Справа № 357/9546/24
У Х В А Л А

06 липня 2024 року м. Біла Церква

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002358, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2024 стосовно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чимкент Республіки Казахстан, громадянина України, з середньо спеціальною освітою, неодруженого, працюючого старшим охоронцем в супермаркеті «ФОРА», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України такого, що не має судимості,

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 , підозрюваний ОСОБА_4 , захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_6 ,

У С Т А Н О В И В:

До слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0002358, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2024.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, наявність ризиків, передбачених пп. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування менш суворого запобіжного заходу.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та суду обгрунтовує тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Зазначена обставина свідчить про усвідомлення ОСОБА_4 можливості призначення покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, а тому з метою уникнення вказаних несприятливих для себе наслідків підозрюваний ОСОБА_4 може змінити місце проживання та уникати органів досудового розслідування та суду. Наявні у ОСОБА_4 соціальні зв`язки не стали перешкодою для вчинення ним кримінального правопорушення, а відтак не стануть перешкодою в подальшому щодо переховування від органів досудового розслідування та суду. Вказане свідчить про відсутність для ОСОБА_4 будь-яких стримуючих факторів та очевидність наявного ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків та потерпілу у кримінальному провадженні, обгрунтовує тим, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_8 перебуває у родинних стосунках із малолітньої потерпілою та основними свідками у кримінальному провадженні її мамою та бабусею. Відтак, в певній мірі саме від їхніх показань залежить доведеність винуватості підозрюваного. Бажання уникнути кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків та малолітню потерпілу, зокрема умовлянням, підкупом, переконаннями тощо з метою викривлення фактичних обставин справи та створенням видимості його непричетності до скоєного злочину.

Поряд із цим необхідно враховувати те, що в ході досудового розслідування встановлено, що підозрюваний ОСОБА_4 вчиняв інкриміноване діяння користуючись довірою малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а тому без обрання запобіжного заходу може впливати на останню з метою зміни нею показань.

Будь яка особа має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед підозрюваним, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки потерпілої, свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку підозрюваного є основним завданням на даній стадії процесу.

Таким чином, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків у провадженні, беручи до уваги неможливість запобіганню вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою та враховуючи особу підозрюваного, є обґрунтована необхідність у застосуванні щодо останнього запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів без визначення розміру застави.

Позиції сторін.

У судовому засіданні прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримав у повному обсязі та просив задовольнити з підстав, вказаних у його мотивувальній частині.

Підозрюваний ОСОБА_8 заперечив проти обрання стосовно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив обрати стосовно нього запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. При цьому пояснив, що зобов`язується виконувати всі вимоги поліцейських. Від показань, які він раніше надавав відмовляється, оскільки на нього був вплив поліцейських, йому погрожували, що його поб`ють і виб`ють з нього показання. Вважає, що пред`явлена підозра стосовно нього необгрунтована, сексуального проникнення в тіло дитини не було. Його допит і слдічий експреимент проводився у присутності захисника. Його покази не правдиві він їх придумав. На слідчому експерименті він також усе придумував і показував, оскільки знав, які покази давала внучка.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 просив обрати стосовно його підзахисного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, посилаючись на те, що ризики, зазначені у клопотанні є необгрунтованими

Позиція слідчого судді.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та долучені до нього документи, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали, та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин в їх сукупності, приходить до наступного.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п.1- п.3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний-обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного - обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; (9) дотримання підозрюваним- обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа.

У ході судового розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України за викладених у клопотанні обставин.

28.06.2024 близько 17:00 год. (точно часу досудовим розслідування не встановлено) ОСОБА_4 , перебував у власному автомобілі «Mercedes Benz A170» з державним номерним знаком НОМЕР_1 , разом із онукою своєї співмешканки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Достовірно знаючи, що ОСОБА_9 є малолітньою особою, маючи на меті задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення дій сексуального характеру відносно дитини, ОСОБА_4 зупинив вказаний автомобіль на узбіччі проїжджої частини автомобільної дороги в АДРЕСА_2 .

Перебуваючи на задньому сидінні власного автомобіля поруч із малолітньою ОСОБА_9 , ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що остання внаслідок свого віку не могла в повній мірі розуміти сутність та значення вчинюваних відносно неї дій, зловживаючи довірою дитини до себе, діючи з метою задоволення своєї статевої пристрасті, усвідомлюючи, що вчиняє дії щодо особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, вчинив дії сексуального характеру, пов`язані із анальним проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_9 , з використанням пальців своєї руки, незалежно від її добровільної згоди.

При розгляді даного клопотання слідчим суддею встановлено, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_8 вручено з дотриманням вимог ч. 2 ст. 278 КПК України 05.07.2024.

Щодо обґрунтованості підозри.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні та документами наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри ОСОБА_8 щодо вчинення вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, а саме:

- електронним рапортом служби 102 про те, що 04.07.2024 о 15:56 надійшло повідомлення від ОСОБА_10 про те, що дідусь ОСОБА_9 ОСОБА_4 у власному автомобілі неодноразово вчиняв по відношенню до дитини дії сексуального характеру, пов`язані з анальним проникненням в тіло потерпілої;

протоколом огляду місця події від 04.07.2024 в ході проведення якого було виявлено транспортний засіб «Mercedes Benz A140» з державним номерним знаком НОМЕР_2 ММ, в якому безпосередньо відбулось кримінальне правопорушення;

показаннями свідка ОСОБА_10 (бабуся потерпілої), яка повідомила, що її співмешканець ОСОБА_4 разом із її онукою

ОСОБА_9 часто проводили разом час в АДРЕСА_2 під приводом поїздки до магазину, що викликало підозру у свідка, що між ними відбуваються якісь незрозумілі події;

показаннями законного представника малолітньої потерпілої - ОСОБА_11 (мати), яка повідомила, що 04.07.2024 донька розповіла їй, що під час відвідування бабусі у АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 неодноразово вчиняв по відношенню до неї дії сексуального характеру, пов`язані з анальним проникненням в тіло потерпілої, коли останні разом їздили до магазину;

протокол огляду мобільного телефону, належного ОСОБА_4 , в ході якого було зафіксовано смс-спілкування між ОСОБА_9 та підозрюваним;

показаннями малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , допит якої проведено психологом в умовах «Зеленої кімнати», яка повідомила, що її дідусь ОСОБА_4 , користуючись її довірою, під час спільних поїздок на автомобілі до магазину, в АДРЕСА_2 неодноразово вчиняв по відношенню до неї дії сексуального характеру, пов`язані з анальним проникненням в тіло потерпілої, за що купував різні солодощі.

З огляду на наведені у клопотанні органу досудового розслідування докази у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Наявність ризиків та їх обґрунтованість.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь вірогідності, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження. При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Під час перевірки наявності ризиків у даному кримінальному провадженні слідчий суддя вважає переконливими та погоджується із доводами прокурора про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України з огляду на таке.

Ризик переховування підозрюваного ОСОБА_8 від органу досудового розслідування та/або суду обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку (кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 152 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі).

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Враховуючи ці обставини у сукупності з особою підозрюваного ОСОБА_8 та характером злочину у вчиненні якого він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Слідчий суддя також погоджується із доводами прокурора про обгрунтованість ризику незаконно впливати на потерпілу та свідків у кримінальному провадженні, враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_8 перебуває у родинних відносинах із малолітньою потерпілою та свідками (мамою та бабусею потерпілої). Бажання уникнути кримінальної відповідальності може спонукати ОСОБА_4 незаконно впливати на свідків та малолітню потерпілу, зокрема умовлянням, підкупом, переконаннями тощо з метою викривлення фактичних обставин справи та створенням видимості його непричетності до скоєного злочину.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слідчий суддя враховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Щодо наявності підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Сторона обвинувачення посилається на неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу з огляду на наявність високого ступеню встановлених ризиків.

Слідчий суддя зазначає, що метою застосування запобіжного заходу, в тому числі й такого виняткового, як тримання під вартою, відповідно до положень ч.1 ст.177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім того, при виборі між кількома запобіжними заходами, слід перевірити чи можуть більш м`які запобіжні заходи, запобігти ризикам, існування яких доведено прокурором.

За змістом ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється.

На час розгляду порушеного у клопотанні питання стосовно підозрюваного встановлено такі відомості: ОСОБА_8 неодружений (перебуває у фактичних шлюбних відносинах з бабусею потерпілої), утриманців не має; офіційно працевлаштований; має місце реєстрації та має постійне місце проживання; зі слів в силу ст. 89 КК України раніше не судимий.

Проте такі обставини в світлі наведених вище фактичних даних не є настільки переконливими та вагомими, щоб знизити встановлені ризики до маловірогідності чи до їх виключення.

У відповідності до п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини їх вчинення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , особу підозрюваного, слідчий суддя приходить до обґрунтованого висновку про високий ступінь ймовірності позапроцесуальних дій підозрюваного, спрямованих на ухилення від органу досудового розслідування чи суду та незаконний вплив на потерпілу та свідків.

При цьому, при оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини1 статті177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Слідчий суддя також звертає увагу, що в цьому провадженні тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 не є для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу.

Вирішуючи питання щодо обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує також вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначає, що "суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

За викладених встановлених слідчим суддею обставин, враховуючи, що підстав для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не вбачається, та що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумцію невинуватості, на переконання слідчого судді переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, суд оцінює суворість можливого покарання ОСОБА_8 та визнає за реальну небезпеку можливість ухилення від слідства та суду, впливу на потерпілу та свідків у разі застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який просить застосувати орган досудового розслідування. Адже, на переконання слідчого судді, саме такий запобіжний захід, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, в повній мірі забезпечить запобіганню ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України а також високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Даних про те, що ОСОБА_8 не може утримуватися в умовах СІЗО, слідчому судді не надано.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК, крім випадків, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК (абз.1 ч. 3 ст. 183 КПК).

Розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 КПК. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК). Розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 4 ст. 182 КПК). У виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 5 ст. 182 КПК).

Згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» з 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3028.00 грн.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, його тяжкість, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, суд вважає, що у даному кримінальному провадженні можливо визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (3028 х 80), що становить 242 240.00 грн.

Строк дії ухвали слідчого судді про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів (ч. 1 ст. 197 КПК України).

Слідчий суддя з урахуванням вищенаведених обставин визначає стосовно ОСОБА_8 шістдесятиденний строк тримання під вартою, у зв`язку з чим клопотання сторони обвинувачення слід задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_8 заявив про вчинення працівниками Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області правопорушень щодо нього, а саме застосування до нього недозволених методів під час проведення досудового розслідування, а саме психологічного тиску.

Відповідно до ст.206 ч.6 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи.

Так, виходячи з положень ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі- Конвенція), за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст. 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція Європейського Суду з прав людини, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), у тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу на те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень усупереч ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом проведення ефективного офіційного розслідування уповноваженим органом.

Таким чином, слідчий суддя повинен забезпечити проведення відповідної перевірки заяви особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, в установлений законом спосіб.

Згідно п.1 ч.4 ст.216 КПК України слідчі органи державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених, зокрема, працівником правоохоронного органу.

Приймаючи до уваги той факт, що підозрюваним ОСОБА_8 під час розгляду клопотання про обрання стосовно нього запобіжного заходу повідомлено про факт застосування до нього недозволених методів ведення досудового розслідування, слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, з метою створення необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, вважає за необхідне надати судове доручення з порушеного питання, і воно має бути адресоване директору Територіального управління ДБР у м. Києві (яке поширює свою діяльність в тому числі і на Київську область), з метою додержання вимог ст.9 КПК України щодо всебічного, повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність повідомлення директора Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві про вказані обставини для реагування в порядку ст.214 КПК України.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 194, 196 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0002358, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2024 стосовно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України ОСОБА_4 .

Обрати стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 03 вересня 2024 року включно, без визначення розміру застави, взявши останнього під варту в залі суду негайно та утримувати його в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , рахувати з моменту його фактичного затримання 06.07.2024.

Надати судове доручення директору Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташоване у м. Києві у рамках кримінального провадження № 0002358, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, організувати проведення перевірки щодо можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_8 недозволених методів психологічного впливу, недозволених методів слідства працівниками Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області, під час досудового розслідування даного кримінального провадження.

Провести перевірку відповідно до вимог ст.214 КПК України.

Копію ухвали направити до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві (вулиця Олени Теліги, 8, Київ, 02000), для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 10.07.2024 о 09-30 год.

Слідчий суддя ОСОБА_12