Провадження №1-кс/463/8560/24
УХВАЛА

слідчого судді

11 листопада 2024 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із скаргою, та просить скасувати постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 13.09.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089 від 23.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 357 КПК України.

В обґрунтування поданої скарги покликаdся на те, що оскаржуваною постановою старшого слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_4 , вчергове винесену 13.09.2024 року у кримінальному провадженні №0000089 від 23.02.2024 року, йому відмовлено у визнанні потерпілим в межах кримінального провадження №0000089. Вказуючи на незаконність оскаржуваної постанови та необхідність її скасування зазначfє про те, що зміст такої зводиться до фактичного переписування раніше уже скасованих аналогічних постанов слідчого, у зв`язку з чим просить її скасувати.

Особа, яка подала скаргу ОСОБА_3 в судовому засіданні уточнені вимоги скарги підтримав та наполягав на її задоволенні.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Держаного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, в судове засідання з розгляду вказаної скарги не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином. До судового засідання не скерував письмових заперечень на скаргу. У зв`язку із наведеним, враховуючи скорочені процесуальні строки для розгляду скарги, слідча суддя вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності суб`єкта оскарження на підставі наявних доказів. Крім того, в силу ст. 26, ч. 3 ст. 306 КПК України його відсутність не є перешкодою для розгляду скарги, а сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані матеріали скарги, слідча суддя дійшла наступного висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування суд враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст. 21 КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 29 жовтня 2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Слідчим суддею встановлено, що Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000089 від 23.02.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 357 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви ОСОБА_3 від 26.01.2024 про вчинення кримінального правопорушення.

Постановою с таршого слідчого Першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 від 13.09.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_3 щодо визнання останнього потерпілим у кримінальному провадженні №0000089 від 23.02.2024 відмовлено.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій було відмовлено у визнанні потерпілою, можуть бути оскаржені рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим.

Відповідно до ст. 9 ч. 2 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі ч. 3 ст. 55 КПК України потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно з положеннями ст. 55 КПК України для визнання фізичної особи потерпілою у кримінальному провадженні необхідно дві умови: 1) отримання особою в результаті кримінального правопорушення моральної, фізичної або майнової шкоди; 2) після початку кримінального провадження подання особою заяви про залучення її до провадження як потерпілої.

При цьому, частиною 5 ст. 55 КПК України передбачено, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною нормою мають бути належним чином мотивовані.

З аналізу вищевказаних норм КПК України слідує, що чинне кримінально-процесуальне законодавство передбачає можливість відмови у визнанні особи потерпілим. Разом з тим, умовою для цього є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст. 55 КПК України.

З урахуванням вищенаведеного, слідчий суддя приходить до висновку про те, що слідчий, постановляючи оскаржувану постанову, повинен був надати аналіз та вказати мотиви прийняття оскаржуваної постанови, виходячи з дослідження всіх наявних в матеріалах кримінального провадження даних щодо можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди та врахувати те, що саме за його заявою були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінального правопорушення та те, що права і обов`язки потерпілого виникли в особи з моменту подання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Як зазначається скаржником, питання завдання шкоди не з`ясовувались.

Тому слідча суддя погоджується з доводами ОСОБА_3 , що відмова у визнанні його потерпілим слідчим належним чином не мотивована. Зокрема, слідчий в оскаржуваній постанові обмежився лише констатацією, що завдання майнової шкоди заявнику не встановлено, слідчий в оскаржуваній постанові не зазначив, які саме слідчі та інші процесуальні дії вчинені з метою саме перевірки факту спричинення такої шкоди, та чи встановлював він факт заподіяння такої шкоди.

Таким чином, оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, оскільки не містить належних мотивів прийнятого рішення, не відповідає вимогам процесуального закону, тому підлягає до скасування.

При цьому слідча суддя звертає увагу, що аналогічні за змістом постанови слідчого вже неодноразово скасовувались ухвалами слідчих суддів Личаківського районного суду м. Львова, проте останнім, при винесенні постанови від 13.09.20924, належних висновків не зроблено.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим підлягає до задоволення, з урахуванням встановлених слідчою суддею обставин.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідча суддя

постановила:

скаргу задовольнити.

Постанову старшого слідчого Першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_4 від 13.09.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілого у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000089 від 23.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 357 КПК України, скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 10.00 год. 14 листопада 2024 року.

Слідча суддя ОСОБА_1