1Справа № 321/320/20 1-в/335/194/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника органу пробації ОСОБА_4 , розглянувши подання заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 22.01.2021 вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2024 до суду надійшло подання заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 , про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_6 , засудженого 22.01.2021 вироком Михайлівського районного суду Запорізької області за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік.

В обґрунтування подання зазначено, що вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22.01.2021 ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік.

Засуджений ОСОБА_6 перебуває на обліку у Василівському районному секторі №3 філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області з 01.03.2021, його особова справа перебуває на тимчасово окупованій території.

25.05.2021 до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_6 було направлено подання про скасування звільнення від відбування покарання, однак вказане подання не було розглянуте, у зв`язку із тимчасовою окупацією м. Кам`янка Дніпровська Запорізької області.

За час перебування на обліку в органі пробації ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності не притягався.

Іспитовий строк у ОСОБА_6 закінчився 22.01.2022.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вищезазначене, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

На момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, розмір вартості викраденого майна, з якого, згідно зазначеного вище Закону, настає кримінальна відповідальність становив 2270 грн.

З вироку суду вбачається, що розмір вартості викраденого ОСОБА_6 майна складає 616 грн. 67 коп., що у свою чергу виключає кримінальну відповідальність за ч. 3 ст. 185 КК України та вказані дії ОСОБА_6 необхідно кваліфікувати за ч. 2 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За таких обставин, враховуючи, що згідно вироку сума викраденого ОСОБА_6 майна становить 616 грн. 67 коп., тобто не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на час вчинення злочину, представник органу пробації просила звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання на підставі ст. 74 КК України,.

У судовому засіданні представник органу пробації ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 клопотання про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 підтримали та просили його задовольнити.

У судове засідання засуджений не з`явився, був повідомлений про судове засідання, відповідно до положень ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду подання у відсутність засудженого.

Заслухавши учасників розгляду клопотання, дослідивши його доводи та матеріли, які долучені до клопотання, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Заступник начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_7 25.10.2024 звернулась до суду із клопотанням про приведення судового рішення у відповідність до вимог закону № 3886 від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» відносно ОСОБА_6 , який засуджений вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22.01.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік, для вирішення питання про звільнення ОСОБА_6 від призначеного судом покарання.

При цьому, у поданні взагалі не зазначено, у який саме спосіб необхідно привести у відповідність до нового законодавства вирок та в чому саме полягає невідповідність вироку законодавчим вимогам, які повинні були діяти на час ухвалення вироку.

Фактично назва подання не відповідає його прохальній частині. Положеннями КК України та КПК України не передбачено можливості вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до нового закону, а норми, на які посилається представник органу пробації, передбачають лише можливість вирішення питання про звільнення засудженого від покарання та його відбування.

Згідно ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу (у даному випадку місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок), має право вирішувати питання в тому числі про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених ч. 2 і ч. 3 ст. 74 КК України.

Згідно частин 2, 3 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

09.08.2024 набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (дрібне викрадення чужого майна).

Згідно цього Закону, за ч. 1 ст. 51 КУпАП України передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Частиною 2 ст. 51 КУпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Судом встановлено, що вироком Михайлівського районного суду Запорізької області від 22.01.2021 визнано винуватим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді трьох років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на один рік. На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вказаний вирок набрав законної сили 21.02.2021.

З матеріалів провадження встановлено, що іспитовий строк ОСОБА_6 обчислюється з 21.01.2021, тобто з моменту проголошення вироку суду, та цей строк закінчився 21.01.2022, тобто тобто до набрання чинності Законом № 3886-ІX.

Тобто, подання органу пробації подано до суду майже через 3 роки після закінчення іспитового строку. Відомостей про те, що компетентним судом ухвалено рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням до закінчення іспитового строку матеріали клопотання не мають.

Відповідно до статті 78 КК України після закінчення іспитового строку засуджений, який виконав покладені на нього обов`язки та не вчинив нового кримінального правопорушення, звільняється судом від призначеного йому покарання. Якщо засуджений не виконує покладені на нього обов`язки або систематично вчинює правопорушення, що потягли за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення, суд направляє засудженого для відбування призначеного покарання. У разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КК України, особа визнається такою, що має судимість, з дня набрання законної сили обвинувальним вироком і до погашення або зняття судимості.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені відповідно до статті 75 цього Кодексу, якщо протягом іспитового строку вони не вчинять нового злочину і якщо протягом зазначеного строку рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням не буде скасоване з інших підстав, передбачених законом.

Так, з системного аналізу кримінального закону, судимість є правовим станом особи, який виникає у зв`язку з її засудженням до кримінального покарання і за зазначених у законі умов тягне настання для неї певних негативних наслідків. Правильне застосування правових норм про судимість, її погашення чи зняття має важливе значення для вирішення кримінальних справ у разі вчинення особою нового злочину. Судимість має строковий характер. Закон визначає, коли вона виникає (з дня набрання законної сили обвинувальним вироком), та встановлює підстави її припинення. Такими підставами є погашення судимості та її зняття. Як погашення, так і зняття судимості пов`язані зі спливом певних термінів, протягом яких особа повинна перетерпіти негативні наслідки та своєю поведінкою довести остаточне виправлення.

Припинення судимості анулює всі кримінально-правові та загальноправові наслідки засудження та призначення покарання. Особа, судимість якої погашена або знята, вважається такою, яка раніше злочину не вчиняла, покарання не відбувала. Вона не зобов`язана будь-де вказувати про вчинення нею в минулому злочину та призначення за нього покарання, не повинна відчувати жодних негативних наслідків колишньої судимості.

Таким чином, враховуючи, що іспитовий строк ОСОБА_6 закінчився 21.01.2022 та, як зазначено у клопотанні, останній до кримінальної відповідальності не притягався, станом на час закінчення іспитового строку судом не ухвалено рішення про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації мав би звернутись до суду із поданням про звільнення засудженого від призначеного йому покарання, відповідно до вимог ст. 78 КК України, оскільки звільнення засудженого, який відбув призначене судом покарання внаслідок закінчення іспитового строку, від призначеного покарання з підстав, передбачених ч. 2 ст. 74 КК України, неможливе.

У своєму поданні представник органу пробації зазначає про те, що 25.05.2021 до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області відносно ОСОБА_6 було направлено подання про скасування звільнення від відбування покарання, однак на час закінчення іспитового строку, 22.01.2022, вказане подання не було розглянуте, і судом не постановлялась ухвала з цього питання, яка би встановлювала обставини невиконання вироку засудженим протягом іспитового строку.

Вказані обставини свідчать, що на момент звернення до суду і судового розгляду подання органу пробації засуджений повністю відбув покарання та з 22.01.2022 вважається таким, що не має судимості в силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України.

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення подання органу пробації.

Керуючись ст. ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання заступника начальника філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області ОСОБА_5 вілносно ОСОБА_6 , відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи діб з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 28 листопада 2024 року.

Повний текст ухвали складено 29 листопада 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1