Провадження № 1-кс/638/3403/24
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0002188 від 20 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчим відділом Харківського районного управління поліції №3 ГУ НП в Харківській області за процесуального керівництва Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0002188 від 20 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за фактом того, що 19.10.2024 до Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення про те, що 19.10.2024 о 13:17 год., за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 27, екіпажом УПП «Купол 1102» під керуванням ТЗ марки ВАЗ 2108 білого кольору н.з. НОМЕР_1 , був виявлений гр-н ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якого відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Харкова позбавлено права керування автомобілем.

19.10.2024 в період часу з 14 год 15 хв. по 15 год. 12 хв. за адресою: м. Харків, вул. Космічна, 23-А, слідчим Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 проведено огляду місця події, під час якого у ОСОБА_4 було вилучено автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузов НОМЕР_2 , який було поміщено до штраф майданчику ГУНП в Харківській області, також було вилучено свідоцтво про реєстрацію ТЗ - НОМЕР_3 та ключ запалювання до нього.

Постановою старшого слідчого Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 від 20 жовтня 2024 року вилучені предмети визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

21 жовтня 2024 року прокурор Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку звернулася до слідчого судді з клопотання про арешт майна, в якому просила суд накласти арешт на автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузов НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ - НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), свідоцтво про реєстрацію ТЗ - НОМЕР_3 та ключ запалювання до нього.

Клопотання мотивоване тим, що є підстави вважати, що вилучений 19.10.2024 автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузов НОМЕР_2 , може знов використовуватись ОСОБА_4 як предмет подальшого вчинення правопорушення. Метою накладення арешту є збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, прокурор надала заяву про розгляд клопотання за її відсутністю.

В судове засідання власник майна не з`явився, причини неявки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про судове засідання. Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття власника майна судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 133, п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Всупереч принципу змагальності та положень ст. 173 КПК України, прокурор не довів, що зазначений у клопотанні автомобіль відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України.

Саме по собі визнання майна речовим доказом, без доведення інших обставин, передбачених ст. 170-173 КПК України, не є безумовною підставою для накладення арешту на майно третьої особи, оскільки процесуальний закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження не з формальною підставою (визнання майна речовим доказом), а саме з реальною необхідністю такого арешту з метою запобігання ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Крім того, ч. 2 ст. 173 КПК України покладає на слідчого суддю обов`язок врахування при вирішенні питання про арешт майна, зокрема можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам, слідчий суддя враховує, що прокурором в клопотанні жодним чином не доведено можливість використання зазначеного автомобіля як доказу вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України. Прокурор також не зазначив, які саме обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, можуть бути доведені зазначеним майном, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора містить лише посилання на норми КПК України, які регулюють питання щодо тимчасового вилучення майна та накладення арешту на тимчасово вилучене майно, однак прокурором не зазначено, яка саме з обставин, передбачених ч. 2 ст. 167 КПК України, була підставою для тимчасового вилучення майна.

Прокурором у клопотанні не зазначено ані про те, які саме обставини, будуть встановлюватися за допомогою зазначеного майна, ані про те, які негативні наслідки для кримінального провадження можуть настати у разі пошкодження, знищення чи відчуження автомобіля.

На переконання слідчого судді, обмеження права власника автомобіля щодо правомірного володіння, користування та розпорядження майном, враховуючи зазначені вище обставини справи, є надмірним втручанням у її права та не виправдовує потреб досудового розслідування.

У практиці ЄСПЛ напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно «суспільний інтерес» (public interest, general interest, general interest of the community); (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям (must be a reasonable relationship of proportionality between the means employed and the aims pursued). ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном повинно здійснюватися з дотриманням принципу «пропорційності» (principle of proportionality) «справедливої рівноваги (балансу)» (fair balance) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).

Загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачають, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов до висновку, прокурором не доведено, що вилучений автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до автомобіля відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, що наявні ризики, передбачені абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, та не доведено необхідність такого арешту, що свідчить про те, що застосування арешту майна вочевидь буде неспівмірним з втручанням в права титульного власника майна на мирне володіння, користування та розпорядження майном. За таких обставин, не може бути застосовано даний захід забезпечення кримінального провадження, оскільки прокурором не доведено, що завдання кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власників майна, і арешт майна у даному випадку не відповідатиме критеріям розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 167 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 64-2, 170 - 173 КПК України,

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0002188 від 20 жовтня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, - відмовити.

Вилучений під час огляду місця події 19 жовтня 2024 року в період часу з 14 год 15 хв до 15 год 12 хв за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль марки ВАЗ 2108, білого кольору, н.з. НОМЕР_1 , номер шасі/кузов НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ - НОМЕР_3 зареєстрований на ОСОБА_7 ( АДРЕСА_1 ), свідоцтво про реєстрацію ТЗ - НОМЕР_3 , та ключ запалювання до автомобіля - повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1