Провадження № 1-кп/638/1028/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002460 року від 25.10.2023 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , на час вчинення злочину обіймає посаду водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти, у військовому званні: «молодший сержант», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 15 від 30.03.2022 молодшого сержанта ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення та призначено на посаду водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», зобов?язують молодшого сержанта ОСОБА_5 захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

У відповідності до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (зі змінами), ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок; беззастережно виконувати накази командирів; знати та виконувати свої обов?язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; виконувати службові обов?язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків та виконувати завдання, пов?язані із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (начального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Згідно вимог ст. ст. 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов?язків він зобов?язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові. Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Статтями 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, визначено необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов?язків, зобов?язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв?язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 26.03.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в у країні з 05 год. 30 хв. 26.04.2022, строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року, строком на 90 діб.

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , достовірно знав та усвідомлював, що повинен неухильно дотримуватись вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV, які зобов?язують його: свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов?язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків.

Однак, молодший сержант ОСОБА_5 під час проходження військової служби за мобілізацією, в порушення вищезазначених нормативно-правових актів, 25.05.2022 вирішив стати на злочинний шлях та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив дезертирство, тобто нез?явлення з метою ухилитися від військової служби з лікувального закладу на службу, вчинене в умовах воєнного стану.

Так, 23.04.2022 молодшого сержанта ОСОБА_5 направлено до КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради», де останній перебував на стаціонарному лікуванні до 20.05.2022, після чого був виписаний та направлений за місцем проходження військової служби зі строком прибуття 25.05.2022.

Проте, молодший сержант ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов?язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, маючи об?єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборонуУкраїни», ст. ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 25.05.2022 не з?явився з КНП «Черкаський обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» на службу, а саме до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України в АДРЕСА_2 з метою ухилитися від військової служби.

Таким чином, 25.05.2022 молодший сержант ОСОБА_5 умисно, в умовах воєнного стану вчинив дезертирство, тобто нез?явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.4 ст. 408 КК України не визнав.

Вказав, що на початку березня 2022 року він був зупинений працівниками ТЦК та отримав повістку про виклик до військового комісаріату. Вранці він з`явився на місце збору, його посадили до автобусу та відвезли до школи, яка знаходилась у невідомому селищі за невідомою адресою. Через місяць він отримав пошкодження у виді розриву сухожилля на лівій нозі, після чого його було направлено до КНП «Черкаський обласний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради». Під час знаходження у госпіталі було офіційно винесено висновок про його не працездатність. Перед випискою йому були призначені процедури, які повинні були бути проведені протягом 2-3 тижнів. Однак, після отримання госпіталем його фотографії та військового білету, ОСОБА_5 20.05.2022 року виписали. Його направили до ТРО №122. Він подзвонив лікарю військової частини та вказав, що не має можливості дістатися до військової частини, а лікар сказав йому їхати додому, до Харкова, оскільки він має ще 5 днів. Лікар приїхав до Харкова та вказав, що 25 травня 2022 року ОСОБА_5 відправлять до лікарні, яка знаходиться у м. Лозова, Харківської області. Після чого, він півтора роки знаходився за місцем мешкання у місті Харкові. Крім того, ОСОБА_5 вказав, що він не був військовослужбовцем, а був цивільною особою.

Захисник у судовому засіданні просила обвинуваченого суворо не карати, вважає покарання, яке прокурор прохав застосувати до ОСОБА_5 , жорстким. Крім того, просила застосувати положення ст. 69 КК України.

Не дивлячись на те, що ОСОБА_5 вину у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 408 КК України не визнав, його винність в інкримінованому кримінальному правопорушенні повністю доведена дослідженими в судовому засіданні доказами.

1.Показання свідків.

Свідок ОСОБА_7 вказав, що є командиром роти НОМЕР_1 , з 29 березня 2022 року був разом з обвинуваченим, у квітні місяці 2022 року ОСОБА_5 отримав пошкодження у АДРЕСА_3 , а саме невдало стрибнув з вантажівки та пошкодив ногу, після чого обвинувачений був направлений до санчастини. Потім начальником санчастини його було відправлено до лікувального закладу. Після лікування до військової частини не повернувся.

Свідок ОСОБА_8 вказав, що на момент травмування ОСОБА_5 він був прикомандирований з військової частини НОМЕР_2 до військової частини до НОМЕР_1 , в АДРЕСА_4 у зв`язку із загибеллю начмеда. Коли вони приїхали до с. Гусарівка, Харківської області, ОСОБА_5 отримав травму через необережність, а саме впав з Камазу, після чого обвинуваченого було направлено до сел. Близнюки, потім до м. Лозова, а потім через м. Дніпро до м. Черкаси. Після виписки ОСОБА_5 , вони підтримували телефонний зв`язок. ОСОБА_5 виписався з лікувального закладу, щоб отримати відпустку. Свідок вказує, що поїхав до м. Харкова за інсуліном, де 22.05.2022 подзвонив обвинуваченому та сказав, щоб той їхав до м. Лозова. Потім свідок приїхав до обвинуваченого та сказав, що може його забрати. Вони зустрілися біля залізничного вокзалу у м. Харкові, де обвинувачений сказав що приїде наступного дня до м. Лозова. Після зустрічі, зв`язок з ОСОБА_5 було втрачено.

Від допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прокурор відмовився.

2.Письмові докази.

Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 15 від 30.03.2022 року, Молодшого сержанта ОСОБА_11 , який перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , було призначено на посаду водієм 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , НОМЕР_3 , з 30 березня 2022 року зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення та вважється таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків.

Відповідно до медичної характеристики, 07.04.2022 року, близько 10:00 год., в с. Гусарівка, Барвінківського району, Харківської області, ОСОБА_5 стрибнув з кузова автомобіля КАМАЗ і травмувався при виконанні бойового завдання. Евакуйований на медроту і далі поетапно в м. Черкаси, лікувався, діагноз: Розрив хрестоподібної зв`язки лівого колінного суглобу. При виписці нібито надали відпустку за станом здоров`я на декілька діб. До в/ч не повертався для оформлення відпустки, документів не надавав. 23.04.2022 року був провіданий начмедом біля будинку за місцем проживання в м. Харків. Стан задовільний, самостійно пересувався, скарг не пред?являв. Виписок не дав, запевнив, що привезе, виїде слідом. До в/ч не повернувся, слухавку не брав.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2604, ОСОБА_5 знаходився у стаціонарі ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.04.2022 по 12.04.2022 з діагнозом: розрив задньої хрестоподібної зв`язки від великогомілкової кісткти лівого колінного суглобу. Був переведений на наступний етап медичної евакуації до КНП «Черкаська ОЛ».

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2604, ОСОБА_5 знаходився у стаціонарі КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» з 12.04.2022 по 23.04.2022. 15.04.2022 було проведено хірургічну операцію.

Згідно з довідкою з КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні з 12.04.2022 по 23.04.2022. 15.04.2022 було проведено хірургічну операцію. Діагноз: пошкодження ПХЗ лівого колінного суглобу. Нестабільність лівого колінного суглобу. Порушення функції опори та ходи. Больовий синдром.

Відповідно до довідки № 350/01-17 від 30.05.2023, ОСОБА_5 перебував у КНП «Черкаський обласний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» на стаціонарному лікуванні у період з 23.04.2022 по 02.05.2022 в терапевтичному відділенні № 1. Також до довідки додано виписку № 771 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Згідно з довідкою № 25/1-26 від 20.05.2022, ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний госпіталь ветеранів війни Черкаської обласної ради» з 23.04.2024 по 20.05.2022 у терапевтичному відділенні № 1. Виписаний 20.05.2022. Також до довідки додано виписку № 880 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

З рапорту старшого слідчого Другого СВ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, майора ОСОБА_12 вбачається, шо 23.04.2023 водій 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прож.: АДРЕСА_1 ) не повернувся з військового шпиталю, де він проходив лікування, до місця служби до розташування в/ч НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .

За фактом самовільного залишення обвинуваченим військової частини було складено доповідь по факту самовільного залишення частини молодшим сержантом ОСОБА_13 від 21.04.2022.

За фактом неналежного виконання службових обов`язків ОСОБА_5 було проведене службове розслідування.

За Актом службового розслідування було встановлено, що 23.04.2022 року водій 3-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 4-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший сержант ОСОБА_14 відмовився повертатись після проходження лікування до тимчасового місця розташування військової частини НОМЕР_1 , а саме: АДРЕСА_2 . За результатами службового розслідування було встановлено та доведено факт неповернення до військової частини після проходження лікування, водія 3-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 4 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодшого сержанта ОСОБА_15 , який мав місце 23.04.2022 року. Крім того, ОСОБА_5 було зупинено виплату грошового та всіх інших видів забезпечення, призупинено здійснення продовольчого, речового та інших видів забезпечення.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 жовтня 2023 року, ОСОБА_5 був затриманий 17 жовтня 2023 року, об 16:30 год. в АДРЕСА_5 .

Наведені докази суд вважає належними, допустимими, оскільки вони отримані відповідно до вимог КПК України. Аналіз викладених доказів поза розумним сумнівом доводить вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст. 408 КК України, як дезертирство, тобто нез?явлення на службу з лікувального закладу з метою ухилитися від військової служби.

Доводи обвинуваченого про те, що він не був військовослужбовцем на момент вчинення злочину, спростовуються матеріалами справи та розцінюються судом як бажання уникнути відповідальності за вчинений злочин.

З огляду на докази, здобуті у даному кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду, пояснення самого обвинуваченого, встановлено, що ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені діючим законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме дезертирство, яке по своїй суті є переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління, з метою ухилення від проходження військової служби.

Про мету ухилення ОСОБА_5 від проходження військової служби свідчить те, що він з 20.05.2022 року та до 17.10.2023 року самостійно не повернувся до місця несення служби, допоки його не було затримано у порядку ст.208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. Крім того, обвинувачений будь-яким іншим чином не зв`язувався з керівництвом військової частини, не повідомив про своє місце перебування та зазначив про намір повернутись до військової служби через певний час. Вказане свідчить про його не бажання продовжувати військову службу.

Суд враховує, що відповідно дост.50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимогст.65 КК України враховує: тяжкість скоєних правопорушень; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також, враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Крім того, ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Європейський суд) передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства», рішення від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Суд зазначає, що вчинене ОСОБА_5 правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, який має середню спеціальну освіту, є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , на час вчинення злочину обіймає посаду водія 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 4 стрілецької роти, у військовому званні: «молодший сержант», зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 . В поліклінічне відділення КНП ХОР «ОКПЛ № 3» за амбулаторною допомогою не звертався та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває. На диспансерному(профілактичному) обліку не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання, відсутні

Обставини, що обтяжують покарання, відсутні.

Враховуючи те, що у справі відсутні пом`якшуючі обставини, тому підстави для застосування положень ст. 69 КК України відсутні.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих обставин, особу винного, його ставлення до вчиненого, тривалість ухилення від військової служби, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Враховуючи принцип індивідуалізації покарання, саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Суд також враховує позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справі №750/2773/22 (провадження №51-3061км22) від 22.12.2022 та у справі №726/78/23, (провадження №51-1772км23) від 11.07.2023, з яких вбачається, що кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки можуть призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, а тому застосування іншого покарання ніж позбавлення волі, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадження відсутні.

Запобіжний захід у вигляді застави суд, до набрання вироком законної сили, залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, визнати винним у вчинені кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 17 жовтня 2023 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, до набрання вироком законної сили залишити незмінним тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбування покарання в порядку ч.5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення у період з 17 жовтня 2023 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1