чотири) копійки витрат на залучення експертів.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, який утримується під вартою у той же строк з дня отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя: