У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Демівка Тростянецького району Вінницької області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000637.

Учасники судового провадження:

прокурор - ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 14.08.2024 р. включно, з визначенням застави у розмірі 60 560 грн., за умови внесення якої покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою застосувати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є незаконною та такою, що ухвалена з порушенням вимог КПК України.

Захисник вважає, що слідчий суддя не мотивував неможливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, при цьому, заявленим прокурором ризикам можливо уникнути застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, у виді домашнього арешту.

Апелянт звертає увагу на те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, постійне місце мешкання та утримує матір похилого віку, а також висловив бажання звернутись до ТЦК за місцем мешкання, де бажає пройти ВЛК та піти на фронт.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

Слідчим відділенням Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000637, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 12.06.2024 р. близько 19.00 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, прибув до ТОВ «Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій», за адресою Миколаївська область, м. Вознесенськ, вул. Київська, 148, де у останнього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. Діючи на виконання злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправність своїх дій та те, що діє в період воєнного стану, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливого мотиву, ОСОБА_5 , через розбите вікно, проник всередину приміщення ТОВ «МОПАС», де, через незачинене вікно, проник у диспетчерське приміщення, звідки з незачиненого металевого сейфу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки «Huawei MYA-U29», вартістю 530,20 грн., з сім-карткою мобільного оператору ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_1 , вартістю 100 грн., які належать ОСОБА_8 . Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , перебуваючи у диспетчерській кімнаті, із шухляди столу таємно викрав: мобільний телефон марки «Nokia 105 ТА - 1203 SS», вартістю 629,30 грн. з сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_2 , вартістю 100 грн.; мобільний телефон марки «Nokia 105 ТА - 1203 SS», вартістю 629,30 грн. із сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» з абонентським номером НОМЕР_3 , вартістю 100 грн., та грошові кошти у загальній сумі 5 426,00 грн., які належать ТОВ «МОПАС».

З викраденим майном ОСОБА_5 покинув приміщення ТОВ «МОПАС», спричинивши потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 630,20 грн. та ТОВ «МОПАС» - 6 884,60 грн.

Дії ОСОБА_5 , кваліфіковані органом досудового розслідування, за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану, вчиненого повторно.

14.06.2024 р. ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував наявністю обґрунтованої підозри ОСОБА_5 , тяжкістю кримінального правопорушення, наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, характер ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, який раніше судимий, не працює, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням даних про особу підозрюваного та його майнового стану, слідчий суддя дійшов висновку про можливість визначення застави у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема дані протоколів огляду місця події, допиту свідків ОСОБА_9 ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та інші матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд доходить висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливого здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні, тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що свідчить про можливість вчинення підозрюваним дій направлених на переховування від слідства або суду.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що ОСОБА_5 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може шляхом залякування, погроз, вмовлянь або іншим чином незаконно впливати, на не допитаних судом свідків, з метою зміни їх показань.

Зважаючи на дані про особу підозрюваного, який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, має не зняту та не погашену судимість, не працює, тому ризик вчинення іншого кримінального правопорушення також має місце.

Отже, доводи захисника про недоведення прокурором існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними, в цій частині, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт, не забезпечило б виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Наявність у підозрюваного постійного місця мешкання та міцних соціальних зв`язків, не є підставами для зміни обраного запобіжного заходу, оскільки не спростовують висновків слідчого судді про можливість вчинення ним дій, передбачених ст. 177 КПК України.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що, станом на день розгляду апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , обвинувальний акт у кримінальному провадженні, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, перебуває на розгляді у Вознесенському міськрайонному суді Миколаївської області та в ході розгляду вказаного кримінального провадження, судом першої інстанції прийнято рішення про продовження, відносно останнього, строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі стосовно судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії. Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить, як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Відповідно до ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 червня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ ______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3