Справа № 442/7254/24
Провадження № 1-в/442/347/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2024 р. м. Дрогобич

Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши матеріали клопотання начальника Державної установи "Дрогобицька виправна колонія (№40)" ОСОБА_2 про об`єднання вироків щодо засудженого ОСОБА_3 , -

в становила :

Начальник ДУ "Дрогобицька виправна колонія (№40)" ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про об`єднання вироків щодо засудженого ОСОБА_3

В обґрунтування покарання посилається на те, що до їхньої установи прибув для відбування покарання ОСОБА_3 , засуджений по справі 12.08.2021 Жовківським районним судом Львівської області за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого з іспитовим строком на 2 роки, якому ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2024 скасовано звільнення від покарання за згаданим вироком та направлено в місця позбавлення волі строком на 2 роки.

Зазначає, що в особовій справі засудженого знаходиться ще 2 вироки Галицького районного суду м. Львова, згідно яких ОСОБА_3 призначено покарання, проте, не враховано попередньої судимості від 12.08.2021, а саме: від 23.01.2023 за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту, та від 26.12.2023 за ч. 4 ст. 185, ч 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70, 75 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Дослідивши матеріали клопотання, доходжу до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 12.08.2021 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробовуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 12.03.2024 скасовано звільнення ОСОБА_3 від покарання, призначеного за вироком Жовківського районного суду Львівської області від 12.08.2021 та направлено в місця позбавлення волі строком на 2 роки.

Вироком Галицького районного суду м. Львова від 23.11.2023 ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту.

Відповідно до повідомлення Галицького районного суду м. Львова від 13.08.2024, долученого до матеріалів клопотання, Галицьким районний суд м. Львова повідомив ДУ "ДВК-40" про те, що згідно відомостей наявних в матеріалах справи №461/9959/23, ОСОБА_3 відбував покарання призначене за вироком від 23.11.2023. згідно повідомлення "ДУ "Личаківська виправна колонія (№30)" від 08.04.2024 за №9/1599 08.04.2024 звільнений по відбуттю покарання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 23.03.2024 приведено вирок у відповідність до КК України, замінено невідбуту частину покарання 70 днів арешту на 140 днів апробаційного нагляду. Разом з тим, згідно відомостей, наявних в матеріалах справи №461/10445/23 ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України та призначено йому покарання 5 років позбавлення волі. На підставі ст.. 75 КК України, ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробовуванням та призначено йому іспитовий строк 2 роки. Згідно повідомлення начальника Галицького РВ філії ДУ "Центр пробації" у Львівській області №430/36/3/1-24 від 27.02.2024 розпорядження та копія вироку одержано 27.02.2024 та прийнято до виконання.

Пунктом 11 частини 1 статті 537 КПК України передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Як вбачається з клопотання та доданих до нього документів, Галицький районний суд м. Львова при ухваленні вироку від 23.11.2023 та від 26.12.2023 не застосував положення ст. 70, 71 КК України. При цьому, в мотивувальній частині вироку від 23.11.2023, призначаючи покарання ОСОБА_3 суд вказав, що злочин обвинувачений ОСОБА_3 вчинив після закінчення іспитового строку, а тому покарання йому призначено в межах санкції інкримінованої йому статті.

В той же час, застосування даних положень положення статей 70, 71 КК України на стадії виконання вироків, які набрали законної сили, не передбачено КПК України.

У п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року N7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" зазначено, що питання визначення порядку застосування покарання за наявності декількох вироків можуть вирішуватися на стадії виконання вироку у випадках, якщо стосовно засудженого є не звернений до виконання вирок, про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок.

Проте, із матеріалів клопотання вбачається, що вищезазначені вироки відносно ОСОБА_3 набрали законної сили та усі направлені на виконання.

При цьому, при призначенні покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків слід забезпечити недопущення порушення конституційних прав засудженого та виконання постановлених відносно нього вироків, а також недопустити погіршення становища засудженого під час вирішення питання про застосування покарання за наявності кількох вироків, як то передбачено нормами ст. ст. 70, 71 КК України.

Зі змісту ст. 6 параграфу 1 Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950 року слідує, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata (вирішена справа), тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Відповідно до цього принципу жодна сторона не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повторний перегляд порушеного питання не може розглядатися як прихована апеляція, і сама можливість двох поглядів на один предмет не є підставою для повторного розгляду, (п. 91 у справі «Науменко проти України» М 41984/98, рішення від 09.11.2004).

Таким чином, приходжу до переконання, що з врахуванням повноважень місцевого суду на даній стадії, запропонована заявником система об`єднання вироків підміняє призначення покарання при постановленні вироку, або апеляційний перегляд вироків, тягне за собою зміну покарання на реальне позбавлення волі, що істотно погіршує процесуальне становище засудженого, а це є недопуститим.

Крім того, не передбачено КК України складання чи поглинання іспитового строку, який не є покаранням.

Отже, у місцевого суду відсутні повноваження змінювати суть вироку та міру покарання, яка визначена у судовому рішенні, яке набрало законної сили.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги те, що вирішення зазначеного подання зачіпає суть вироків та може погіршити становище засудженого, а тому приходжу до висновку, що у відкритті провадження за даним клопотанням необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

постановила :

У відкритті провадження за клопотанням начальника Державної установи "Дрогобицька виправна колонія (№40)" ОСОБА_2 про об`єднання вироків щодо засудженого ОСОБА_3 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1