Провадження № 1-кп/947/1231/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2024 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

провівши у підготовчому судовому засіданні в місті Одесі у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000480 від 10.07.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Макарове, Ширяївського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.06.2024 Ширяївським районним судом Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Костянтинів, Ширяївського району, Одеської області, громадянина України, українця, з середньою незакінченою освітою, учень 1-го курсу Ісаєвського професійного ліцею, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 19.06.2024 Ширяївським районним судом Одеської області за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. Згідно ст.ст. 75, 104 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки,

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

сторони кримінального провадження прокурор ОСОБА_5 ,

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законний представник ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000480 від 10.07.2024 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про продовження застосованого до обвинувачених, кожного окремо, запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючи своє клопотання тим, що на теперішній час існують ризики передбачені п.1, п.3, п.5 ч.1 ст.177 КПК України.

Захисники обвинувачених, кожен окремо, заперечували проти заявлених клопотань прокурора про продовження обвинуваченим, кожному окремо, дії застосованого запобіжного заходу, вважаючи, що прокурором не доведено існування ризиків на які він посилається в своїх клопотаннях, клопотання є необґрунтованими, обвинуваченні є неповнолітніми, у них наявні соціальні зв`язки, тому захисники просили обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, або ж зменшити розмір застави.

Обвинувачені, кожен окремо, підтримали своїх захисників.

Законний представник обвинувачених також підтримала думку захисників.

Вивчивши подані клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

При розгляді клопотань прокурора відносно обвинувачених, кожного окремо, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Згідно п.32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, та відповідно до п.219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» («NechiporukandYonkalo v. Ukraine») від 21 квітня 2011 року, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Крім того, Європейський суд з прав людини у п.п. 68-69 Рішення від 17.10.2013 року у справі «Таран проти України» зазначив, що пункт 1 статті 5 Конвенції вимагає, що для того, щоб позбавлення свободи не вважалося свавільним, не достатньо того, щоб цей захід здійснювався відповідно до національного законодавства; він також має бути необхідним за конкретних обставин (див. рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештяк проти Словаччини» (Neљќбk v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74). На думку Суду, тримання під вартою відповідно до підпункту «с» пункту 1 статті 5 Конвенції має втілювати вимогу пропорційності, яка обумовлює існування обґрунтованого рішення, яким здійснюється оцінка відповідних аргументів «за» і «проти» звільнення (див. рішення у справі «Ладент проти Польщі» (Ladent v. Poland), заява № 11036/03, п. 55, ECHR 2008-... (витяги), і від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 86).

Суд також постановив, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Під час досудового розслідування до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожного окремо, було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено слідчим суддею до 10.10.2024 року.

Так, обґрунтованість повідомленої під час досудового розслідування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожному окремо, підозри було перевірено слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою та при продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останніх.

Приймаючи до уваги те, що на теперішній час ОСОБА_3 будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, усвідомлюючи, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його винуватим, санкцією ч.4 ст.185 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від п`яти до восьми років, суд приходить до переконання що ризик, який існував на момент застосування відносно ОСОБА_3 запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати, а саме ризик у вигляді переховування від суду.

Крім того, враховуючи, що судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не розпочато, свідками злочину є неповнолітні близькі знайомі обвинуваченого, а ОСОБА_3 відома адреса проживання потерпілої, а також те, що вказані особи безпосередньо судом не допитувались, суд приходить до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_3 на свідків та потерпілу, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд вважає доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_3 не має постійного джерела доходу, раніше засуджений за скоєння злочину проти власності.

Також, приймаючи до уваги те, що на теперішній час ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, усвідомлюючи, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його винуватим, санкцією ч.4 ст.185 КК України, передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, на строк від п`яти до восьми років, суд приходить до переконання що ризик, який існував на момент застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, не зменшився та продовжує існувати, а саме ризик у вигляді переховування від суду.

Крім того, враховуючи, що судовий розгляд у кримінальному провадженні ще не розпочато, свідками злочину є неповнолітні близькі знайомі обвинуваченого, а ОСОБА_4 відома адреса проживання потерпілої, а також те, що вказані особи безпосередньо судом не допитувались, суд приходить до переконання про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику можливого незаконного впливу обвинуваченого ОСОБА_4 на свідків та потерпілу, схиляючи їх до надання неправдивих показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд вважає доведеним існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, так як ОСОБА_4 не має постійного джерела доходу, засуджений за скоєння злочину проти власності, під час іспитового строку, вчинив аналогічне кримінальне правопорушення.

Таким чином, викладене свідчить про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожного окремо.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи те, що встановлені ризики не зникли та продовжують існувати, суд приходить до переконання, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченим, кожному окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Piruzyanv. Armenia», п.п. 104-105-794, автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції.

В частині визначеного розміру застави, суд, з огляду на майновий та сімейний стан обвинувачених, кожного окремо, встановлені в судовому засіданні ризики, обставини інкримінованого обвинуваченим, кожному окремо, кримінального правопорушення, вважає, що визначений розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку обвинувачених, під загрозою звернення застави в дохід держави, та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків, у випадку її внесення, а тому такий розмір застави зміні не підлягає.

На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що клопотання сторони обвинувачення про продовження обвинуваченим, кожному окремо, строку тримання під вартою підлягає задоволенню, так як є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого залишилися з огляду на серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкості з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, а також тим завданням, які має досягти суд, та може гарантувати виконання обвинуваченими, кожним окремо, покладених на них процесуальних обов`язків, що не зможе бути забезпечено застосуванням іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Керуючись ст.ст.176-178, 181, 194, 314, 315, ст.ст.370-372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії застосованого до обвинувачених ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з раніше визначеним розміром застави в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, до 07.12.2024 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з раніше визначеним розміром застави в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, до 07.12.2024 року, включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, їх захисникам, прокурору та уповноваженій службовій особі місця ув`язнення обвинувачених.

Ухвала підлягає оскарженню у встановленому порядку.

Суддя ОСОБА_1