Справа № 639/3550/24
Провадження № 1-кп/639/360/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 02.04.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000058 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 02.04.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000058 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України разом із угодою про визнання винуватості.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_5 19.03.2024, у невстановлений в ході досудового розслідування час, перебував за адресою: м. Харків, пров. Розторгуївський, 2, де на землі побачив банківську картку з NFC-чіпом для безконтактної оплати АТ «УніверсалБанк» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В цей же час у ОСОБА_5 раптово виник прямий умисел, направлений на привласнення вищевказаної банківської картки АТ «УніверсалБанк», яка є офіційним документом відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 та в подальшому, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами, що належать ОСОБА_6 , привласнив вищезазначену банківську картку, не намагаючись повернути її власнику.

Крім того, ОСОБА_5 19.03.2024 приблизно о 22 годині 24 хвилин цілеспрямовано приїхав до АЗС «БРСМ-Нафта», розташованої за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 2 Г, з метою заволодіння грошовими коштами з привласненої банківської картки АТ «УніверсалБанк» № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_6 , шляхом придбання товарів, у період воєнного стану поширеного на території України.

Так, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів з привласненої банківської картки, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання матеріальної шкоди потерпілій, використовуючи ту обставину, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити доведенню злочинного умислу до кінця, 19.03.2024 у період часу з 22 години 24 хвилин по 22 годину 34 хвилину розраховувався вказаною вище банківською карткою достовірно знаючи, що вона є безконтактною, на АЗС, шляхом придбання пального та інших товарів, а саме: о 22 годині 24 хвилин - придбавши пальне на АЗС «БРСМ-Нафта», яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 2 Г, на суму 499 гривень 97 копійок, після чого, продовжуючи свій злочинний єдиний умисел о 22 годині 25 хвилин - придбавши пальне на АЗС «БРСМ-Нафта», яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 2 Г, на суму 499 гривень 97 копійок, о 22 годині 26 хвилини - пальне на АЗС «БРСМ-Нафта», яка розташована за адресою: м. Харків, просп. Любові Малої, 2 Г, на суму 499 гривень 97 копійок, о 22 годині 32 хвилин - пальне на АЗС «Shell», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Дудинської, 42, на суму 498 гривень 53 копійок, о 22 годині 33 хвилин - придбавши товари на АЗС «Shell», яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Дудинської, 42, на суму 431 гривень 50 копійок, тим самим ОСОБА_5 таємно викрав грошові кошти, належні ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_5 заволодів грошовими коштами, що належать потерпілій ОСОБА_6 на загальну суму 2429 гривень 94 копійок, які знаходились на рахунку банківської картки АТ «УніверсалБанк».

17.06.2024 року між прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 (з письмової згоди потерпілої ОСОБА_6 ), якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, та обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості визначено, що обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування та судового розгляду повністю та беззастережно визнав свою вину у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень за обставин, викладених у повідомленні про підозру та обвинувальному акті. ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв проведенню досудового розслідування, повністю відшкодував матеріальну шкоду потерпілій.

Сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст. 357 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, на остаточне призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покладенням на нього обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та прокурор ОСОБА_3 просили відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості та заявили клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 в частині обвинувачення за ч.4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого обвинуваченим діяння.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника, також просив відмовити в затвердженні угоди, підтвердив суду, що розуміє суть обвинувачення, наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності за п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, йому відомо, що дані обставини не є реабілітуючими та згоден із зазначеними наслідками.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи заявлених клопотань, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Частиною 5 ст. 469 КПК України передбачено, що укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп.169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Станом на 01.01.2024 року, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» становить 3028,00 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що з метою недопущення порушення прав обвинуваченого, встановлення всіх обставин справи, вірної правової кваліфікації діяння тощо, а тим більше з огляду на те, що сторони угоди в судовому засіданні фактично відмовилися від її затвердження, в затвердженні угоди про визнання винуватості необхідно відмовити та продовжити розгляд кримінального провадження в загальному порядку.

Щодо клопотання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_5 за ч.4 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Пункт 4-1 частини 1 статті 284 КПК України визначає, що кримінальне провадження закривається, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Судовим розглядом встановлено, що з 19.06.2024 року в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт по кримінальному провадженню, зареєстрованому 02.04.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000058 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_5 обвинувачується, з-поміж іншого, у крадіжці, тобто у таємному викраденні чужого майна, яке було вчинено 19.03.2024 року, внаслідок якого заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 2429.94 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладені обґрунтування у мотивувальній частині ухвали, та ті обставини, що відбулась декриміналізація вчиненого ОСОБА_5 діяння, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набув чинності 09.08.2024, із врахуванням наданої обвинуваченим згоди на закриття кримінального провадження, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак ОСОБА_5 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.4 ст. 185 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, а кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю

Разом з цим, суд, вислухавши думку учасників процесу, які вважали можливим призначити справу за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України до судового розгляду на підставі вказаного обвинувального акту, яке проводити у відкритому судовому засіданні за участю сторін кримінального провадження, перевіривши обвинувальний акт на його відповідність вимогам ст. ст. 291, 293 КПК України, приходить до наступних висновків.

Кримінальне провадження, що надійшло до суду підсудне Жовтневому районному суду м. Харкова.

Підстав для його закриття згідно з п. п. 4-8 ч. 1 та ч. 2 ст. 284 КПК України не встановлено.

Клопотань про затвердження угоди відповідно до ст.ст. 468-475 КПК України, про обрання, запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 учасниками судового процесу не заявлялось.

Обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст. ст. 291, 293 КПК України.

Отже, обвинувальний акт по вказаному кримінальному провадженню можливо призначити до судового розгляду.

Керуючись ст.ст. 284, 314-317, 369-372, 479-2 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора та сторони захисту - задовольнити.

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 17.06.2024 року по кримінальному провадженню №0000058 від 02.04.2024 року, укладену між прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 , його захисником ОСОБА_4 - відмовити.

Кримінальне провадження №0000058 від 02.04.2024 в частині обвинувачення ОСОБА_5 за ч.4 ст. 185 КК України - закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Призначити судовий розгляд по кримінальному провадженню, зареєстрованому 02.04.2024 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під №0000058 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова на 12-15 год. 30 вересня 2024 року .

Відповідно до вимог ст. 31 КПК України проводити судовий розгляд кримінального провадження суддею одноособово, у судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1