У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2024 Справа №607/16624/24 Провадження №1-кп/607/1800/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря с/з ОСОБА_2 ,

під час проведення відкритого судового засідання, в приміщенні зали суду, в м.Тернополі у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002213 від 12.09.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді у Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002213 від 12.09.2023 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Прокурор ОСОБА_4 подала суду письмове клопотання про продовження застосованого стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, оскільки строк застосування вказаного запобіжного заходу закінчується 23:59 11.10.2024, отож, станом на даний час в сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні даного заходу забезпечення кримінального провадження, так як строк його дії завершується, а ризики, які стали передумовою щодо застосування запобіжного заходу продовжують існувати та не змінились по даний час.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримала вказане клопотання, просила його задовольнити.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні подала суду письмове клопотання, у якому просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт за адресою його проживання в АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вказаного клопотання зазначила, що ризики на які посилається прокурор у клопотанні, за період перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою суттєво зменшились. Зокрема: 1) щодо ризику незаконного впливу на свідків, вказала, що доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 будь-якого впливу на свідків в рамках цього кримінального провадження суду не надано. Сторона обвинувачення про факти тиску чи ініціювання позапроцесуального спілкування ОСОБА_3 зі свідками також суду не повідомила.; 2) щодо ризику переховування від суду, зазначила, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 12.01.2024 ОСОБА_3 виповнилось 36 років тобто він є особою на яку поширюються обмеження виїзду за кордон на період дії правового режиму воєнного стану, тому зазначений ризик на даний час суттєво зменшився та практично відпав.; 3) щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, повідомила, що зазначений ризик дещо знизився в силу того, що ОСОБА_3 перебуваючи в умовах слідчого ізолятора переоцінив свою життєву позицію та змінив свої погляди на життя. Обвинувачений ОСОБА_3 вже тривалий час проживає однією сім`єю з ОСОБА_6 , яка в даний час проживає в Тернополі за адресою АДРЕСА_1 . Вони разом виховують її трьох малолітніх дітей, яких ОСОБА_3 утримує.

Саме через тяжкі сімейні обставини ОСОБА_3 "переступив" закон та вчинити майновий злочин.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав думку захисника.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.07.2024 у справі №607/24847/23, стосовно ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 23:59 19.08.2024. Також було визначено підозрюваному ОСОБА_3 заставу у розмірі 121120 (сто двадцять одну тисячу сто двадцять) гривень.

Після направлення обвинувального акту до суду, згідно ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2024, у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який було відмовлено та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23:59 11.10.2024.

При вирішенні клопотання щодо продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Суд враховує те, що прокурором та матеріалами кримінального провадження доведено що обвинувачений ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином та за вчинення якого передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Окрім того, ризики, визначені в ухвалі суду про застосування та продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на даний час не зменшились та продовжують існувати, а саме ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Зокрема те, що обвинувачений зможе переховуватись від суду. Такий висновок ґрунтується на тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 . На думку суду, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, адже суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Ризик того, що обвинувачений буде продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення стверджується тим, що обвинувачений, раніше судимий за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, судимість за які не погашена в установленому законом порядку, не має постійного джерела доходу, та офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зав`язків, що на шлях виправлення він не став, вчинив новий тяжкий злочин в умовах воєнного стану в Україні.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, суд не вбачає доцільності у зміні раніше застосованого щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу, оскільки будь-яких нових даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно останнього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Посилання сторони захисту на можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу, у вигляді цілодобового домашнього арешту, сприймаються критично, оскільки беручи до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, а також те, що обвинувачений ОСОБА_3 не працює, немає офіційного доходу, раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не погашена, що свідчить про схильність особи до вчинення кримінальних правопорушень та вчинення дій по ухиленню від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, суд вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 менш суворих запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту, не зможе попередити ризики, визначені у ст. 177 КПК України та забезпечити належне виконання ним покладених обов`язків.

Також зважаючи на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується останній, суд вважає виправданим подальше тримання обвинуваченого під вартою, а тому клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 до двох місяців.

На підставі викладеного та керуючись главою 18 КПК України, ст.ст. 318, 331, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

У задоволенні клопотання сторони захисту відмовити.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою залишити без змін, продовживши строк тримання під вартою ОСОБА_3 до 23:59 4.12.2024.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому ОСОБА_3 , його захиснику та прокурору, а також направити уповноваженій службовій особі в місця ув`язнення обвинуваченого.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1