Справа № 361/7185/24
Провадження № 1-кп/361/1054/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року місто Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представник потерпілого - Товариства з обмеженою відповідальністю «МУР ЛТД» ОСОБА_7 ;

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Бровари Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за

№ 0000357 від 16 липня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Бровари Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 85 КК України раніше не судимого,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296, ст. 348, ч. 2 ст. 345 КК України,

ВСТАНОВИВ:

25 липня 2024 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 296, статтею 348, частиною 2 статті 345 КК України.

Ухвалою слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2024 року застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави.

14 травня 2024 року ухвалою Київського апеляційного суду апеляційну скаргу прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону задоволено. Ухвалу слідчого судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 травня 2024 року скасовано. Постановлено нову ухвалу, якою застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 08 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

03 липня 2024 року ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва строк тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено до 08 серпня 2024 року.

02 серпня 2024 року прокурор Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 звернувся з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ст.348, ч. 2 ст. 345 КК України.

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що ризики, передбачені статтею п.п.1, 3 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували станом на момент обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишились актуальними. Сторона обвинувачення зауважує, що такі ризики навпаки підсилились обставиною, що покарання за одне із кримінальних правопорушень, інкримінованих ОСОБА_8 після кримінально-правової перекваліфікації його діянь передбачає довічне позбавлення волі.

Прокурор вказує на достатність даних для обгрунтованої підозри причетності обвинуваченного до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень, що підтверджується зібраними матеріалами у межах кримінального провадження, а саме протоколами проведення слідчих дій. Прокурор зауважує про наявність ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість підозрюваного: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів у кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. У клопотанні зазначено, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе в повній мірі запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити його належну процесуальну поведінку. Так, застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недоцільним, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченному кримінальних правопорушень. Особиста порука не гарантує належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 , тому що обвинувачений, як військовослужбовець повинен виконувати накази командира і не зможе виконати процесуальні обов`язки, якщо їх здійснення перешкоджатиме несенню військової служби та волі командування. Домашній арешт за місцем розташування військової частини також неможливий, тому що дислокація військової частини на значній відстані від суду перешкодить обвинуваченому з`являтися за вимогою суду і брати участь у судових засіданнях. В свою чергу домашній арешт за місцем проживання є недоречним, тому що ОСОБА_8 , перебуваючи фактично в місті, де проживають потерпілі та свідки зможе впливати на них з метою зміни ними показань. Прокурор наголосив, що застава не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім цього, зауважив, що суд апеляційної інстанції скасовував ухвалу слідчого судді про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, із внесенням застави у зв`язку з тим що інкриміновані йому злочини є особливо суспільно небезпечними. З перелічених підстав прокурор у підготовчому судовому засіданні підтримав вказане вище клопотання та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, оскільки на її думку, підозра у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих злочинів є необґрунтованою, ризиків зазначених прокурором наразі фактично не існує та їх наявність не доведена стороною обвинувачення, тому є можливість застосувати будь-який з більш м`яких запобіжних заходів, як альтернативу триманню під вартою.

Захисник зазначила, що з аналізу обвинувального акту діям її підзахисного прокуратурою дана неправильна кримінально-правова кваліфікація, зокрема відсутні склади злочинів передбачених ч. 4 ст. 296 та ст. 348 КК України, що буде підтверджуватися показаннями свідків та іншими вагомими доказами. Наголосила, що підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України не потребує застосування до ОСОБА_8 такого сурового запобіжного заходу, як тримання під вартою. Просила суд не враховувати перелік доказів, зазначених прокурором в клопотанні, оскільки вони ще не досліджені судом і не можуть свідчить про причетність обвинуваченого до інкримінованих йому злочинів. З наведених міркувань вважає, що підозра у вчиненні злочинів ОСОБА_8 , передбачених є необґрунтованою з огляду на зміст обвинувального акту і неодноразову перекваліфікацію дій обвинуваченого на стадії досудового слідства.

Захисник зауважує, що прокурор жодними доказами не довів наявність ризиків п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України хоча саме на сторону обвинувачення покладається доведення їх існування. Більш того, ризику переховування ОСОБА_8 немає, тому що обвинувачений перебуває на військовій службі має стійкі соціальні зв`язки, оскільки він одружений і має двох синів (один з яких неповнолітній) спільно проживає з ними та має бездоганну репутацію, яка підтверджується багаточисленними державними нагородами за несення військової служби, грамотами і подяками, як від державних установ, так і військових формувань. Також, зазначила, що ОСОБА_8 є учасником бойових дій й безпосередньо брав участь у бойових зіткненнях на сході країни та обороні міста Бровари і Броварського району від російських загарбників. Наголосила, що сама по собі тяжкість вчинених злочинів та потенційне покарання за них саме по собі не може обумовлювати ризик, визначений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Підкреслила, що в межах інших кримінальних проваджень стосовно обвинуваченого він завжди неухильно дотримувався своїх процесуальних обов`язків і ніколи не ухилявся від слідства та суду.

Стосовно ризику, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих і свідків захисник зазначила, що заяв про вчинення тиску на потерпілих і свідків за час досудового слідства від них не надходило, що свідчить про те що обвинувачений жодним чином не намагався на них вплинути. Більш того жоден з цих учасників кримінального провадження не просив застосувати до них заходи безпеки, що також свідчить на відсутність будь-якого тиску на них з боку обвинуваченого. Представник юридичної особи МУР ЛТД, яка зазначена в обвинувальному акті, як потерпіла, не подавав заяви про надання такого процесуального статусу у межах цього кримінального провадження, що свідчить про неправильне зазначення цієї особи, як потерпілого в обвинувальному акті. Цивільних позовів потерпілими поки не заявлено, майнова шкода не завдана. Захисник наголошує, що більшість свідків є побратимами обвинуваченого по несенню військової служби, а тому незаконний вплив на них виключений, тому що вони знаходяться з ним у приязних відносинах. Крім того, свідки попереджаються про кримінальну відповідальність за давання неправдивих показань або відмову у даванні показань, що буде стримувати їх від таких дій. Зауважила, що прокурор не зазначив спосіб і мету такого впливу на потерпілих і свідків, а тому не довів існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України

Щодо ризику вчинення ОСОБА_8 інших злочинів захисник вважає такі твердження прокурора надуманими і нічим не підтвердженими. Зауважила, що ОСОБА_8 є не судимим. В інших кримінальних провадженнях, які розглядаються судами щодо нього він до кримінальної відповідальності не притягувався, що з огляду на презумпцію невинуватості не дає підстав вважати, що він вчиняв ці кримінальні правопорушення. Тому, ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений стороною обвинувачення.

Захисник наголосила, що кожен з альтернативних триманню під вартою запобіжних заходів може бути застосований до її підзахисного. Так, особисте зобов`язання може бути застосоване з огляду на необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 296 та ст. 348 КК України. Особиста порука, на її думку, є дієвим запобіжним заходом, оскільки 7 осіб, які заслуговують на довіру просять взяти обвинуваченого на поруки, що підтверджується їх заявами. Крім того, є лист від командира військової частини, в якій служить позивач, про те що він і особовий склад цього формування теж поручається за нього. Захисник зазначила, що застава може бути застосована, як основний запобіжний захід, так і разом з триманням під вартою. Вказала, що майновий стан ОСОБА_8 дозволяє внесення застави у розмірі 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка вже вносилась дружиною обвинуваченого, що підтверджується відповідною квитанцією. Захисник зауважила, що домашній арешт за місцем проходження військової служби також буде ефективним запобіжним заходом, тому що військова частина розташовується на території, де тривають бойові дії, що унеможливлює вплив обвинуваченого на свідків і потерпілих, а також вчинення інших злочинів. Крім того, зазначила, що виконання ОСОБА_8 бойових завдань є більш суспільно необхідним аніж його тримання в слідчому ізоляторі за рахунок коштів платників податків. Захисник також заявила про можливість застосування домашнього арешту за місцем постійного проживання обвинуваченого. З цих підстав вважає, що можливо застосувати замість тримання під вартою більш м`який запобіжний захід.

Водночас захисник просила врахувати стан здоров`я ОСОБА_8 , у якого наявний перелом кисті правої руки, який не лікується в умовах перебування під вартою, що підтверджується листами отриманими захисником у відповідь на адвокатських запит від ДУ «Київський слідчий ізолятор» та філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України», а також декількома ухвалами слідчих суддів, які встановили ці обставини. Ненадання належної медичної допомоги в умовах позбавлення волі, на думку захисника, може призвести до інвалідності обвинуваченого і унеможливлює його подальше тримання під вартою. З наведених підстав просила відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою.

Обвинувачений підтримав позицію захисника та просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Вказав, що всі зазначенні прокурором у клопотанні ризики є надуманими і нічим не підтвердженими, а він зобов`язаний обґрунтувати наявність кожного з них. Зазначив, що він принесе суспільству більше користі, виконуючи бойові завдання разом зі своїми побратимами, аніж перебуваючи під вартою.

Потерпілий ОСОБА_6 не міг одразу сформувати думку щодо заявленого клопотання. Зрештою, заперечив проти задоволення клопотання прокурора та особиста порука буде кращим запобіжним заходом щодо обвинуваченого ніж тримання під вартою.

Думка представник потерпілого - Товариства з обмеженою відповідальністю «МУР ЛТД» ОСОБА_7 щодо заявленого прокурором клопотання суду не відома, оскільки він покинув залу судового засідання, подавши до канцелярії суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Потерпілий ОСОБА_10 в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, а тому його думкащодо заявленого клопотання суду не відома.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду щодо заявленого клопотання прокурора, дослідивши долучені сторонами докази констатує таке.

Згідно з ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження в тому числі запобіжні заходи обрані щодо обвинувачених. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу. За відсутності зазначених клопотань сторін кримінального провадження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, обраних під час досудового розслідування, вважається продовженим.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, які перелічені в цій статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно з частинами 1 та 4 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дотримуючись приписів ст. 194 КПК України колегія суддів по черзі аналізує зазначені вище обставини. Зокрема, щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_8 в інкримінованих правопорушеннях суд зазначає таке.

На стадії підготовчого судового засідання колегія суддів не має процесуальних повноважень вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувальних заходів, у тому числі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Отже, суд повинен оцінити чи існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Колегія суддів вважає, що станом на дату розгляду клопотання про продовження застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Такий висновок суду підтверджується реєстром матеріалів кримінального провадження, долучених прокурором до обвинувального акту, а саме: заявами про вчинення кримінальних правопорушень від потерпілих, протоколами допитів потерпілих, протоколами допиту свідків, в тому числі працівників банно-ресторанного комплексу «Звіробій», протоколами пред`явлення свідкам і потерпілим особи до впізнання, протоколом огляду місця події й іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності. Отже, перелічені докази є вагомими та об`єктивно пов`язують підозрюваного з інкримінованими злочинами, тому суд дійшов висновку про обґрунтованість підозри та виправданість висунення звинувачення.

Разом з тим, суд відхиляє доводи захисника про неправильну кримінально-правову кваліфікацію діянь обвинуваченого і недоліки змісту обвинувального акта, тому що ці твердження є передчасними, оскільки суд на цій стадії кримінального провадження не досліджує докази зібрані на досудовому слідстві і не може оцінювати такі обставини в межах розгляду цього клопотання.

Колегія суддів зауважує, що термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 закінчується, а суду потрібен час для проведення судового розгляду. Станом на дату проведення підготовчого засідання ризики, які слугували підставою для продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не втратили своєї актуальності.

Стосовно наявності ризику переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та/або суду передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України суд вказує таке.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ст. 348, ч. 2 ст. 345 КК України. Санкція статті 348 КК України встановлює покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, тобто цей злочин є особливо тяжким згідно з ч. 6 ст. 12 КК України. Відтак, суд вважає тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень є одним із вагомих факторів, який свідчить про потенційний ризик переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та/або суду.

Однак ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня.

Суд бере до уваги, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, оскільки він одружений, має двох дітей, з якими спільно проживає, що підтверджується належними доказами. Також обвинувачений, має позитивну репутацію в різних суспільних колах, зважаючи на наявність у нього різноманітних грамот і подяк від державних установ та військових формувань, а також державних почесних нагород за заслуги по захисту вітчизни. Судимості у обвинуваченого відсутні. Водночас, суд враховує, що ОСОБА_8 є діючим військовослужбовцем, тобто має постійне місце роботи, а також учасником бойових дій, якого позитивно характеризує військове командування і бойові побратими, що підтверджується відповідними документами у матеріалах кримінального провадження і поясненнями поручителів, наданими у суді. Більш того, обвинувачений дотримувався умов раніше застосованих запобіжних заходів, що не спростовано прокурором. Майнова шкода інкримінованими обвинуваченому кримінальними правопорушеннями не завдана. Колегія суду вважає, що такі фактори знижують імовірність втечі і переховування обвинуваченого від правосуддя.

Натомість, майновий стан обвинуваченого, який зокрема підтверджується швидким внесенням застави у значному розмірі, на переконання колегії свідчить про фінансові можливості обвинуваченого переховуватись від правосуддя. Більш того, обвинувачений також підозрюється у вчиненні інших кримінальних правопорушень; одне з яких є також особливо тяжким і кримінальне провадження щодо цих фактів знаходиться на розгляді в Броварському міськрайонному суді Київської області. З огляду на такі обставини та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, суд оцінює наявність ризику можливості переховування підозрюваного від суду, як цілком вирогідний. Отже, суд дійшов висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Щодо наявності ризику передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме що ОСОБА_8 може незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні суд зауважує таке.

Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання, зокрема, свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст.23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на основі показань, які суд безпосередньо досліджував під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України). Обвинувачений отримав копії обвинувального акту та реєстр матеріалів досудового розслідування. Тому, він наразі обізнаний з даними осіб, які є свідками та потерпілими у цьому кримінальному провадженні та знає адреси їх проживання. Відтак, існує значний ризик, що у разі обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, обвинувачений зможе безперешкодно психологічно, фізично або економічно (шляхом підкупу) впливати на цих осіб з метою щоб ці особи змінили показання надані на стадії досудового розслідування або відмовились їх надавати суду.

Разом з тим, колегія суддів вважає непереконливими доводи захисника, що свідки та потерпілі не заявляли про будь-який вплив з боку обвинуваченого і не просили застосувати до них заходи безпеки, оскільки ОСОБА_8 тримався під вартою і фактично був позбавлений можливості здійснювати незаконний вплив на них. Разом з тим, твердження захисника про те, що з більшістю свідків ОСОБА_8 перебуває в приязних чи дружніх відносинах, що виключає незаконний вплив на них, а також, що кримінальна відповідальність за давання неправдивих показань чи відмову від їх давання буде стримувати свідків від таких дій не спростовують існування ризика, передбаченого п.3 ч.1 ст. 177 КПК України. Інші доводи захисника суд не бере до уваги, оскільки вони не мають вагомого значення для вирішення питання щодо наявності/відсутності вказаного вище ризика.

Стосовно існування ризику передбаченого п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення суд вказує таке.

В судовому засіданні прокурор пояснив, що на розгляді в Деснянському районному суді міста Києва та Броварському міськрайонному суді Київської області перебувають кримінальні провадження щодо обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні низки інших злочинів. Відтак, не зважаючи на наявні кримінальні провадження щодо нього, обвинувачений, перебуваючи на волі, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні інших кримінальних правопорушень одне з яких є особливо тяжким злочином.

Суд встановив, що у Броварському міськрайонному суді Київської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000658 від 01.06.2020 по обвинуваченню ОСОБА_8 і ряда інших осіб у вчиненні злочинів, передбачених ст. 57, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 15, п. 1, 6 ч. 2 ст.115 КК України, а в Деснянському районному суді Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 й інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 189, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186,

ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Суд враховує, що відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні положення містить ч.1 ст.17 Кримінального процесуального кодексу України, якою визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Однак суд у цьому випадку лише констатує факт наявності на розгляді судів кримінальних проваджень за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні останнім кримінальних правопорушень, зокрема й особливо тяжкого злочину, що жодним чином не порушує визначену ст.62 Конституцію України та ч. 1 ст.17 Кримінального процесуального кодексу України презумпцію невинуватості.

Отже, на переконання колегії, ризик вчинення ОСОБА_8 інших злочинів у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою інших злочинів є очевидним, тому що обвинувачення у вказаних вище кримінальних правопорушеннях, які розглядаються в судах не стало для нього стримуючим фактором щоб не вчиняти злочинів, в яких він обґрунтовано підозрюється в межах цього кримінального провадження. Крім того суд вважає, що вказаний вище ризик підсилюється тим, що обвинувачений є військовослужбовцем і буде мати доступ до зброї у зв`язку з виконанням бойових завдань.

Стосовно можливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою суд наголошує таке.

Особисте зобов`язання, на думку колегії суддів, не може бути застосовано до ОСОБА_8 для запобігання наведеним вище ризикам з огляду на тяжкість інкримінованих йому правопорушень.

ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 подали до суду заяви про взяття обвинуваченого на особисту поруку. В судовому засіданні всі ці особи (крім ОСОБА_14 , який не був присутній у судовому засіданні) надали ОСОБА_8 . позитивні характеристики і просили взяти його під особисту поруку. Проте, не зважаючи на те, що ці особи заслуговують довіри, суд дійшов висновку, що вони не зможуть забезпечити неухильне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, визначеним у пунктах 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки, на переконання суду, не мають достатнього впливу на поведінку обвинуваченого. З наведеного суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до обвинуваченого. Відтак, у задоволенні перелічених заяв слід відмовити. Суду наданий також лист від командира військової частини НОМЕР_1 , який інформує про бажання взяти на особисту поруку ОСОБА_8 . Однак в ньому не зазначено, що командиру військової частини НОМЕР_1 відомо у вчиненні яких кримінальних правопорушень підозрюється або обвинувачується ОСОБА_8 , передбачене законом покарання за їх вчинення, обов`язки поручителя та наслідки їх невиконання та про право на відмову від прийнятих на себе зобов`язань та порядок реалізації такого права.Тому, суд не бере до уваги цей лист при вирішенні питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Щодо запобіжного заходу у вигляді застави, то на переконання колегії суддів такий захід буде недостатнім для запобігання вказаним вище ризикам, не як основний, не як альтернативний до тримання особи під вартою, враховуючи тяжкість покарання за інкриміновані злочини та наявність стосовно нього інших кримінальних проваджень.

Колегія суддів вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за місцем розташування військової частини також неможливе, тому що дислокація військової частини на значній відстані від суду може перешкодити обвинуваченому належним чином виконувати процесуальні обов`язки. До того ж такий запобіжний захід не достатній для запобігання ризику переховування ОСОБА_8 від правосуддя та ризику вчинення ним нових злочинів. Крім того, перебуваючи у військовій частині обвинувачений може мати доступ до зброї, що підсилює ризик вчинення ним нових злочинів. В свою чергу домашній арешт за місцем проживання недоречно застосовувати, тому що ОСОБА_8 , перебуваючи фактично в місті, де проживають потерпілі та свідки зможе впливати на них з метою зміни ними показань, а також вчинити нові злочини.

Разом з тим, суд враховує, що вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого не перешкоджають продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З наведеного, враховуючи конкретні обставини справи, обґрунтовану підозру ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів суд дійшов висновку про необхідність продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів по 03 жовтня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Разом з тим, враховуючи особливу супільну небезпечність інкримінованих обвинуваченому злочинів і те, що ці правопорушення вчинені із застосуванням насильства суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченному розміру застави.

Водночас суд зазначає, що захисник обвинуваченого неодноразово в судовому засіданні наголошувала на тому, що обвинуваченому в ДУ «Київській слідчий ізолятор» не надають належної медичної допомоги щодо лікування перелому його правої руки. Наявність у ОСОБА_8 такої травми підтверджується листами отриманими захисником у відповідь на адвокатських запит від ДУ «Київський слідчий ізолятор» та філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» й іншими наданими захисником документами.

Надавши правову оцінку заяви захисника суд зазначає таке.

Стаття 28 Конституції України декларує, що кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Згідно з вимогами ст. 11 КПК України під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність.

Відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.

Європейський суд із прав людини у своїх рішеннях тлумачить ненадання або неналежне надання потрібної медичної допомоги саме як приниження гідності особи або нелюдське поводження.

Стаття 206 КПК України встановлює загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини. Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Судом встановлено, що ухвалами слідчих суддів Шевченківського районного суду м. Києва від 31 травня 2024 року, 10 червня 2024 року, 03 липня 2024 року та 11 липня 2024 року було зобов`язано уповноважених посадових осіб вжити заходів щодо надання обвинуваченому належної медичної допомоги. Однак, захисник наполягав, що така медична допомога так і не була надана. У зв`язку з такими обставинами ОСОБА_8 звертався в ТУ ДБР у місті Києві з повідомленнями про вчинення щодо нього катування і умисного невиконання судових рішень.

Не зважаючи на те, що стаття 206 КПК України передбачає забезпечення додержання прав особи, яка тримається у місцях неволі слідчими суддями суду, саме в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, суд вважає за необхідне відреагувати на заяву захисника щодо ненадання обвинуваченому належної медичної допомоги, оскільки це є суттєвим порушенням прав людини. Отже, з метою ефективного захисту прав обвинуваченого слід зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області невідкладно провести медичне обстеження ОСОБА_8 та забезпечити відповідне лікування, згідно зі встановленим йому діагнозом. Разом з тим, суд дійшов висновку, що контроль за виконанням цієї ухвали в частині надання медичної допомоги обвинуваченому необхідно покласти на прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 , зобов`язавши його повідомити суд про результати виконання ухвали у десятиденний термін з дати її оголошення

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 176-178, 183, 193, 194, 197, 315, 369, 372, 376, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів по 03 жовтня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні заяви ОСОБА_11 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_12 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_13 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_14 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_15 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_16 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

У задоволенні заяви ОСОБА_17 про взяття на особисту поруку ОСОБА_8 - відмовити.

Зобов`язати керівника ДУ «Київський слідчий ізолятор» та начальника філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в місті Києві та Київській області невідкладно провести медичне обстеження ОСОБА_8 та забезпечити відповідне лікування, згідно зі встановленим йому діагнозом.

Контроль за виконанням ухвали в частині надання медичної допомоги ОСОБА_8 покласти на прокурора Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_5 та повідомити суд про результати виконання у десятиденний термін з дати оголошення цієї ухвали.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору, потерпілим та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання і може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено об 11 год. 00 хв. 08 серпня 2024 року в залі Броварського міськрайонного суду Київської області.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3