Справа № 296/6426/24
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2024 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі клопотання слідчого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором відділу Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про накладення арешту на майно, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000544 від 18.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , із позбавленням права на відчуження та розпоряджання вказаним майном.

В обґрунтування поданого клопотання зазначає, що слідчими слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області у складі слідчої групи здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000544 18.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК України.

На початку осені 2023 року ОСОБА_6 , у зв`язку з поганим станом здоров`я, маючи діагноз «розповсюджений остеохондроз шийного відділу хребта, кила міжхребцевого диску ІНФОРМАЦІЯ_2 » звернувся до КНП «Обласний центр реабілітації» Житомирської обласної ради з метою консультації та лікування та потрапив на прийом до лікаря ОСОБА_7 , який обіймав посаду завідувача відділенням вказаного закладу, тобто був службовою особою в розумінні примітки 1 ст. 364 КК України.

У вказаний день, час та місці у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на прохання, поєднане з вимаганням та одержання для себе та третіх осіб неправомірної вигоди від ОСОБА_6 за вчинення в його інтересах дій з використанням наданого службового становища, вчиненого за попередньою змовою групою осіб зі службовими особами, уповноваженими на прийняття рішення про встановлення групи інвалідності.

Реалізуючи власний умисел ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 про наявність в останнього медичних показань для встановлення групи інвалідності, однак для позитивного вирішення вказаного питання необхідно пройти додаткові медичні обстеження, в тому числі в рамках процедури розгляду документів в ЛКК та МСЕК. Крім того, ОСОБА_7 зазначив, що за надання ним необхідних направлень для проходження медичних обстежень та лікувань, а також прийняття уповноваженими службовими особами МСЕК, вплив на яких має ОСОБА_7 , рішення про встановлення групи інвалідності необхідно надати неправомірну вигоду, і що без надання неправомірної вигоди отримання групи інвалідності є неможливим. При цьому розмір неправомірної вигоди буде зазначатися додатково залежно від етапу проходження процедури оформлення групи інвалідності.

Зміст розмови, посада ОСОБА_7 та пов`язані з нею можливості змусили ОСОБА_6 погодитись на протиправні умови ОСОБА_7 .

У подальшому, 18.09.2023 ОСОБА_7 передав ОСОБА_6 виписку із відповідним висновком з підписом лікуючого лікаря та його, як завідуючого відділенням з рекомендацією проходження лікарської комісії та медико-соціальної експертизи. Після передачі виписки, останній повідомив, що після того, як у нього буде на руках висновок лікарської комісії та направлення на МСЕК, останньому буде необхідно повторно з`явитись до нього.

В подальшому, відповідно до рішення ЛКК КНП «Коростенська ЦРЛ» ОСОБА_6 направлено для проходження МСЕК та вже 17.10.2023 останній знову прибув до КНП «Обласний центр реабілітації» Житомирської обласної ради до ОСОБА_7 .

В ході зустрічі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, будучи службовою особою, яка виконує організаційно-розпорядчі функції повідомив, що йому потрібно отримати всі наявні у ОСОБА_6 документи, разом із направленням на проходження МСЕК, після чого додав, що останньому необхідно підготувати що найменш 1500 доларів США, які будуть необхідні при вирішенні всіх питань по визначенні та встановленні йому групи інвалідності, та повідомив, що для вирішення таких питань будуть залучені інші службові особи системи МСЕК, тим самим озвучивши суму неправомірної вигоди за вчинення в інтересах ОСОБА_6 дій, групою осіб з використанням наданого їм службового становища.

Після цього ОСОБА_7 готував необхідні документи, проводив консультування ОСОБА_6 та в лютому 2024 року повідомив останньому, що в подальшому процедурою остаточного оформлення групи інвалідності займатиметься ОСОБА_5 , з яким ОСОБА_7 заздалегідь вступив у попередню змову групою осіб та який, зі слів останнього, виступатиме в якості посередника те безпосередньо передаватиме неправомірну вигоду уповноваженим особам МСЕК.

За таких обставин ОСОБА_7 , залучивши як пособника ОСОБА_5 , забезпечив собі опосередкований контакт між надавачем і одержувачем неправомірної вигоди, мав можливість безперешкодно довести до ОСОБА_6 свій намір щодо одержання неправомірної вигоди та одержати її, водночас, уникаючи безпосереднього з ним спілкування та, як наслідок, можливого викриття у вчиненні кримінального правопорушення.

У подальшому, 15.02.2024 під час особистої зустрічі з ОСОБА_6 . ОСОБА_5 повідомив, що є довіреною особою як ОСОБА_7 так і уповноважених службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , і що для прийняття рішення про встановлення групи інвалідності необхідно надавати неправомірну вигоду безпосередньо ОСОБА_5 , який в подальшому передаватиме її ОСОБА_7 та уповноваженим службовим особам ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, під час зустрічі ОСОБА_5 продемонстрував ОСОБА_6 медичні документи останнього як свідчення того, що має реальні контакти як з ОСОБА_7 так із уповноваженими службовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 .

21.02.2024 ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання по АДРЕСА_2 , діючи в рамках єдиного умислу з ОСОБА_5 та невстановленими службовим особам Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи, одержав від ОСОБА_6 частину неправомірної вигоди в розмірі 5 тисяч гривень за проведену ним роботу щодо готування необхідних документів для розгляду МСЕК. Під час вказаної зустрічі ОСОБА_7 підтвердив, що за посередництва ОСОБА_5 та за умови надання останньому неправомірної вигоди ОСОБА_6 отримає групу інвалідності.

У подальшому, 18.03.2024 ОСОБА_5 , діючи в рамках єдиного спільного умислу з ОСОБА_7 та достовірно невстановленими службовими особами Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи, висловив ОСОБА_6 прохання, поєднане з вимаганням, про надання неправомірної вигоди в розмірі 1 тисячі 500 доларів США для прийняття уповноваженими службовими особами Житомирського обласного центру медико-соціальної експертизи рішення про встановлення групи інвалідності.

Будучи змушеним погодитись на протиправні вимоги, 19.03.2024 під час безпосередньої зустрічі в м. Житомирі, ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_5 отримав неправомірну вигоду для себе та третіх осіб в розмірі 1 тисячі 500 доларів США, що становить 58 тисяч 461 гривню 61 копійку, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.

19.03.2024 о 13 год. 11 хв. в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, затримано ОСОБА_5 , якому о 21 год. 15 хв. вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України, тобто в пособництві у проханні, поєднаному з вимаганням та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії, з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 19.03.2024 о 16 год. 22 хв. вручено повідомлення про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю

м. Житомир Житомирської області, громадянину України, зареєстрованому за адресою:

АДРЕСА_3 , проживаючому за адресою:

АДРЕСА_2 , працюючому на посаді завідувача відділенням КНП «Обласний центр реабілітації» Житомирської обласної ради, раніше не судимому, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, тобто у проханні, поєднаному з вимаганням та одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе та третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду дії, з використанням наданого їй службового становища, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Так, у кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України. За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.368 КК України передбачено конфіскацію майна як вид покарання.

Таким чином, виникла необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_5 , позбавивши його права на відчуження та розпорядження цим майном.

Слідчий в поданій заяві просить клопотання розглянути та задовольнити (а.с.123).

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, слідчий суддя визнав за можливе розглянути клопотання за відсутності власника майна, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності-також захисника, законного представника. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1). збереження речових доказів; 2). спеціальної конфіскації; 3). конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4). відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч.3 ст.368 КК України, передбачає покарання з можливою конфіскацією майна.

За таких обставин, з урахуванням доведеності слідчим та прокурором правової підстави арешту майна, розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку про те, що слід накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 так як слідчим доведено, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування арешту майна, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи ОСОБА_5 , а також може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотаннями про арешт майна.

Разом з тим, до матеріалів клопотання слідчим додано відомості з Державного реєстру речових справ в яких міститься інформація, що ОСОБА_5 є власником лише 1/4 частини квартири АДРЕСА_4 .

Враховуючи, що слідчим не надано доказів належності підозрюваному всієї квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , тому клопотання підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на 1/4 частку вказаної квартири.

Керуючись ст.ст.131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , з встановленням заборони власнику або будь-якій особі на відчуження вказаного майна, без обмеження права користування нею.

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала оскаржується безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1