Справа № 622/1481/19
Провадження № 1-кп/529/27/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченої - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області у режимі відеоконференції клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження № 0000240 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Вовчанськ Харківської області, фактично проживаючої по АДРЕСА_1 , з вищою освітою, незаміжньої, не працюючої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні нею злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 03 липня 2014 року вона, перебуваючи в аеропорту м. Москва Російської Федерації, на прохання невстановленої під час досудового розслідування особи, зустріла двох громадян Афганістану ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їхнього сина ОСОБА_7 , 2010 року народження, а також громадянку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які не мали необхідних дозвільних документів для в`їзду на територію України. Після цього, виконуючи вказівки ОСОБА_4 , вони здійснили посадку на пасажирський потяг відповідно до придбаних проїзних квитків та прослідували разом з останньою за маршрутом слідування потягу до м. Бєлгорода Російської Федерації.

Наступного дня, 04 липня 2014 року, ОСОБА_4 , перебуваючи на залізничному вокзалі м. Бєлгорода Російської Федерації, маючи злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, посадила зазначених двох громадян Афганістану з дитиною та громадянку В`єтнаму в таксі та прослідувала разом з ними в напрямку державного кордону України до с. Безимено Російської Федерації. В подальшому, 04 липня 2014 року увечері ОСОБА_4 , перебуваючи у безпосередній близькості до державного кордону України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб через державний кордон України, здійснила незаконне переправлення двох громадян Афганістану з дитиною та громадянки В`єтнаму через державний кордон України поза місцем розташування пунктів пропуску на напрямку с. Безимено Російської Федерації - с. Леміщено, Україна, в районі інформаційно-попереджувального знаку № 1690, після чого намагалася доставити вказаних осіб до м. Харкова, Україна, однак була затримана співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з обвинувальним актом таким чином ОСОБА_4 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 332 КК України, у вигляді незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого щодо кількох осіб.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заявила клопотання про звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 332 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим. В обґрунтування клопотання обвинувачена вказала, що з часу скоєння інкримінованого їй злочину вона від слідства та суду не переховувалася, перебіг давності не зупинявся та не переривався, відомості про вчинення нею інших кримінальних правопорушень у матеріалах кримінального провадження відсутні. Обвинувачена вказала, що про оголошення її у розшук вона не знала, вона не переховувалася від суду, а змушена була разом із дітьми, як внутрішньо переміщена особа, переїжджати з місця на місце у зв`язку із постійними обстрілами Російською Федерацією Чугуївського району Харківської області, де вона проживала. Тому наявні підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим.

Обвинувачена ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні вказала, що розуміє, що звільнення її від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, вона розуміє наслідки закриття кримінального провадження в порядку ст. 49 КК України та бажає це зробити, а тому наявні всі підстави для звільнення її від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 332 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, як це передбачено ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченої ОСОБА_4 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, вказуючи на те, що для цього існують підстави, передбачені чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Розглянувши клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд першої інстанції у випадку заявлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України дослідити докази в провадженні і лише після цього вирішити таке клопотання.

Натомість, ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною третьою статті 285 КПК України також передбачено, що досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку лише у разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Виходячи з вказаних вище правових норм, суд вправі у підготовчому судовому засіданні до дослідження доказів в провадженні розглянути питання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 332 КК України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, оскільки наявне клопотання щодо такого звільнення, обвинувачена ОСОБА_4 не заперечує проти такого звільнення та згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, тобто зокрема і в підготовчому судовому засіданні, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку, передбаченому статтями 347-363 КПК України.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, який було вчинено 04 липня 2014 року.

Як на час вчинення, так і на час розгляду судом клопотання, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, є тяжким злочином. За вчинення цього злочину передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (у редакції ч. 2 ст. 332 КК України, чинній на момент розгляду клопотання).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: десять років - у разі вчинення тяжкого злочину.

Згідно з частинами 2-4 статті 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років. Питання про застосування давності до особи, що вчинила особливо тяжкий злочин, за який згідно із законом може бути призначено довічне позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі не може бути призначено і заміняється позбавленням волі на певний строк.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 статті 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо за наявності підстав для закриття судом провадження в кримінальній справі його не було закрито.

Із системного аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності, є обов`язком суду, а не його правом. Водночас, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності також є обов`язком суду.

Судом встановлено, що з дня вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме з 04 липня 2014 року, і до дня розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності (07 листопада 2024 року) минуло 10 років та 4 місяці.

Клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення вказаного вище злочину у зв`язку із закінченням строку давності заявлено обвинуваченою ОСОБА_4 тобто після спливу передбачених п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України десяти років з дня вчинення тяжкого злочину.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 з часу вчинення інкримінованого їй злочину до кримінальної відповідальності не притягувалася, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується наданою стороною обвинувачення довідкою про відсутність у ОСОБА_4 судимості та про відсутність інформації про притягнення її до кримінальної відповідальності, будь-які відомості, які вказували б на ухилення обвинуваченої від досудового слідства або суду відсутні, будь-яких інших підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої не встановлено.

Щодо того, що до обвинуваченої ОСОБА_4 протягом судового провадження застосовувався привід та її було оголошено у розшук, суд дійшов такого висновку.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року (провадження № 5-1кс15), під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо)… Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство... При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року (провадження № 51-9040 км 18) на підставі аналізу положень ч. 1 ст. 281 КПК колегія суддів дійшла висновку, що підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування "місцезнаходження підозрюваного невідоме" може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження. Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Таким чином, зупинення судового провадження у зв`язку із розшуком обвинуваченого через його невідоме місцезнаходження саме по собі не свідчить про ухилення від суду.

Вказане взаємоузгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 204/4728/15-к, провадження № 51-735 км 20, від 02 березня 2023 року у справі № 382/1118/21, провадження № 51-3492 км 22.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до обвинуваченої ОСОБА_4 застосовувався привід та вона була оголошена у розшук у зв`язку із невідомим фактичним місцем проживання/перебування останньої. Крім того, в підготовчому судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 через збройну агресію Російської Федерації проти України та постійні обстріли Російською Федерацією території Чугуївського району Харківської області, де остання проживала, змушена була разом із двома малолітніми дітьми неодноразово переїжджати з місця на місце, на підтвердження чого обвинувачена надала суду довідки про взяття її на облік як внутрішньо переміщену особу /том 2, а.с. 163, 164/.

Враховуючи вказане вище у сукупності, суд дійшов висновку про відсутність у матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_4 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства чи суду. Будь-яких інших підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченої не встановлено.

Враховуючи те, що з дня вчинення інкримінованого обвинуваченій ОСОБА_4 тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, минуло більше десяти років, обвинувачена з часу вчинення інкримінованого їй вказаного злочину до кримінальної відповідальності не притягувалася, відсутні будь-які відомості, які вказували б на ухилення обвинуваченої від досудового слідства або суду, тобто відсутні будь-які підстави для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за це кримінальне правопорушення, беручи до уваги те, що ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні особисто просила звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, підтвердила, що розуміє, що звільнення її від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, розуміє наслідки такого закриття кримінального провадження і бажає це зробити, суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню та вважає за необхідне звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та у зв`язку із цим закрити кримінальне провадження.

Під час досудового розслідування ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, строк якого закінчився 14.09.2014. Під час судового провадження ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, п. 4 ч. 1, ч. 2-4 ст. 49, ч. 2 ст. 332 КК України, п. 1 ч. 2, ч. 8 ст. 284, ч. 1, 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288, ст. ст. 370-372, 395, п. 1 ч. 2 ст. 412 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_4 про звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності закрити стосовно неї кримінальне провадження № 0000240, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09 вересня 2014 року за ч. 2 ст. 332 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Диканський районний суд Полтавської області протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1