№707/943/18
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2024 року м.Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Черкаси кримінальне провадження №0000136 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінськ, Білорусь, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працюючого директором ТОВ «Самсімгруп», маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України

в с т а н о в и в:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 , обвинувачується у тому, що він 24.01.2018, близько 10 годин 30 хвилин, ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «Кіа Sorento», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по Смілянському шосе від м. Сміла в напрямку м.Черкаси, Черкаської області, біля АЗС «Укр-Петроль», що знаходиться за адресою Смілянське шосе, 6, Черкаського району, Черкаської області, в порушення вимог п.п. 2.3 б), 10.1 та 12.1 Правил дорожнього руху України, був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, під час руху по проїзній частині автодороги, не обрав безпечну швидкість для руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним, допустив занос транспортного засобу, внаслідок чого, змінив напрямок руху вліво, виїхавши на зустрічну смугу для руху, де скоїв зіткнення з автомобілем «BMW 525 І», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , котрий рухався на зустріч.

Унаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді переломів сьомого та восьмого ребер справа по задній аскілярній лінії ( В/Е №.02-01/910 від 18.10.2023)

Дії ОСОБА_5 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням показів обвинуваченого, потерпілого, свідків та ґрунтуючись на досліджених у судовому засіданні доказах, які суд вважає належними, допустимими та переконливими у скоєнні ОСОБА_5 інкримінованого йому злочину.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному злочині фактично не визнав та пояснив, що в кінці січня 2018 рухався на своєму автомобілі «Кіа Соренто» з м. Сміли до м. Черкаси, близько 10-11 години проїхав ОСОБА_8 КП і за перехрестям наздогнав автомобіль Таврія який їхав зі швидкістю 10-15 км/год і він вирішив його випередити та перестроївся в ліву смугу руху, дорожнє покриття було в буграх з льоду та снігу, дорожньої розмітки видно не було і його автомобіль почало заносити та розвернуло на смугу зустрічного руху правою частиною до зустрічного транспорту і коли його автомобіль майже зупинився відбулось зіткнення з автомобілем БМВ який рухався на зустріч. Цей автомобіль бачив перед собою на відстані менше 200 метрів. Після удару з того автомобіля вийшов водій і пасажир, потім до нас приїхала швидка допомога, яка їх забрала, явних тілесних ушкоджень він не отримав і не бачив щоб в іншому автомобілі були якісь великі травми. Визнає, що порушив вимоги правил дорожнього руху через не належне покриття дороги, не згоден що потерпілий отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Не зважаючи на фактичне не визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, суд вважає що вина останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, повністю стверджується наступними, зібраними в ході досудового розслідування та безпосередньо дослідженими в ході судового розгляду доказами.

Судом безпосередньо у судовому засіданні, у порядку ст. 358 КПК України, досліджені надані стороною обвинувачення під час судового провадження, як доказ вини обвинуваченого, наступні документи ( спеціально створені з метою збереження інформації матеріальні об`єкти, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин):

- витяг з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження № 0000136 від 24.01.2018 про ДТП за участю водіїв автомобіля Кіа Соренто ОСОБА_5 та БМВ ОСОБА_7 ;

- протокол огляду місця ДТП від 24.01.2018 за участю автомобілів Кіа Соренто та БМВ, та фото-таблиці і план-схеми до нього, яким зафіксовано дорожню обстановку на місця події, розташування транспортних засобів та локалізація отриманих ушкоджень на автомобілях;

- протокол проведення слідчого експерименту від 16.04.2018 схема та фототаблиця до нього, за участю потерпілого ОСОБА_7 який вказав механізм виникнення дорожньо-транспортної події, місце зіткнення та розташування транспортних засобів на проїжджій частині;

- висновок судової автотоварознавчої експертизи №9/18 від 28.02.2018, яким встановлено вартість матеріального збитку, з технічної точки зору, який спричинений власнику автомобіля «BMW 525I» р.н. НОМЕР_2 становить 79676 грн. 20 коп., залишкову вартість автомобіля визначити не можливо;

- висновок судової автотехнічної експертизи №4/368 від 03.05.2018, яким встановлено, що в дорожній обстановці яка склалася, в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, з технічної точки зору, був виїзд автомобіля «Kia Sorento» р.н. НОМЕР_1 на смугу зустрічного руху в момент, коли водій автомобіля «BMW 525I» р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_7 своїми одноособовими діями не мав технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування екстреного гальмування в умовах місця пригоди;

- постанова про визнання автомобілів «Kia Sorento» р.н. НОМЕР_1 та «BMW 525I» р.н. НОМЕР_2 речовими доказами в кримінальному провадженні;

- довідка консиліуму лікарів рентгенологічного відділення КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради» від 15.09.2023 якою встановлено, що на наданому диску оглядової ренгенограми органів грудної клітини в прямій проекції №1244 від 24.01.2018 пацієнта ОСОБА_9 візуалізовано переломи 7 та 8 ребер праворуч по задній аскілярній лінії, визначити відсутність чи наявність консолідації вище вказаних переломів не є можливим;

- висновок експертів №02-01/910 від 18.10.2023, яким встановлено, що згідно заключення консиліуму лікарів-рентгенологів КНП «ЧОЛ Черкаської обласної ради» від 15.09.2023 по рентгенологічному дослідженні органів грудної клітки ОСОБА_7 , яке міститься на СД-диску, було встановлено наявність переломів 7 та 8 ребер справа по задній аскілярній лінії. Указані ушкодження виникли від дії тупих предметів (предмету) та могли виникнути внаслідок ДТП, яка мала місце 24.01.2018 та відносяться до категорії тілесних ушкоджень Середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вищевказані докази відкриті учасникам судового провадження відповідно до вимог ч. 12 ст. 290 КПК України.

Крім цього вина обвинуваченого доводиться показаннями потерпілого та свідків, зокрема:

-показаннями потерпілого ОСОБА_7 , який повідомив, що в січні 2018 їхав в м. Смілу з колегою на своєму автомобілі БМВ, проїхали аеропорт м. Черкаси і побачив що на його смугу руху винесло автомобіль КІА Соренто, який став до нього правим боком перпендикулярно до дороги, він натиснув на гальма автомобіль почав сповільнюватися, але через слизьку дорогу повністю зупинитися не встиг, на дорожньому покритті були колії та бугри з льоду та відбулося зіткнення з цим автомобілем. Він був пристебнутий паском безпеки, від удару передня частина його автомобіля пішла в салон, він вдарився грудною клітиною об кермо та об лобове скло, порізав голову. Приїхала швидка допомога та забрали його до лікарні де надали допомогу зробили рентген знімок, який йому на руки не надавали, сказали що все добре. Через кілька днів його викликав слідчий надав направлення на експертизу, в експерта виникло питання до грудної клітини яка в нього боліла, пройшов ще обстеження рентген та томографію, які виявили перелом ребер зліва;

- показаннями свідка ОСОБА_10 який повідомив, що взимку в день коли сталась подія їхали з ОСОБА_7 на його автомобілі БМВ в м. Смілу, він сидів на передньому пасажирському сидінні, автомобілем керував ОСОБА_7 , їхали по АДРЕСА_2 неподалік АЗС ВОГ він в телефоні робив замовлення і колі підняв очі на дорогу, побачив що на них боком несе автомобіль КІА Соренто. ОСОБА_7 почав гальмувати, але було слизько і відбулось зіткнення. Від удару він отримав порізи обличчя і йому накладали лікарі шви, а ОСОБА_7 жалівся на біль у ребрах так як вдарився об кермо автомобіля. В якій смузі руху вони їхали перед зіткненням точно не пам`ятає, але пам`ятає що саме зіткнення відбулося на їхній смузі руху;

- показаннями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що до нього звертався потерпілий ОСОБА_7 і він робив йому рентгенологічне обстеження грудної клітини 28.01.2018 року за направленням травматологічного кабінету та експерта. Робився рентген шийного та грудного відділу, було виявлено обвапнування реберних хрящів 2-3-4 ребра з переломами ребер. Застарілих переломів він не виявляв, оглядав і ОСОБА_7 так і зроблені рентген знімки, запам`ятав останнього бо він мав не типові травми;

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустим доказом висновку судово-медичного експерта №02-01/189 від 12.02.2018 у зв`язку з грубим порушенням останнім інструкції з її проведення, так як експерт досліджував не первинну медичну документацію, а копії довідок, оригінали яких, як і оригінали рентген знімків відсутні та не були засвідчені належним чином. В судовому засіданні допитувався лікар рентгенолог яка повідомила що на наданих рентген знімках вбачається наявність застарілого перелому ребер потерпілого, що свідчить про отримання травми останнім до дорожньо-транспортної події, а тому наявні обґрунтовані сумніви в об`єктивності даного висновку та копій медичної документації, яку сторона захисту просила визнати не допустимим доказом у даній справі.

З метою усунення даних протиріч судом в судовому засіданні допитаний судовий експерт ОСОБА_12 з приводу його висновку експерта, який суду пояснив, що до нього на експертизу прибув потерпілий ОСОБА_7 у якого були переломи ребер, надані матеріали та медичні документи і на підставі них складено висновок, визначено наявність та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, які віднесено до середнього ступеню тяжкості. Щодо наявності перелому ребер дійшов до такого висновку з опису лікаря рентгенолога наданому на експертизу. Огляд рентгенологічних знімків сам не проводив, бо це не входить до його компетенції в межах даної експертизи, вважав за можливе проводити експертизу за копіями довідок від профільних спеціалістів. Вид тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_7 характерний для травм отриманих при ДТП.

Оскільки стороною захисту ставиться під сумнів сама наявність у потерпілого тілесних ушкоджень отриманих саме при ДТП, а з висновку СМЕ №02-01/189 від 12.02.2018 вбачається що останній проводився за фактичної відсутності первинної медичної документації, за копіями заключень не засвідченими належним чином та відсутності відповідних оригіналів, як опису відповідних рентгенологічних знімків, так я самих знімків, суд вважає даний висновок експерта не допустимим доказом у справі, на якому не може ґрунтуватися обвинувачення особи так і ніким не засвідчена первинна медична документація яка направлялася експерту для дослідження за відсутності її оригіналів є не допустимим доказом у даній справі.

На вимогу суду потерпілим ОСОБА_7 надано оригінали медичних документів щодо проведення йому обстежень та висновок КТ з результатами його обстеження проведеного ПП «Медичний діагностичний центр «Лур» №916. Та в матеріалах справи наявний диск рентгенологічного дослідження №1244 від 24.01.2018 обстеження потерпілого ОСОБА_7 і указаний диск направлявся для його опису консиліуму лікарів рентгенологічного відділення КНП «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради», якими 15.09.2023 надано довідку щодо наявності тілесних ушкоджень, яка надсилалася на повторну судово медичну експертизу, висновок якої суд вважає обґрунтованим та виконаним відповідно до вимок КПК та відповідної Інструкції, а тому саме даний висновок на переконання суду доводить наявність у потерпілого ОСОБА_13 виявлених тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, які могли ним бути отримані саме при даній ДТП.

За таких обставин суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого «поза розумним сумнівом» у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачають відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , згідно ч. 2 ст. 66 КК України судом не встановлено. Обставин, що обтяжують покарання, згідно ст. 67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами та доповненнями), а також виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує наступне:

позицію сторін судового провадження щодо необхідної міри покарання;

відношення обвинуваченого до вчиненого (відсутність щирого каяття, не відшкодування заподіяної шкоди);

ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії не тяжких злочинів;

особу обвинуваченого: який винним себе не визнав, заподіяну шкоду не відшкодував; раніше не судимий; за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, працюючий, має неповнолітню дитину на утриманні, під наглядом лікаря-нарколога та психіатра не перебуває.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у виді штрафу та з позбавленням права керування транспортними засобами в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України. Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Визначене судом покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Адже, справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи, що на момент постановлення вироку у даній справі, з моменту вчинення обвинуваченим даного злочину минуло понад 6 років, а відповідно до п. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки - п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини. А відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вчинений обвинуваченим злочин є не тяжим злочином, а тому минули строки давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 заявлений до обвинуваченого ОСОБА_5 та ПАТ «Просто-Страхування» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 матеріальної шкоди у сумі 33448 грн. 30 коп., моральної шкоди у сумі 29452 грн., витрати на правову допомогу у сумі 19800 грн. та витрати на оплату автотоварознавчої експертизи у сумі 2000 грн. відповідно до вимог ст. 23, 1167 ЦК України підлягає до часткового задоволення, щодо стягнення матеріальної шкоди яку позивач обрахував, щодо можливої виплати страхового відшкодування наведеного у відзиві АТ «Просто-Страхування», як різницю яку має виплатити страховик та фактичною вартістю фізично знищеного транспортного засобу суд вважає дану вимогу передчасною, оскільки достеменно не встановлено, яку виплату отримає позивач від страхової компанії по відшкодуванню вартості ушкодженого транспортного засобу, так як позивач до страхової компанії не звертався та необхідний блок документів не подавав, що зазначено в поданих страховою компанією відзивах на позовну заяву. Тому на думку суду позивач набуде відповідного права на відшкодування за умови звернення до страхової компанії та здійснення виплати, яка не прокриє суму заподіяної матеріальної шкоди. Щодо вимоги про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди на користь потерпілого, суд вважає що дана вимога є обґрунтованою і обвинуваченим спричинена моральна шкода потерпілому, однак її розмір на думку суду який має бути стягнено з обвинуваченого є завищеним, тому з урахуванням вимог розумності, справедливості та співмірності завданих моральних страждань потерпілому, розмір стягнення має бути у сумі 20 000 грн. також є обґрунтованим розмір витрат на правову допомогу у сумі 19800 грн., що є співмірним зі складністю справи, тривалістю її розгляду та кількістю судових засідань в яких брав участь представник потерпілого та підтверджено відповідним актом виконаних робіт та квитанцією про їх оплату. Також на думку суду підлягають стягненню з обвинуваченого на користь позивача ОСОБА_7 понесені витрати за проведення автотоварознавчої експертизи у сумі 2000 грн. відповідно до наданої квитанції.

Позовні вимоги до цивільного відповідача ПАТ «Просто-Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди підлягають залишенню без розгляду, як такі що заявлені передчасно, оскільки відповідальність страхової компанії, розмір відповідних відшкодувань регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за наявності відповідних умов та підстав і оскільки потерпілий не звертався до даної страхової компанії з відповідним переліком необхідних документів та не отримував відмову останньої від здійснення страхового відшкодування, а тому суд вважає що на даний час права цивільного позивача ОСОБА_7 даним відповідачем непорушені, що відповідає усталеній практиці Верховного суду України з даних питань.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання про речові докази необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370-371, 374 КПК України, ст.ст. 74, 49 КК України, суд -

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 59500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) грн. та з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного основного та додаткового покарання у зв`язку із закінченням строків давності передбачених п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України.

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме:

Автомобілі «Kia Sorento» р.н. НОМЕР_1 та «BMW 525I» р.н. НОМЕР_2 , що передані власникам на зберігання залишити останнім за належністю;

Медичну картку на ім`я ОСОБА_7 , оригінали довідок КТ №916 та оригінал довідки лікаря Завадовського на ОСОБА_7 повернути потерпілому ОСОБА_7 за належністю.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_5 на його користь моральної шкоди, витрат на правову допомогу та витрат за проведення експертизи задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого 20 000 (двадцять тисяч) моральної шкоди, 19800 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот) витрат на правову допомогу, 2000 грн. (дві тисячі) витрат на експертизу, а всього на загальну суму 41 800 (сорок одна тисяча вісімсот) грн., а позовні вимоги потерпілого ОСОБА_7 до ПАТ «Просто-Страхування» про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи у сумі 715 грн. 00 коп.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги учасниками процесу до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня проголошення вироку.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1