Справа № 442/2955/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/719/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_7 покладено обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін у виді особистого зобов`язання, із продовженням дії обов`язків: прибувати до суду за першою вимогою; не відлучатися за межі Дрогобицького району Львівської області без дозволу прокурора або суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи.

Вирішено питання про арешт майна, процесуальні витрати та речові докази.

За вироком суду, ОСОБА_7 28.02.2024 року приблизно о 18 годині 20 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки „Renault моделі „Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснюючи виїзд біля будинку АДРЕСА_1 , рухаючись заднім ходом, проявив неуважність до дорожньої обстановки, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасника дорожнього руху, під час руху не звернувся за допомогою інших осіб, внаслідок чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , яка рухалась проїзною частиною дороги, справа наліво відносно напрямку руху автомобіля.

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , отримала тяжкого ступеня тяжкості тілесні ушкодження у вигляді важкої черепно-мозкової травми: лінійний перелом потиличної кістки справа з переходом на пірамідку скроневої кістки справа та в середню черепну ямку, крововиливи під тверду та м?яку мозкові оболонки, забій речовини головного мозку з утворенням внутрішньомозкової гематоми в лобно-скроневій ділянці справа, яка ускладнилась набряком головного мозку та призвела до смерті. Вказані тяжкі тілесні ушкодження є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та знаходяться у прямому причинному зв?язку зі смертю. 03.03.2024 померла у відділенні реанімації КНП „Дрогобицька міська лікарня № 1 ДМР.

В даній дорожній обстановці, що призвела до дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля „Renault моделі „Scenic, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 , керуючи технічно справним автомобілем, грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями), зокрема: Розділу 1 пункту: 1.5: „Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров?ю громадян, завдавати матеріальних збитків; „дорожня обстановка сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом; Розділу 2 пункту 2.3 підпунктів: „б бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; „д не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху. Розділу 18, пунктів: „10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; „10.9 під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог вищевказаних Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв?язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди і настанням шкідливих наслідків у вигляді смерті потерпілої ОСОБА_10 .

За таких обставин, ОСОБА_7 , будучи особою, яка керувала транспортним засобом, своїми вищевказаними діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 , тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначення покарання та вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік, із покладенням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України., а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

На підтримку своїх апеляційних вимог захисник покликається, що вирок суду є надто суворим і не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного.

Вказує, що місцевим судом не було враховано ряд даних про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , які істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення та дають підстави для пом`якшення останньому призначеного судом першої інстанції покарання, зокрема те, що ОСОБА_7 є одруженим та має на утриманні одну малолітню дитину, повністю оплатив лікування та поховання ОСОБА_10 , раніше не притягався до жодного виду відповідальності, згідно характеристики за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований. Те, що наявність в ОСОБА_7 права керування транспортними засобами є його одним із основних джерел доходу, що в свою чергу позбавить його в майбутньому можливості як здійснювати утримання сім`ї, так і відшкодувати судові витрати. Не враховано відсутність транспортного сполучення з с. Дережичі, де проживає обвинувачений, до м. Дрогобич, де він працює разом з дружиною та навчається їх малолітній син, який часто хворіє. Також обвинувачений має на утриманні бабусю дружини, яка проживає в м. Дрогобич, крім того ОСОБА_7 працює таксистом.

Звертає увагу, що цивільний позов у справі не заявлений і представник потерпілої просив суворо не карати ОСОБА_7 та не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Наголошує, що ОСОБА_7 свою винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та дав показання. Настання таких наслідків він не бажав і змінив своє ставлення до керування транспортним засобом. ОСОБА_7 облаштував свій автомобіль парктроніком та камерою заднього виду. Відсутні обставини, що обтяжують покарання.

При апеляційному розгляді справи захисник, обвинувачений та представник потерпілої підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також в апеляційному порядку не оспорюється вид та розмір основного покарання, призначеного обвинуваченому та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

Апеляційні доводи сторони захисту пов`язані із призначенням обвинуваченому додаткового покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності у кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який є тяжким необережним злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується позитивно, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 , вік обвинуваченого та його сімейний стан, думку представника потерпілої, який просив суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти його права керування транспортними засобами, наявність обставин, які пом`якшують покарання, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також наявність обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевим судом враховано тяжкі наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілої.

Як вбачається з матеріалів справи суд врахував, що згідно наданої стороною захисту довідки про склад сім`ї, з обвинуваченим проживають ще троє повнолітніх громадян, які можуть отримати право керування транспортними засобами та користуватися транспортним засобом, а відтак не взяв до уваги доводи сторони захисту про відсутність зручного транспортного сполучення між с. Дережичі та м. Дрогобич, та наявність у обвинуваченого необхідності відвозити дружину на роботу, а дитину на гуртки. Також, місцевий суд визначив, що організація зручності догляду за бабусею дружини не може братися до уваги при вирішенні покарання.

Крім цього, суд не взяв до уваги доводи сторони захисту про те, що обвинувачений працює таксистом, оскільки ОСОБА_7 має інший заробіток, а саме працює фахівцем з внутрішньої безпеки „Охорона „COMFY ТОВ „Комфі ТРЕЙД.

На переконання колегії суддів висновок місцевого суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідає вимогам закону, і такий висновок належним чином вмотивований.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту місцевий суд врахував усі дані про особу обвинуваченого.

При цьому у матеріалах справи відсутні жодні докази того, що трудова діяльність ОСОБА_7 пов`язана саме з керуванням транспортним засобом, як покликається захисник в апеляційній скарзі. Не представлено такі докази і суду апеляційної інстанції.

Апеляційні доводи захисника про відсутність обставин, які обтяжують покарання не підтвердились при апеляційному розгляді справи.

Згідно матеріалів справи обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину щодо особи похилого віку. Згідно обвинувального акта така обставина була встановлена під час досудового розслідування, та у подальшому підтверджена та врахована місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Щодо позиції потерпілої з приводу призначення обвинуваченому покарання, на яку покликається сторона захисту, то така була врахована місцевим судом.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що позиція сторін кримінального провадження у питанні призначення особі покарання не є визначальною, оскільки вирішення такого питання належить до дискреційних повноважень суду і вирішується з урахуванням усіх обставин справи.

Ураховуючи наведене у сукупності, зважаючи на характер допущених обвинуваченим порушень ПДР, наслідків, що настали внаслідок вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме у вигляді смерті потерпілої, наявність зазначеної вище обставини, яка обтяжує покарання, та інші врахованим місцевим судом обставин та дані, колегія суддів вважає, що у даному, конкретному випадку призначене ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік у повній мірі відповідає вимогам ст.ст.50, 65 КК України, і за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: