Номер провадження: 11-сс/813/1217/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2024, якою в межах к/п №0000309 від 05.03.2024 відносно:

ОСОБА_8 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Веселе Бериславського р-ну Херсонської обл., громадянки України, з середньою спеціальною спеціальною освітою, одруженої, не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

- підозрюваної у вчиненні злочину, ч.3 ст. 332 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 27.08.2024 із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.08.2024 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_8 підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу, який водночас не є для підозрюваної безальтернативним.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- органом досудового розслідування не доведено існування заявлених ризиків та того, що забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної ОСОБА_8 може виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою;

- підозрювана ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, заміжня, її чоловік проходить службу в ЗСУ, має батьків похилого віку та брата, які потребують її допомоги у зв`язку із незадовільним станом здоров`я;

- визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для підозрюваної та фактично робить тримання під вартою безальтернативним. Водночас, ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, яку прагнуть досягти та таке співвідношення є неможливим, коли для внесення застави обвинувачений вимушений брати кредит, продавати рухоме чи нерухоме майно, що залишилося поза увагою слідчого судді.

За таких обставин, захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 26.05.2024 та постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави до меж, визначених ч. 5 ст. 182 КПК України.

У судовому засіданні захисник підтримала свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просила її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_8 апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що її підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрювана може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, незаконно впливати на свідків, та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Існування вказаних ризиків обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_8 у разі визнання її винуватим та її обізнаністю про анкетні дані свідків.

Колегія суддів виходить з того, що тяжкість інкримінованого злочину не є самостійною та безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, водночас зауважує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також погоджується із висновками слідчого судді відносно існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, існування якого обумовлено тим. що на теперішній час відносно ОСОБА_8 відкрито кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів враховує посилання захисника відносно того, що підозрюваного ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, заміжня, її чоловік проходить службу в ЗСУ, має батьків похилого віку, однак зауважує, що зазначені обставини не спростовають поза розумним сумнівом існування зазначених вище ризиків.

Що стосується доводів захисника відносно непомірного розміру застави, апеляційний суд зауважує наступне.

Дійсно, оскаржуваною ухвалою ОСОБА_8 визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

В даному випадку слідчий суддя вказаних вище вимог закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує передбачену п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував специфіку інкримінованого злочину, який імовірно вчинений у найбільш несприятливий для держави час, був спрямований на створення умов для ухилення від військової служби, розмір імовірно отриманої вигоди, кількість вилучених ксерокопій документів чоловіків віком від 18 до 60 років та прийшов до обґрунтованого висновку про те, що саме такий розмір застави здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Окрім того, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

За встановлених обставин, апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваній ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду буде справедливим.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 на даному етапі досудового розслідування необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, перевищує розмір, визначений у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 199, 370, 403, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 26.07.2024, якою в межах к/п №0000309 від 05.03.2024 відносно ОСОБА_8 , підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України продовжений строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.08.2024, із визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4