Справа № 296/2805/24
Ухвала

Іменем України

19 листопада 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Корольовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Житомирській області про приведення вироку суду у відповідність до закону від 18.07.2024 № 3886-ІХ, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки. На засудженого покладено відповідні обов`язки.

07.10.2024 року начальник Корольовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Житомирській області звернулася до суду з відповідним поданням, в якому просить вирішити питання про приведення вироку суду у відповідність до закону від 18.07.2024 № 3886-ІХ, який набрав чинності 09.08.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Представник органу пробації підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Прокурор з приводу задоволення подання органу пробації не заперечив, в частині звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного вироком суду від 02.07.2024р. за ч. 4 ст. 185 КК України, у зв`язку зі скасуванням кримінальної протиправності вчиненого діяння на підставі ч.2 ст. 74 КК України. Просив вважати останнього засудженим за цим вироком за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді одного року обмеження волі з іспитовим строком один два роки.

Засуджений у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду подання повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст.51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст.51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 підрозд.1 розд. XX ПК України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Судом встановлено, що Вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2024 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено від відбування покарання із встановленням іспитового строку 2 роки. На засудженого покладено відповідні обов`язки.

З вироку Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2024 року вбачається, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України, 11.02.2024р. на загальну суму 2944 грн 40 коп.

Згідно із Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2024 року становив 3028 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень ПК України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_4 злочину розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 3028 грн.

Положеннями ч.1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст.3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, суд звертає увагу, що Об`єднана Палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21, провадження № 51-2555кмо24) дійшла висновку, що Закон № 3886 IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Зміни, внесені Законом № 3886 IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. XX та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV ПК України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886 IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до ч.2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Підсумовуючи наведене, з урахуванням приписів частини другої статті 74 КК, висновків Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, з огляду на передбачений статтею 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 має бути звільнений від відбування покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у зв`язку зі скасуванням кримінальної протиправності вчиненого діяння.

Керуючись ст.ст.537-539 КПК України, ст. 74 КК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Корольовського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Житомирській області про приведення вироку суду у відповідність до закону від 18.07.2024 № 3886-ІХ - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 02.07.2024 року за ч. 4 ст.185 КК України, у зв`язку зі скасуванням кримінальної протиправності вчиненого діяння на підставі ч.2 ст.74 КК України, та вважати останнього засудженим за цим вироком за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк один рік з іспитовим строком два роки, з покладенням відповідних обов`язків.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення через Корольовський районний суд м.Житомира.

Суддя ОСОБА_5