ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/306/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - запобіжний захід
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2024 року,

встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 про визначення розміру застави та задоволено клопотання старшого слідчого і продовжено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Тернопіль, Тернопільської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 , фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, неодруженого, з середньою-спеціальною освітою, непрацюючого, раніше не судимого,

строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 00 год. 00 хв. 09 листопада 2024 року.

Як вбачається з матеріалів, слідчими СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені №0000344 від 21.07.2024 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Відповідно до повідомленої підозри, досудовим розслідуванням встановлено, що 21.07.2024 року близько 15 год. 30 хв., водій ОСОБА_7 , керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 2115», р.н. НОМЕР_1 та рухався в напрямку вул. М.Шептицького, лівою смугою вул. Степана Будного м. Тернополя, зі швидкістю в діапазоні 125... 145 км/год., чим порушив вимоги пунктів 12.4 та 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі Правила дорожнього руху або ПДР), які забороняли йому перевищувати максимальну швидкість у населених пунктах 50 км/год.

Під час руху в дорожніх умовах і обстановці, які характеризувались дощем та мокрим дорожнім покриттям, ОСОБА_7 не врахував стан поверхні проїзної частини та дорожню обстановку і в порушення вимог п.п. 1.5 ч. 1, 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка»), 2.3 «б», «д» 12.1 ПДР, не був уважний, належно не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, неправильно вибрав безпечну швидкість, щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля та безпечно керувати ним і в такий спосіб своїми діями не створювати небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху, загрозу життю і здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Унаслідок цього і в порушення п. 10.1 ПДР України ОСОБА_7 не переконався, що це буде безпечним, а застосувавши неправильні прийоми керування втратив контроль над управлінням автомобіля, допустивши його занос.

У вказаний період часу в зустрічному напрямку у своїй смузі до м. Тернополя стояв нерухомо автомобіль «ALFA ROMEO Giulia», р.н. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_9 , а у правій смузі руху того ж транспортного потоку - автомобіль «VOLKSWAGEN Passat», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_10 .

Своїми діями, які не відповідали вище вказаним вимогам пунктів ПДР, навпроти будинку №4А вказаної вулиці, рухаючись в стані заносу ОСОБА_7 , поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та в порушення п. 11.3 та вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 ПДР, яку перетинати заборонено, виїхав автомобілем «ВАЗ 2115» на зустрічну смугу руху, де і допустив зіткнення із автомобілем «ALFA ROMEO Giulia», р.н. НОМЕР_2 , а той в свою чергу із автомобілем «VOLKSWAGEN Passat», р.н. НОМЕР_3 . В результаті динамічного руху та попереднього зіткнення, автомобіль «ВАЗ 2115», р.н. НОМЕР_1 в стані заносу, продовжив рух зустрічним транспортним потоком, де в межах його лівої смуги для руху допустив зіткнення із зустрічним автомобілем «TOYOTA Camry», р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у напрямку вул. Микулинецька в межах своєї смуги руху.

У результаті даного зіткнення транспортних засобів пасажири автомобіля «ВАЗ 2115», р.н. НОМЕР_1 :

ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у виді: травми тіла з чисельними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, яка супроводжувалась ознаками зовнішньої і внутрішньої кровотечі та призвела до масивної крововтрати котра і стала безпосередньою причиною настання смерті.

ОСОБА_13 отримала тілесні ушкодження у виді: масивної травми тіла з численними переломами кісток скелету та ушкодженнями внутрішніх органів, яка супроводжувалась ознаками зовнішньої і внутрішньої кровотечі та призвела до масивної крововтрати котра і стала безпосередньою причиною настання смерті.

ОСОБА_14 отримала наступні тілесні ушкодження: черепно-мозкову травму - струс головного мозку; із зовнішніх ушкоджень відмічені «рвані» рани лобової ділянки голови та «носо-губної ділянки» справа, садна обличчя; закриту травму грудної клітки у виді переломів тіла правої ключиці в середній третині та 11-12-го правих ребер і забиття легень, яка супроводжувалась явищами правобічного пневмогемотораксу (накопичення повітря і крові в плевральній порожнині); закриту травму живота з ушкодженням печінки (лінійні розриви правої частки) та тонкої кишки (гематома брижі), яка супроводжувались внутрішньочеревною кровотечею і ускладнилась розвитком перитоніту (запалення очеревини); закриту травму поперекового відділу хребта у виді переломів остистих відростків 2-5-го хребців і поперечних відростків 2-4-го хребців справа; закриту травму тазу у виді переломів кісток (крижової, лобкових), розривів сечового міхура та заочеревинної гематоми; переломи першого і 3-4-го правих ребер, які належать до тяжких за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог пунктів: 1.5 ч.І, 1.10, (в частині визначення понять: «безпечна швидкість», «дати дорогу», «дорожні умови», «дорожня обстановка», «маневрування (маневр)», і належне виконання їх вимог), 2.3 (б, д), 10.1, 11.3, 12.1,12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями, а також вимог, які наведенні у абзацах 1, 2 частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХП від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями, перебуває у прямому причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди та спричинення смерті потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_14

21 липня 2024 року о 20 годині 04 хвилин ОСОБА_7 , затриманий в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

22.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , а також заподіяло тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_14 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 Кримінального кодексу України.

06.09.2024 року ОСОБА_7 змінено раніше повідомлену підозру.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити частково і застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, визначити останньому заставу у виді 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то становить в сумі 60560 грн. та встановити строк дії ухвали до 09.11.2024 року

Вважає, що слідчий суддя достатньо не обґрунтував своє рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави та не взяв до уваги усі обставини справи, особу підозрюваного та міцність його соціальних зв`язків.

Вказує, що слідчий суддя, приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не навів в своїй ухвалі підстав та обставин, що унеможливлювали визначити підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та відсутність даних про наявність обтяжуючих обставин, а також доведеність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, серйозність звинувачення, пред`явленого підозрюваному та тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винним у вчиненні злочину, в якому він підозрюється, наявна можливість в даному випадку визначити підозрюваному заставу.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах адвоката ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляцію, просять її задовольнити, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, просить її залишити без змін, обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст.199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу, та умови, за яких таке продовження можливе.

Як встановлено колегією суддів, зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Висновки слідчого судді про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає вірними, оскільки вони підтверджуються зібраними в ході досудового розслідування доказами, доданими до клопотання органу досудового слідства.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ст.177 КПК України.

Обставини, факти та інформація, яка міститься у наявних в матеріалах провадження доказах, підтверджують існування зв`язку між ОСОБА_7 та кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого він підозрюється, що в своїй сукупності є достатнім для продовження дії запобіжного заходу.

Питання доведеності чи недоведеності вини є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини під час розгляду справи по суті.

Тому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя належним чином вмотивував своє рішення про продовження строку тримання під вартою, зазначивши про наявність ризиків, визначених в ст.177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, слідчий суддя, з врахуванням вимог, передбачених ст.199 КПК України, прийшов до вірного висновку, що інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, не зможе попередити ризикам, встановленим ст. 177 КПК України та підставно продовжив строк тримання під вартою підозрюваному.

Слідчий суддя вірно оцінив обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України та врахував при цьому, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, особу підозрюваного, який є працездатним, однак ніде не працює, утриманців не має, що вказує на такі соціальні зв`язки, які дозволяють йому переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Також, слідчий суддя, приймаючи до уваги особу підозрюваного, обставини, за яких були вчинено кримінальне правопорушення, керуючись п. 2 ч.4 ст.183 КПК України, правомірно не визначив розмір застави.

На даний час, в порядку ст. 290 КПК сторонам кримінального провадження повідомлено про завершення досудового розслідування та надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що ухвала слідчого судді про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_7 відповідає вимогам ст.ст. 177, 183, 199 КПК України, є обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 183, 194, 199, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді