Дата документу 31.07.2024 Справа № 315/1211/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 315/1211/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/146/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тросник Закарпатської області, громадянки України, яка має неповну середню освіту, не заміжня, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима:

08 червня 2021 року Гуляйпільським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.125 КК України до відбуття покарання у виді громадських робіт на строк 100 годин,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

Заступник керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, та їй призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ч.1 ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_6 цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької суду від 08 червня 2021 року, та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців 10 (десять) днів.

На підставі ст.75 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Запобіжний захід постановлено не обирати.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 гривень, на підставі ч.1 ст.71 КК України до призначеного покарання приєднати невідбуте покарання за вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року у вигляді 100 годин громадських робіт та призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень та 100 годин громадських робіт.

В обґрунтування доводів зазначає, що вирок в частинні призначеного покарання підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.

Вважає, що виходячи із системного тлумачення приписів статей 71 та 75 КК України, застосування приписів ст.75 КК України у разі призначення обвинуваченій особі остаточного покарання з урахуванням ст.71 КК України є неприпустимим.

Тобто, вирішуючи питання щодо призначення покарання за сукупністю вироків за ч.1 ст.71, п.4 ч.1 ст.72 КК України, суд неправомірно звільнив обвинувачену від його відбування з випробуванням, чим фактично змінив попередній вирок суду, який набрав законної сили, і відповідно до якого обвинувачена мала реально відбувати покарання у виді громадських робіт, до якого приписи ст.75 КК України не застосовуються.

Окрім цього, суд застосовуючи положення ст.75 КК України порушив вимоги закону про кримінальну відповідальність та не поклав на обвинувачену обов`язки, що передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд з урахуванням даних про особу обвинуваченої, її віку, характеристики з місця проживання, відношення до вчиненого злочину, наявності пом`якшуючих та через відсутність обтяжуючих обставин покарання мав дискреційні повноваження застосувати положення ст.69 КК України, при цьому призначити покарання, яке необхідно відбувати реально.

В поданих змінах до апеляційної скарги заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 . перший заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та звільнити ОСОБА_6 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.ст. 49, 74 КК України.

Згідно з вироком суду, вироком Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 08 червня 2021 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджена за ч.1 ст.125 КК України до 100 годин громадських робіт, який набрав законної сили 09 липня 2021 року.

Засуджена ОСОБА_6 13 липня 2021 року поставлена на облік до Гуляйпільського районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області.

14 липня 2021 року ОСОБА_6 була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. За результатами ознайомлення у засудженої було відібрано підписку. Того ж дня, а саме 14 липня 2021 року ОСОБА_6 було вручено направлення до Малинівської ОТГ, згідно з яким, починаючи з 19 липня 2021 року ОСОБА_6 повинна приступити до відбування призначеного покарання.

19 липня 2021 року засуджена ОСОБА_6 прибула до Малинівської сільської ради, де її особисто ознайомлено з графіком виходу на громадські роботи та проведено інструктаж по техніці безпеки при виконанні громадських робіт.

Так, розпорядженням голови Малинівської сільської ради ОСОБА_10 №190 від 19 липня 2021 року, для відбування призначеного судом покарання ОСОБА_6 прийнято на безоплатні громадські роботи по упорядкуванню території с. Полтавка Пологівського району Запорізької області з 19 липня 2021 року з відпрацюванням 100 годин при роботі не більше 4 годин в день, щодня, крім вихідних та святкових днів. Відповідальною особою в частині здійснення контролю за виконанням вказаного покарання визначено землевпорядника ОСОБА_11 .

На виконання вищевказаного вироку суду та наказу голови Малинівської сільської ради ОСОБА_10 складено «Графік виходу на роботу засудженої до громадських робіт» на липень 2021 року, у яких встановлено кількість годин відпрацювання громадських робіт.

Отже, ОСОБА_6 достовірно знаючи про наслідки невиконання покладених на неї обов`язків додержуватися встановлених відповідно до ст.37 Кримінально-виконавчого кодексу України порядку і умов відбування покарання, сумлінно ставитися до праці, працювати на визначеному для неї об`єкті і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт, керуючись прямим умислом, діючи з метою ухилення від громадських робіт, не з`являлась на роботу без поважних причини до Малинівської сільської ради для відбування кримінального покарання у виді громадських робіт без поважних причин більше двох разів впродовж місяця, а саме: 19.07.2021; 20.07.2021; 21.07.2021; 22.07.2021; 23.07.2021 та 26.07.2021 року, що згідно ч.3 ст.40 Кримінально-виконавчого кодексу України є ухиленням від відбування покарання у виді громадських робіт.

Таким чином, ОСОБА_6 не вийшла більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оцінений з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши надані сторонами докази, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного кримінального проступку при викладених в оскаржуваному вироку обставинах та кваліфікував дії обвинуваченої за ч.2 ст.389 КК України.

Доведеність вини й кваліфікація дій обвинуваченої ніким з учасників провадження не оспорюється, тому в зазначеній частині вказаний вирок суду судом апеляційної інстанції не переглядається відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

За змістом положень ст.65 КК України, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_6 покарання суд врахував те, що вчинене останньою кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, а також врахував відомості про особу обвинуваченої, яка раніше притягувалась до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, водночас не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, у скоєному щиро розкаялася. Обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання, передбачені статтею 67 Кримінального кодексу України, судом не встановлено.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин кримінального провадження, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.389 КК України у виді обмеження волі в межах санкції статті обвинувачення.

В той же час, санкція ч.2 ст.389 КК України в чинній редакції передбачає покарання у виді пробаційного нагляду на строк до трьох років або обмеження волі на той самий строк.

Отже, відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, є кримінальним проступком.

В свою чергу, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з положенням ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно з матеріалами провадження, в т.ч. з вироком суду, вищевказане кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_6 26 липня 2021 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад три роки, на що обґрунтовано звертає увагу прокурор у зміненій апеляційній скарзі.

З урахуванням викладеного, діючи в межах зміненої апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від призначеного за оскаржуваним вироком суду покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, вищевказаний вирок суду підлягає зміні на підставі ст.ст.407-409 КПК України в частині призначеного обвинуваченій покарання.

Керуючись п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_8 , з урахуванням поданих першим заступником керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_9 змін до неї, задовольнити.

Вирок Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 вересня 2021 року щодо ОСОБА_6 , визнаної винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, змінити в частині призначеного покарання.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4