Справа № 161/8235/24
Провадження № 1-кп/161/842/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000107 від 10 квітня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Первомайськ Миколаївської області, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 , громадянки України, українки, з професійно-технічною освітою, заміжньої, не працює, не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачена ОСОБА_3 , 09 квітня 2024 року, близько 03 год. 00 хв., перебуваючи у буд. АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та суспільну небезпеку своїх дій, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в ході конфлікту, який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_5 , схопила обома руками останню за дві руки та почала шарпати її, після чого долонею правої руки нанесла останній один удар в ділянку перенісся. Вподальшому, реалізовуючи свій єдиний кримінально-протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , утримуючи обома руками за одяг, в ділянці грудної клітки потерпілої, під час шарпанини за її одяг, нанесла один удар рукою в ділянку правої молочної залози. Після цього, обома руками штовхнула ОСОБА_5 в ділянку спини, від чого та впала на підлогу. Вподальшому, обома ногами нанесла декілька ударів по правій та лівій нозі ОСОБА_5 .

Таким чином, ОСОБА_3 , своїми вищевказаними умисними протиправними діями спричинила потерпілій тілесні ушкодження: дрібного садна в ділянці перенісся; синців на зовнішній поверхні правого плеча, на задній поверхні правого передпліччя, на передній поверхні правої молочної залози, на зовнішній поверхні лівого плеча, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні лівого плеча, в правій здухвинній ділянці, на передній поверхні правого стегна в верхній третині, на передній поверхні лівого стегна, на зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині, на тильній поверхні правої стопи в ділянці гомілково-ступневого суглобу, які згідно з висновком судово-медичного експерта за № 230 від 11 квітня 2024 року, за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні умисних дій, які кваліфікує, як вчинення кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто нанесенні умисних легких тілесних ушкоджень.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 вину у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні (кримінальному проступку), передбаченому ч. 1 ст. 125 КК України визнала повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, з приводу пред`явленого їй обвинувачення показала, що вона дійсно, 09 квітня 2024 року, близько 03 год. 00 хв., перебуваючи у буд. АДРЕСА_3 , в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , схопивши обома руками останню за дві руки, шарпала її, після чого долонею правої руки нанесла останній один удар в ділянку перенісся. Вподальшому, утримуючи обома руками за одяг, нанесла один удар рукою в ділянку правої молочної залози. Після цього, штовхнула ОСОБА_5 в спину, від чого та впала на підлогу, а вона обома ногами нанесла декілька ударів по правій та лівій нозі. У вчиненому щиро розкаявся та просив суд суворо не карати, зазначаючи про добровільне часткове відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 гривень та матеріальної шкоди в сумі 1500 гривень.

Незважаючи на визнання обвинуваченою ОСОБА_3 своєї вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, її винність у його вчиненні повністю підтверджується, зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.

Так, потерпіла ОСОБА_5 суду показала, що вони з обвинуваченою, з якою на протязі тривалого часу товаришували, та свідком ОСОБА_8 , ще з вечора 08 квітня 2024 року сиділи в будинку останнього та розпивали спиртні напої. Ближче до 03 год. 00 хв. 09 квітня 2024 року, коли вже усі були в стані сильного алкогольного сп`яніння, ОСОБА_3 почала себе вести дуже нахабно, аморально та при ній чіплятися до ОСОБА_8 , зокрема обіймати його, цілувати. Вона зробила їй зауваження, та попросила заспокоїтись. На що вона відразу агресивно зреагувала, і почала виражатися нецензурною лайкою, ображати та штовхати. В ході штовханини ОСОБА_3 завдала їй один удар в обличчя і один в ділянку грудей. Згодом в її сторону почала кидати порцеляновий посуд, який розбивався об неї та об предмети навкруги. В той момент коли вона була розвернута спиною до ОСОБА_3 аби увійти в приміщення ванної кімнати, остання штовхнула її, від чого вона впала та вдарилася рукою об ванну, а також відчула біль від того, що наступала босими ногами на бите скло. Після чого обвинувачена, нанесла ще обома ногами декілька ударів по правій та лівій нозі, від чого вона відчула біль в гомілково-ступневому суглобі. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, щодо міри покарання обвинуваченої покладалась на розсуд суду. Цивільний позов підтримала, просила стягнути з обвинуваченої, завдану їй матеріальну та моральну шкоду.

Крім цього, винність ОСОБА_3 у вчиненні нею кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами у кримінальному провадженні.

Зокрема, протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 10 квітня 2024 року, з якої слідує, що 10 квітня 2024 року о 14 год. 00 хв. від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийнято усну заяву про те, що 09 квітня 2024 року о 04 год. 30 хв. ОСОБА_9 , перебуваючи у буд. АДРЕСА_3 , умисно, на фоні виниклого конфлікту нанесла їй тілесні ушкодження.

Рапортом ст. інспектора-чергового відділення поліції №3 (м. Луцьк) Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 15.04.2024 року, яким встановлено, що 15 квітня 2024 року отримано з іншого органу та зареєстровано ЄО за №2258 як: інші тілесні ушкодження (ст. 125 ч. 1 ККУ) за фактом звернення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до травматологічного відділення лікарні АДРЕСА_4 , з діагнозом різаних ран обох стоп.

Висновком експерта № 230 від 11 квітня 2024 року, з якого вбачається, що згідно даних судово-медичного обстеження та довідки із травмпункту КП «МОЛМТГ» гр. ОСОБА_5 отримала слідуючі ушкодження: дрібне садно в ділянці перенісся; синці на зовнішній поверхні правого плеча, на задній поверхні правого передпліччя, на передній поверхні правої молочної залози, на зовнішній поверхні лівого плеча, на задній поверхні лівого ліктьового суглобу, на передній поверхні лівого плеча, в правій здухвинній ділянці, на передній поверхні правого стегна в верхній третині, на передній поверхні лівого стегна, на зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині, на тильній поверхні правої стопи в ділянці гомілково-ступневого суглобу; різані рани на підошвенній поверхні правої стопи біля основи 1-го пальця, на передньо-зовнішній поверхні правої гомілки в верхній третині та на підошвенній поверхні лівої стопи; розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу. Дрібне садно в ділянці перенісся, множинні синці, розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу виникли від травмуючої дії тупих предметів, різані рани обох стоп та правої гомілки виникли від травмуючої дії гострих ріжучих предметів. За ступенем тяжкості різані рани та розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу відносяться до легких тілесних ушкоджень що спричинили короткочасний розлад здоров`я, поскільки для їх загоєння необхідний час більше шести діб, решта ушкоджень за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вищевказані ушкодження виявлені у гр. ОСОБА_10 цілком могли утворитися при обставинах та в час вказаних нею та в постанові, виникнення їх в результаті падіння з висоти власного зросту - малоімовірно.

Протоколом слідчого експерименту від 24 квітня 2024 року з доданою фототаблицею, проведеним за участю потерпілої ОСОБА_5 , яким зафіксовано відтворення обставин подій, які відбулись 09 квітня 2024 року, близько 03 год. 00 хв., у буд. АДРЕСА_3 , зокрема, щодо завдання ОСОБА_3 . ударів ОСОБА_5 .

Протоколом слідчого експерименту від 20 квітня 2024 року з доданою фототаблицею, проведеним за участю свідка ОСОБА_8 , яким зафіксовано відтворення обставин подій, які відбулись 09 квітня 2024 року, близько 03 год. 00 хв., у буд. АДРЕСА_3 , зокрема, щодо завдання ОСОБА_3 . ударів ОСОБА_5 .

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом, підтверджується показаннями самої обвинуваченої, також показаннями потерпілої, а крім того, сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

Щодо посилань захисника про не правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, враховуючи, що вищевказаним висновком експерта також встановлено, що у потерпілої ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран та розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, поскільки для їх загоєння необхідний час більше шести діб, то суд з цього приводу вважає за необхідне зазначити наступне.

При визначенні ступеня тяжкості, заподіяних тілесних ушкоджень, за способом вчинення діяння, враховуються локалізація, характер та механізм утворення травм та ушкоджень.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. Заподіяння легкого тілесного ушкодження внаслідок необережної вини не є караним за ст. 125 КК.

Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Судом встановлено, обвинувачена ОСОБА_3 під час судового розгляду давала послідовні показання та ствердила, що в ході словесного конфлікту із ОСОБА_5 , вона схопивши обома руками останню за дві руки, шарпала її, після чого долонею правої руки нанесла останній один удар в ділянку перенісся. Вподальшому, утримуючи обома руками за одяг, нанесла один удар рукою в ділянку правої молочної залози. Після цього, штовхнула ОСОБА_5 в спину, від чого та впала на підлогу, а вона обома ногами нанесла декілька ударів по правій та лівій нозі.

В судовому засіданні перевірялись показання потерпілої ОСОБА_5 з приводу того, що різані рани утворилися внаслідок того, що обвинувачена ОСОБА_3 також кидала в неї порцеляновий посуд і останній, внаслідок попадання на її тіло, зокрема ноги, залишив порізи, а також, що розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу відбувся від удару останньої по нозі, однак такі обставини не знайшли свого належного підтвердження в суді та не узгоджуються із іншими доказами по справі.

Так, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_11 , який проводив судово-медичну експертизу і за результатами якої складено висновок № 230 від 11 квітня 2024 року, суду повідомив, що розтяг зв`язок гомілково-ступневого суглобу виникає внаслідок згинання чи розгинання гомілково-ступневого суглобу при фіксованій до земної поверхні ступні. Такий механізм травм не прямий, і від прямого удару в ногу розтяг зв`язок утворитися не зможе, така ймовірність практично виключається. Що стосується різаних ран виявлених у підекспертної ОСОБА_5 на обох стопах та верхній третині правої гомілки, експерт вказав, що різані рани стоп можуть утворитися лише від наступання ногою на гострий ріжучий предмет, в той час як різані рани на верхній третині правої гомілки можуть утворитися від скалок, які відбиваються від поверхні, в яку прийшов удар, як варіант посудом, а також і від прямого попадання тим самим склянним/порцеляновим посудом, однак в такому випадку будуть ознаки забійно-різаної рани. Що стосується підекспертної ОСОБА_5 , то в досліджуваній довідці медичного закладу, а також безпосередньо на обстежуваній ознаки забою були відсутні.

Крім цього, суд звертає увагу, що в ході слідчого експерименту 24 квітня 2024 року проведеного за участю потерпілої ОСОБА_5 , остання в деталях вказала спосіб та механізм нанесення їй тілесних ушкоджень. Зокрема, зазначивши, що вона відчула біль в ділянці гомілково-ступневого суглобу після того, як обвинувачена ОСОБА_3 штовхнула її, і вона впала, і уже після цього ОСОБА_3 завдала їй удари ногами по її ногах, а тому покази надані в судовому засіданні в частині того, що обвинувачена, нанесла обома ногами декілька ударів по правій та лівій її нозі, від чого вона відчула біль в гомілково-ступневому суглобі, суд розцінює критично, як такі, що суперечать вищевказаним доказам, в тому числі, поясненням експерта.

Таким чином, вказані у висновку тілесні ушкодження у вигляді різаних ран та розтяг зв`язок правого гомілково-ступневого суглобу не були результатом умисних дій обвинуваченої ОСОБА_3 , так як механізм нанесення прямих ударів об`єктивно не знайшов свого підтвердження, тому при визначенні ступеню тяжкості в рахунок не сприймаються.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

Під час експертного дослідження експертом безпосередньо оглянуто потерпілу ОСОБА_5 , а також досліджена медична документація, яка надана самою потерпілою, а саме: довідка № 3027 з КП «МОЛМТГ» від 09 квітня 2024 року.

Сукупність усіх доказів у їх взаємозв`язку дає підставу для суду дійти переконливого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Диспозицією ст. 85 КПК України передбачено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Таким чином, суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов до наступного висновку.

Обвинувачення, яке зазначене в обвинувальному акті, суд вважає доведеним, так як воно обґрунтовано достатніми доказами, які б підтверджували винуватість особи поза розумним сумнівом. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення ЄС у справі "Авшар проти Туреччини"). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою. Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (рішення ЄС у справі "Веренцов проти України" - п. 86, "Яллох проти Німеччини").

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

При цьому, згідно до вимог ч. 2 ст. 94 КПК України, жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючи законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

В основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також припущеннях.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Аналогічно, ч. 5 ст. 9 КПК України передбачає, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Зокрема, суд оцінюючи всі докази за даним кримінальним провадженням в їх сукупності, враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази керуючись критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів (п. 53 рішення Європейського Суду з прав людини від 20 вересня 2012 року у справі " ОСОБА_12 та Лозенко проти України"). Також має враховуватися якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (п. 86 рішення Європейського Суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі "Вєренцов проти України").

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до категорії кримінального проступку, дані про її особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд відносить вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , суд відносить щире каяття.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд враховує конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення та його наслідки, інформацію про її стан здоров`я, яка на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває та за допомогою до них не зверталась, працевлаштована в Республіці Польща, думку самої потерпілої, яка в судовому засіданні вказала, що має претензії до обвинуваченої майнового та морального характеру, цивільний позов представника поданого в її інтересах підтримує повністю, а щодо визначення міри покарання покладається на розсуд суду згідно Закону, при цьому не наполягала на суворому покаранні.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, в межах санкції частини статті, за якою вона засуджується, у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

До початку судового розгляду представник потерпілої ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 подала цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування заподіяної майнової шкоди в сумі 9255 грн. та моральної шкоди в сумі 50000 грн.

Свої позовні вимоги представник потерпілої обґрунтовує тим, що внаслідок протиправних дій обвинуваченої, потерпілій ОСОБА_5 завдано матеріальна шкода, адже був пошкоджений весь її одяг, взуття та лікарські засоби, які не придатні більше до використання, також був зіпсований і її мобільний телефон, за ремонт якого виставлений рахунок в сумі 2700 грн. та за перенесення даних нею сплачено 300 грн. Разом з тим, такі дії завдали їй і моральної шкоди, оскільки вона зазнала глибокої образи, перебувала в сильному фізичному та емоційному стресі, внаслідок отриманих побоїв.

В судовому засіданні потерпіла цивільний позивач, а також її представник підтримали поданий цивільний позов.

В судовому засіданні цивільний відповідач та її представник позовні вимоги визнали частково, вказуючи на те, що такий розмір завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілій нічим не підтверджено, просили суд взяти до уваги, про добровільне відшкодування моральної шкоди в розмірі 1500 грн. та моральної шкоди теж в розмірі 1500 грн.

Заслухавши думки учасників судового розгляду, оглянувши та дослідивши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення цивільного позову.

Відповідності до вимог ст. 128 КПК України особа, якій правопорушенням завдано шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов.

Згідно до вимог ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України і полягають у її відшкодуванні особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім завдання шкоди ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яка відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

З врахуванням викладеного, беручи до уваги відомості про витрати майнового характеру потерпілої, що стверджуються відповідними рахунками, а також те, що в судовому засіданні обвинувачена не заперечувала той факт, що нею частково був зіпсований одяг, взуття потерпілої та її мобільний телефон, факт вжиття заходів до часткового добровільного відшкодування останньою матеріальної шкоди в розмірі 1500 грн., цивільний позов до обвинуваченої ОСОБА_3 в частині відшкодування матеріальної шкоди, слід задовольнити частково та стягнути з обвинуваченої на користь потерпілої кошти в сумі 6500 грн.

Разом з тим, визначаючи розмір грошового відшкодування в рахунок моральної шкоди потерпілій, на підставі вимог ст. 1167 ЦК України, суд враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень щодо неї, глибину фізичних і душевних страждань, зміни в її повсякденному житті, порушення нормальних життєвих зв`язків, інші обставини справи, вимоги розумності і справедливості, відповідно оцінює їх в розмірі 10000 грн., однак враховуючи часткове добровільне відшкодування обвинуваченою моральної шкоди в розмірі 1500 грн., вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої в користь потерпілої 8500 грн., а тому цивільний позов в цій частині також підлягає до часткового задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 128, 368, 370 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України і призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 майнову шкоду в сумі 6500 (шість тисячі п`ятсот) грн., моральну шкоду в сумі 8500 (вісім тисячі п`ятсот) грн.

В іншій частині цивільного позову представника потерпілої ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до обвинуваченої ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди - відмовити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити учасникам судового провадження.

Головуючий:/підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1