ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1915/24 Справа № 202/8191/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

потерпілого

представника потерпілої ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000210 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сіверськ Донецької області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утримані неповнолітню дитину - сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, оператора 3 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , солдата, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року Ар ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді десяти років позбавлення волі.

Стагнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 34 033,60 грн.

Стагнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 500 000 грн.

Стагнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_12 шкоду, пов`язану з втратою годувальника на утримання:

малолітньої ОСОБА_13 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття, а саме до 12.03.2027 року;

неповнолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення нею повноліття до 26.04.2026 року.

Крім того, судом вирішено питання про долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне противоправне заподіяння смерті іншій людині.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду приблизно о 18 год. 00 хв. 09 лютого 2023 року солдат ОСОБА_7 перебував за місцем свого тимчасового мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своїм побратимами по службі солдатами ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , де вживали спиртні напої у кухні даної квартири, перебуваючи та тимчасовому відпочинку.

Приблизно о 22 год. 25 хв. 09 лютого 2023 року солдат ОСОБА_17 залишив своїх товаришів та вийшов в іншу кімнату спілкуватися за допомогою телефону зі своєю дружиною, а солдати ОСОБА_7 та ОСОБА_15 продовжили розпивати спиртні напої.

Після цього, в проміжок часу між 22 год. 30 хв. по 23 год. 25 хв. 09 лютого 2023 року, приміщення кухні залишив і ОСОБА_15 , а ОСОБА_7 залишився сам.

В цей же день, приблизно о 23 год. 30 хв. солдат ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, хибно вважаючи, що в приміщення квартири зайшла стороння особа, одразу не впізнавши солдата ОСОБА_15 , який квартиру не залишав, він ( ОСОБА_7 ) будучи невдоволеним присутністю сторонньої особи, з метою припинення її вільного пересування по приміщенню вищевказаної квартири, вирішив позбавити останнього життя.

Реалізуючи свій кримінальний протиправний намір на вбивство солдата ОСОБА_15 , солдат ОСОБА_7 приблизно о 23 год. 30 хв. 09 лютого 2023 року, знаходячись за місцем тимчасового мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті пияцтва, не маючого жодних підстав, але хибно вважаючи старшого механіка-водія гранатометника 3 зенітного ракетного взводу 1 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_15 , за сторонню особу, з метою припинення його вільного пересування по приміщенню вищевказаної квартири, діючи з прямим умислом, маючи намір на умисне протиправне заподіяння смерті останньому, без будь-яких вагань, правою рукою стиснув шию спереду та наніс не менше трьох ударів в область обличчя солдата ОСОБА_15 та продовжуючи реалізовувати свій кримінальний протиправний намір, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті солдату ОСОБА_15 , взявши в руки ввірену йому для службового користування бойову нарізну вогнепальну зброю - 5,45 мм автомат Калашникова зразка 1974 року (далі AK-74) № НОМЕР_2, 1988 року виготовлення, та приєднаний магазин з бойовими припасами, перевів перемикач вогню в положення одиночної стрільби, відвів затворну раму в крайнє положення і відпустив, чим дослав патрон у патронник і привів автомат у бойову готовність та здійснив у лежачого на спині солдата ОСОБА_15 , з близької відстані, три постріли в напрямку голови, чим спричинив солдату ОСОБА_15 тілесні ушкодження у виді вогнепальних кульових проникаючих наскрізних поранень голови з відкритими переломами кісток склепіння та основи черепа, кісток лицевого черепа з множинним травматичним видаленням зубів та руйнуванням головного мозку, вогнепальної кульової дотичної рани правого плеча з пошкодженням шкіри, підшкірної клітковини та м?язів, від яких солдат ОСОБА_15 помер на місці.

Смерть солдата ОСОБА_15 настала в наслідок отриманих вогнепальних кульових наскрізних поранень голови з множинними відкритими переломами голови та руйнуванням головного мозку і знаходиться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі представник потерпілого просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник вказує, що суд призначаючи покарання обвинуваченому, не в повній мірі врахував, що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, в стані алкогольного сп`яніння спочатку стиснувши шию потерпілому спереду та наніс не менше трьох ударів в область обличчя солдата ОСОБА_15 з близької відстані та здійснював постріли у лежачого на спині солдата та три постріли в напрямку голови, обвинувачений визнав свою вину частково, характеризується посередньо, на час ухвалення вироку шкоду потерпілій не відшкодував, хотів приховати свій злочин, витягнувши потерпілого з квартири на вулицю, швидку медичну допомогу не викликав.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення щомісячного утримання на користь ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до досягнення ними повноліття.

Обгрутовуючи заявлені вимоги захисник, не оспорюючи вирок в частині призначеного покарання та задоволення позовних вимог, вважає, що суд приймаючи рішення про стягнення з обвинуваченого щомісячного утримання на користь ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не надав належної оцінки, що останні отримують пенсію у зв`язку зі втратою годувальника, а також матеріальний стан обвинуваченого та наявність в нього на утриманні малолітньої дитини, та необхідність до того ж сплачувати моральну та матеріальну шкоду.

Крім того, адвокат звертає увагу на те, що обвинуваченого засудженого до покарання у виді позбавлення волі,яке він буде відбувати 10 років в місцях позбавлення волі й середня заробітна плата засуджених становить у 2-3 рази менше за законодавчо встановлений мінімальний рівень, з якої роблять відрахування на утримання засуджених в установах виконання покарань.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений та його захисник підтримали вимоги апеляційної скарги та просили вирок змінити в частині вирішення цивільного позову, проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої заперечували.

Представник потерпілої підтримала свою апеляційну скаргу та просила вирок суду, викладених в апеляційній скарзі підстав, скасувати та ухвалити новий в частині призначення покарання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, в цьому кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції переглядає вирок в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_18 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, в апеляційних скаргах не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи представника потерпілої щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до особливо тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також відсутність обставин, що пом"якшують покарання та наявність тих, що обтяжують, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого йому кримінального правопорушення, з його реальним відбуванням.

Згідно ч. 2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на викладене, представник потерпілої не навела належних доводів та аргументів, які б давали підстави вважати, що призначене обвинуваченому покарання є явно не справедливим, внаслідок м`якості у цьому випадку.

Отже, колегія суддів погоджується з встановленими судом обставинами, що впливають на вид і розмір покарання, й вважає, що покарання ОСОБА_7 призначене у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, з його реальним відбуванням, за своїм видом та розміром, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Твердження представника потерпілої, що суд не надав належної оцінки тому, що що ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин, в стані алкогольного сп"яніння, а також його поведінку як до, під час та після вчинення злочину та намагався приховати злочин, визнав свою вину частково, характеризується посередньо, на час ухвалення вироку шкоду потерпілій не відшкодував, є необґрунтованими, оскільки ці обставини судом взято до уваги при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами у провадженні, й ним надана належна оцінка.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щод неправильного вирішення судом цивільного позову в частині стягнення щомісячного утримання на користь ОСОБА_13 , у зв`язку зі втратою годувальника, апеляційний суд також вважає їх необгрутованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Така шкода відшкодовується, зокрема дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім визначених у ч. 4 даної статті випадків.

З огляду перебування на утриманні у потерпілої доньки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та доньки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь потерпілої з обвинуваченого підлягають стягненню шкода заподіяна втратою годувальника у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення ними, кожною окремо, повноліття.

Доводи захисника про те, що суд не надав належної оцінки матеріальному стану обвинуваченого, який має має на утриманні малолітню дитину та буде сплачувати заподіяну моральну та матеріальну шкоду, а також те, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримують пенсію у зв`язку зі втратою годувальника, а відтак безпідставно задовольнив цивільний позов потерпілої в цій частині, не грутуються на вимогах чинного законодавства, а так само не узгоджуються з обов`язком відшкодування спричиненої шкоди внаслідок втрати годувальника особою, якою вона заподіяна.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає вирок законним, обґрунтованим, вмотивованим і справедливим, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та представника потерпілої слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_9 - залишити без задволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4