УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з поданого клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією в місті Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 00001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Досудове розслідування розпочато за фактом отриманої інформації про те, що Народний депутат України ОСОБА_4 , маючи на меті покинути територію України, 23 серпня 2024 року вчинив незаконний перетин державного кордону в зоні відповідальності ВПС «Велика Комарівка» Другого прикордонного загону ДПС України . Разом з тим, організація незаконного перетину кордону безпосередньо здійснювалась наразі невстановленими посадовими особами Державної прикордонної служби України.

В рамках проведення досудового розслідування оперативним підрозділам було надано доручення, в порядку ст. 40 КПК України, з метою проведення слідчих (розшукових) дій в рамках кримінального провадження та встановлення осіб, причетних до його вчинення.

Згідно відомостей Другого оперативного відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві встановлено, що Народний депутат України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженець м. Козятин, Вінницької обл., 23.08.2024 року близько 23:00 години незаконно перетнув державний кордон України у напрямку Молдови в районі пункту пропуску «Велика Комарівка», у зоні відповідальності Другого Подільського прикордонного загону Державної прикордонної служби України .

Окрім цього, з`ясовано, що безпосередньо причетними до організації незаконного перетину кордону є ряд осіб, серед яких ймовірно причетний: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має у користуванні автомобіль ВАЗ-2102 д.н.з. НОМЕР_2 та ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, в ході досудового розслідування виникла необхідність у встановленні реального місцезнаходження ОСОБА_5 , та відшукання і вилучення речей та документів, що належать останньому та які мають значення для досудового розслідування.

Так, з огляду на невідкладність, з метою врятування від знищення причетними до вчинення злочину особами майна, яке може мати значення речових доказів та містити на собі сліди злочину або мають значення для досудового розслідування 31.08.2024 слідчим ОСОБА_6 за участі оперативних працівників на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України у період з 06 год. 48 хв. по 07 год. 24 хв. проведено обшук автомобіля ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , та належить на праві власності ОСОБА_7 (свідоцтво РСА №690215 від 09.11.2006) який на момент обшуку знаходився біля зупинки громадського транспорту по АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку у автомобілі виявлено громадянина

ОСОБА_5 . Крім того, за результатом проведення обшуку вилучено мобільний телефон ОСОБА_5 марки Vivo моделі Y31, IMEI: НОМЕР_5 , поміщений у сейф-пакет В2008363.

В подальшому, вищевказаний мобільний телефон було визнано речовим доказом та винесено відповідну постанову.

Оскільки у органу досудового розслідування є достатні підстави, що вилучений мобільний телефон може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з метою забезпечення збереження вилученого майна, прокурор звертається до слідчого судді із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив розглянути клопотання у його відсутність та задовольнити. Також долучив до заяви копію ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення невідкладного обшуку.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час та місце розгляду клопотання належним чином.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приймаючи до уваги заяву прокурора, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 132 КПК України - застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею встановлено, що органом досудового розслідування на теперішній час обґрунтовано здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України за фактом організації незаконного перетину державного кордону народним депутатом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у напрямку Молдови в районі пункту пропуску «Велика Комарівка».

В рамках вказаного кримінального провадження встановлено, що імовірно до вчинення кримінального правопорушення може бути причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який має у користуванні автомобіль ВАЗ-2102 д.н.з. НОМЕР_2 та ВАЗ 2101 д.н.з. НОМЕР_3 .

Таким чином, в ході досудового розслідування виникла необхідність у встановленні реального місцезнаходження ОСОБА_5 , та відшукання і вилучення речей та документів, що належать останньому та які мають значення для досудового розслідування.

Так, з огляду на невідкладність, з метою врятування від знищення причетними до вчинення злочину особами майна, яке може мати значення речових доказів та містити на собі сліди злочину або мають значення для досудового розслідування 31.08.2024 слідчим ОСОБА_6 за участі оперативних працівників на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України у період з 06 год. 48 хв. по 07 год. 24 хв. проведено обшук автомобіля ВАЗ 2102 д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 , та належить на праві власності ОСОБА_7 (свідоцтво РСА №690215 від 09.11.2006) який на момент обшуку знаходився біля зупинки громадського транспорту по АДРЕСА_1 .

Під час проведення обшуку у автомобілі виявлено громадянина

ОСОБА_5 . Крім того, за результатом проведення обшуку вилучено мобільний телефон ОСОБА_5 марки Vivo моделі Y31, IMEI: НОМЕР_5 , поміщений у сейф-пакет В2008363.

В подальшому слідчим суддею Київського районного суду м. Одеси було надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку автомобіля ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_5 .

Слідчий суддя на підставі долучених до клопотання матеріалів прийшов до висновку, що вилучений під час обшуку мобільний телефон дійсно може містити у собі інформацію щодо організації незаконного перетину державного кордону та матеріали, які можуть бути використані в якості речових доказів в рамках кримінального провадження.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що вилучений під час обшуку мобільний телефон було визнано слідчим речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до постанови слідчого від 01.09.2024 року.

Так, слідчим суддею на підставі долучених до клопотання матеріалів встановлено, що вилучений під час обшуку мобільний телефон відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може містити в собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до переконання про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою збереження речових доказів, які можуть мати суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно може бути речовими доказами в рамках кримінального провадження та містити у собі відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення.

Отже, оскільки вилучене майно визнано речовими доказами в рамках кримінального провадження, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, в цілях подальшого ймовірного уникнення передбаченої законом відповідальності за ймовірно вчинені дії у випадку підтвердження їх факту у встановленому законом порядку.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавленої особи пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності особи, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів, зацікавлена особа в порядку ст. 174 КПК України має процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, а також з метою забезпечення повного, всебічного розслідування кримінального провадження, слідчий суддя приходить до переконання, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна, про які йдеться в клопотанні, та якого така особа зазнає внаслідок застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, а тому клопотання сторони обвинувачення підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 98, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України - задовольнити.

Накласти арешт із забороною розпорядження та користування на мобільний телефон ОСОБА_5 марки Vivo, моделі Y31, IMEI: НОМЕР_5 , вилучений 31.08.2024 року в ході проведення обшуку автомобіля ВАЗ 2102, д.н.з. НОМЕР_2 .

Виконання ухвали покласти на прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1