Провадження № 1-кс/686/8272/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2024 року м. Хмельницький

Слідча суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002838,

встановила:

01.10.2024 року прокурор Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 звернувся до слідчої судді із клопотанням про накладення арешту на речі, що були вилучені під час проведення обшуку у кв. АДРЕСА_1 , у якій проживає ОСОБА_4 , а саме на: пристрій для куріння із нашаруванням невідомої речовини; упакування для Sim-картки мобільного оператора «Vodafon» із тримачем для Sim-картки та Sim-картку НОМЕР_1 , упакування для Sim-картки мобільного оператора «Vodafon», із тримачем для Sim-картки; електронні ваги; два зіп-пакети із залишками невідомої речовини білого кольору; тримач для sim-карти; мобільний телефон невідомої марки чорного кольору у силіконовому чохлі чорного кольору, дві банківські картки «А-банк» із номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; ізолюючу стрічку чорного кольору; дві sim-карти мобільного оператора «Київстар» та «LIFE»; зіп-пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору.

Дослідивши наявні матеріали, приходжу до висновку, що клопотання підлягає поверненню у зв`язку із наступним.

СВ ХРУП ГУ Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002838 від 12.09.2024, відомості у якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.

З матеріалів клопотання убачається, що «26.09.2024 у період часу із 10 год. 45 хв. по 14 год. 06 хв. у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_4 у кв. АДРЕСА_1 у ході якого виявлено та вилучено: пристрій для куріння із нашаруванням невідомої речовини; упакування для Sim-картки мобільного оператора «Vodafon» із тримачем для Sim-картки та Sim-картку НОМЕР_1 , упакування для Sim-картки мобільного оператора «Vodafon», із тримачем для Sim-картки; електронні ваги; два зіп-пакети із залишками невідомої речовини білого кольору; тримач для sim-карти; мобільний телефон невідомої марки чорного кольору у силіконовому чохлі чорного кольору, дві банківські картки «А-банк» із номерами НОМЕР_2 та НОМЕР_3 ; ізолюючу стрічку чорного кольору; дві sim-карти мобільного оператора «Київстар» та «LIFE»; зіп-пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору».

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року вказувалося на порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя для прийняття законного та обґрунтованого рішення повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або інших осіб можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю власника майна.

Однак, прокурором не зазначено у клопотанні контактні дані власника майна (номеру телефону, адреси електронної пошти), що, з урахуванням визначеного ст. 172 КПК України стислого строку розгляду клопотання, виключає надіслання повідомлення поштою та фактично унеможливлює його повідомлення про судовий розгляд клопотання. Вказане позбавляє слідчого суддю можливості дотриматися вимог ст. 22, 24-28, 172 КПК України та суперечить п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин клопотання прокурора про арешт майна не може бути розглянуто по суті і підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.171-173 КПК України,

постановила:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0002838, - повернути прокурору.

Встановити строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідча суддя