Справа № 147/989/24
Провадження № 1-кп/147/90/24
УХВАЛА

іменем України

12 вересня 2024 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

під час розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 15 квітня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 197 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 власник майна звернулася до суду з клопотанням про скасування арешту майна, яке їй належить, та просить скасувати арешт накладений суддею Вінницького міського суду 29.02.2024, а саме: на автомобілі марки «КІА ОРТІМА» реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 та «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN № НОМЕР_4 в рамках кримінального провадження №0001211 від 08.10.2021. В обгрунтування клопотання зазначає, що 29 лютого 2024 року ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області (справа №127/6549/24) було задоволено клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_7 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001211 від 08.10.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.366, ч.2 ст. 246, ч.3 ст. 191, ч.4 ст. 191 КК України та накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_4 , а саме: автомобіль «Кіа Optima» реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN № НОМЕР_6 , автомобіль «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN № НОМЕР_8 . Слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, мотивував своє рішення тим, що дане майно є предметом кримінального правопорушення, може бути використано як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна. Однак розгляд слідчим суддею вказаного клопотання про накладення арешту на майно здійснювався без участі власника майна. Вищевказані автомобілі під час проведення досудового розслідування речовими доказами у кримінальному провадженні №0001211 від 08.10.2021 не визнавались.

Відповідно до тексту клопотання про накладення арешту на майно від 23.02.2024 правовою підставою для накладення арешту на майно є вимоги ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, а саме необхідністю накладення арешту на вищевказані автомобілі є забезпечення відшкодування шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) та можливості призначення обвинуваченому покарання у виді конфіскації майна. Таким чином, слідчий суддя у своїй ухвалі невірно визначив підстави накладення арешту на майно та наклав арешт на нього безпідставно.

Відповідно до договору купівлі-продажу 0544/2024/4342201 транспортного засобу від 24.02.2024 нею придбано у власність автомобіль «Кіа Optima» реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN № НОМЕР_6 та цього ж дня отримано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_9 , що свідчить про те, що з цього дня власником вищевказаного автомобіля є вона.

Аналогічно вона є власником автомобіля «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN № НОМЕР_8 , що теж підтверджується відповідними документами.

Вона не є обвинуваченою у кримінальному провадженні, що розглядається Тростянецьким районним судом Вінницької області та в силу діючого законодавства України не несе будь-яку юридичну відповідальність за дії ОСОБА_4 , у вчиненні яких він обвинувачується.

За таких обставин, вважає, що арешт на автомобілі "Кіа Optima" реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN № НОМЕР_6 та «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN № НОМЕР_8 накладено безпідставно, а тому він підлягає скасуванню.

ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримала покликаючись на доводи викладені в ньому.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечив щодо задоволення клопотання та вказав, що на час звернення слідчого з клопотанням до слідчого судді про накладення арешту на автомобілі транспортні засоби належали ОСОБА_4 . На день розгляду клопотання слідчого про арешт майна не було відомо, що змінився власник транспортних засобів. Також вказав, що ОСОБА_4 23.02.2024 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України й у зв`язку з чим слідчим подано клопотання про накладення арешту на майно, так як санкція статті передбачає конфіскацію майна. В подальшому 16.07.2024 підозру ОСОБА_4 було змінено на ст. 197 КК України. Вказані автомобілі не були та не є речовими доказами у справі.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив щодо задоволення клопотання про скасування арешту майна, а також вказав, що на час пред`явлення йому підозри за ч.4 ст. 191 КК України транспортні засоби перебували у його власності та 24 лютого 2024 року він продав їх у зв`язку з необхідністю. Ухвалу слідчого судді під час досудового розслідування про накладення арешту на майно не оскаржував в апеляційному порядку та не звертався до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Захисник ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання не заперечив щодо задоволення клопотання про скасування арешту, наголосив, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна здійснювався без власників майна.

Заслухавши ОСОБА_6 , прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту, суд приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, згідно положень якого підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно з ч.11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною першою ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та /або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що у провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 197 КК України. Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000088 від 15 квітня 2024 року, про обвинувачення ОСОБА_4 за ст. 197 КК України, призначено до судового розгляду на 11.30 год. 12 вересня 2024 року.

Згідно з ухвало слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 29 лютого 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, ОСОБА_7 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001211 від 08.10.2021 на майно, власником якого є ОСОБА_4 , а саме: автомобіль «Кіа Optima» реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN № НОМЕР_6 , автомобіль «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_7 , VIN № НОМЕР_8 .

Як встановлено в судовому засіданні під час розгляду клопотання ОСОБА_4 23.02.2024 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, й у зв`язку з чим слідчим подано клопотання про накладення арешту на майно останнього, а саме транспортні засоби.

Як вбачається з наданих до клопотання ОСОБА_6 матеріалів 24 лютого 2024 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6 придбала у ОСОБА_4 транспортний засіб автомобіль «Кіа Optima» реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN № НОМЕР_6 , а 26 лютого 2024 року автомобіль «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_10 , VIN № НОМЕР_8 . В подальшому відповідно 24 лютого 2024 року та 27 лютого 2024 року зазначені транспортні засоби були зареєстровані на ОСОБА_6 .

Також в судовому засіданні судом під час розгляду клопотання ОСОБА_6 встановлено, що транспорті засоби «Кіа Optima» реєстраційний номер НОМЕР_5 та «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_10 не є речовими доказами у справі. З позовною заявою прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_3 (яку подав в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Вінницькій області) до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди державі внаслідок кримінального правопорушення звернувся лише 18 липня 2024 року.

Згідно з ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льоннрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст. 2 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, ст. ст. 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У той же час, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

В судовому засіданні не встановлені підстави для подальшого збереження у спосіб накладення арешту із збереженням усіх визначених законом заборон цього заходу забезпечення кримінального провадження до автомобілів «КІА ОРТІМА» та «ВАЗ 21213», власником яких на даний час є ОСОБА_6 .

Враховуючи вищевикладене, імперативні вимоги ч.4 ст. 174 КПК України, зважаючи на те, що на даний час розгляд справи ще не розпочався, суд дійшов висновку про відсутність підстав, які б виправдовували подальше втручання у правомірне володіння ОСОБА_6 зазначених автомобілів, а тому клопотання про скасування арешту майна необхідно задоволити частково, передавши їх ОСОБА_6 на відповідальне зберігання з правом володіння та користування цими автомобілями, заборонивши право їх відчуження.

Керуючись ст. ст. 174, 372, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна задовольнити частково.

Автомобілі марки «КІА ОРТІМА» реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та «ВАЗ 21213» реєстраційний номер НОМЕР_3 , ідентифікаціний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , зобов`язати уповноважену особу у кримінальному провадженні №0000088 від 15.04.2024, передати ОСОБА_6 на відповідальне зберігання з правом володіння та користування цими автомобілями, заборонивши право їх відчуження.

В задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 08.45 год. 13 вересня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1