Справа № 734/5137/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/462/24
Категорія - ч. 5 ст. 407 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000364 від 05.10.2023 року за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, розлученого, мобілізованого, військове звання старший солдат, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого і жителя АДРЕСА_1 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту його фактичного затримання.

До набрання вироком законної сили застосовано до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу прокурора або суду; повідомляти прокурора або суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи. Вказані обов`язки покладено на обвинуваченого ОСОБА_8 з моменту застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, шляхом його пом`якшення із застосуванням вимог ст. 69 та 75 КК України. Вказує, що на його утриманні знаходяться батьки похилого віку, які обмежені в пересуванні та двоє неповнолітніх дітей, тому коли йому стало відомо про погіршення стану здоров`я матері, він вимушений був терміново виїхати в Київ. Зазначає, що не повідомив командування частини та свого безпосереднього командира про свої сімейні обставини, бо перебував в шоковому стані, вину визнає та щиро кається. Звертає увагу, що вирішивши свої проблеми, він одразу прибув до місця служби, що свідчить про відсутність у нього будь-яких мотивів ухилятися від військової служби.

Суд першої інстанції встановив, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Президентом України виданий Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з чим на території України почав діяти воєнний стан.

За наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07 липня 2023 року № 193 старшого солдата ОСОБА_8 призначено на посаду сапера 1 відділення інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 , визначено таким, що справи та посаду прийняв, і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час проходження військової служби військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації старший солдат ОСОБА_8 відповідно до положень Військової присяги і вимог ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Згідно з дозволом командира інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 молодшого лейтенанта ОСОБА_9 з 10.00 години 03 вересня 2023 року старшому солдату ОСОБА_8 надане тимчасове звільнення з місця служби, що було визначене в АДРЕСА_2 , строком на одну добу та зобов`язано з`явитись на службу о 10.00 годині 04 вересня 2023 року, про що здійснено відповідний запис у Журналі обліку звільнених інженерно-саперного взводу військової частини НОМЕР_1 .

У свою чергу, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , сапер 1 відділення інженерно-саперного взводу, старший солдат ОСОБА_8 о 10.00 годині 04 вересня 2023 року в порушення вимог ст.ст. 17 і 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 127 і 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3 і 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів, із метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та не з`явився вчасно без поважних причин на службу до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 .

Близько 10.00 години 13 вересня 2023 року старший солдат ОСОБА_8 самостійно прибув до місця служби, що було визначене у АДРЕСА_2 , та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 сапер 1 відділення інженерно-саперного 1 взводу старший солдат ОСОБА_8 внаслідок нез`явлення вчасно без поважних причин на службу до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , що тимчасово дислокується в АДРЕСА_2 , обов`язки військової служби з 10:00 години 04 вересня 2023 року до 10:00 години 13 вересня 2023 року не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а перебував у м. Києві, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухваленим згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинуваченого, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

Апеляційні доводи обвинуваченого про суворість призначеного покарання, за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення покарання з випробуванням, на думку колегії суддів - є безпідставними і судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Положенням ч. 1 ст. 75 КК України, зі змінами, внесеними згідно із Законом України № 2839-ІХ від 13.12.2022 року, який набрав чинності 27.01.2023 року, передбачено що, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи кваліфікацію кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 407 КК України, стаття 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому не може бути застосована.

При цьому апеляційний суд підкреслює, що на даний час вже були внесені зміни до положень ст.ст. 69, 75 КК України, які містять пряму заборону для застосуванні цих норм, зокрема, при вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України. Вказані зміни до законодавства беззаперечно свідчать про підвищену суспільну небезпеку таких злочинів в умовах, коли країна вже третій рік бореться зі збройною агресією ворога.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відсутність належної гостроти реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби, під час дій військового стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену статтями 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянтом не наведено.

Таким чином, на думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що підстав для зміни вироку за доводами обвинуваченого про зайву суворість покарання, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4