ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря - ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № № 0000930 від 29 жовтня 2022 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні Ізюмської окружної прокуратури - ОСОБА_6 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Ізюм Харківської області, громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10 листопада 2009 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік;

- 13 липня 2010 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01 березня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 25 січня 2013 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 24 жовтня 2014 року Ізюмським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 304, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 190, ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 03 лютого 2016 року по відбуттю покарання;

- 10 квітня 2018 року Люботинським міським судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 28 жовтня 2022 року приблизно о 23 годині 30 хвилин, ОСОБА_7 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в ході сварки з раніше знайомим ОСОБА_9 , керуючись раптово виниклим умислом спрямованим на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправний характер вчинюваних дій, ОСОБА_7 з мотивів особистих неприязних відносин, викликаних особистою образою, наніс один удар складним ножем в область шиї ОСОБА_9 .

Своїми злочинними умисними діями ОСОБА_7 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 пошкодження шиї: не проникаюча різана рана лівої бокової поверхні шиї, що утворилась від однократної дії предмета, який володіє ріжучою властивістю.

За ступенем тяжкості різане пошкодження кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше як три тижні (21 день).

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 115 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити останньому покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження та істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону. Прокурор вважає, що суд безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки характер, послідовність та динамічність дій останнього, його поведінка до, під час та після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення, знаряддя вчинення злочину свідчать про наявність в нього прямого умислу на позбавлення життя потерпілого та вчинення ним всіх необхідних дій, необхідних для доведення цього умислу до кінця. Прокурор звертає увагу на те, що ОСОБА_7 перебував у неприязних стосунках з потерпілим, а зловживання останніми алкогольних напоїв загострило конфлікт. Для вчинення злочину обвинувачений використав ніж, яким спричинив потерпілому удар у життєво важливу ділянку шиї, сказавши "все одно тебе доб`ю". На переконання прокурора, наведені обставини свідчать про наявність в діях ОСОБА_7 складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, обвинуваченого та захисника, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, за встановлених судом обставин відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та є обґрунтованими.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Так, вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду:

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_7 , який вказав на те, що він за місцем свого мешкання разом зі своєю дружиною, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вживав алкогольні напої. Під час спілкування у нього з ОСОБА_9 розпочалася сварка з приводу 2 снарядів, які він за проханням останнього здав українським військовим, через що у нього з`явились неприємності. Під час сварки він говорив потерпілому, щоб той сам розповів військовим, де взяв ці снаряди. Натомість ОСОБА_9 став ображати його нецензурними словами і погрожувати, що він не буде тут мешкати, так як раніше вже писав заяву, що він нібито торгував наркотиками. Маючи намір налякати потерпілого, він взяв ніж з підвіконня в праву руку і притулив його до шиї ОСОБА_9 , який через стан сп`яніння хитнувся і порізався. Він кинув ніж на підлогу, його жінка приклала покривала до шиї, а він взяв телефон і викликав швидку, повідомивши про наявність у хлопця різаної рани шиї та назвавши адресу та свої дані;

- показаннями потерпілого ОСОБА_9 , який вказав на те, що за місцем мешкання обвинуваченого святкував свій день народження разом з ним, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Він сидів біля дружини ОСОБА_7 , а обвинувачений, який стояв до них спиною, розвернувся і ножем провів йому по шиї. ОСОБА_11 підковдрою закрила йому шию, а той час як ОСОБА_7 викликав швидку;

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який вказав на те, що разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 за місцем мешкання останнього вживав алкогольні напої. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 сиділи на дивані, а коли встали обвинувачений зачепив ОСОБА_9 ножем. За що, він не знає, грала гучно музика. ОСОБА_11 дала покривало закрити шию, а ОСОБА_7 пішов викликати швидку;

- показаннями свідка ОСОБА_12 - дружини потерпілого, яка не була очевидцем події, проте засвідчила, що її чоловік разом з ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та обвинуваченим за місцем мешкання останнього вживав алкогольні напої. Про спричинення потерпілому тілесних ушкоджень вона дізналась під час телефонної розмови з ОСОБА_11 ;

- показаннями свідка ОСОБА_13 - понятого під час проведення слідчого експерименту, який за давністю подій згадати обставин, які під час слідчої дії повідомив свідок ОСОБА_10 не зміг, проте засвідчив, що пояснення надавались свідком добровільно;

- протоколом огляду місця події від 29 жовтня 2022 року та фото таблицею до нього, якими зафіксовано огляд приміщення літньої кухні, що знаходиться на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а також вилучення: розкладного ножа, рукоятка якого має зелено - білий колір, лезо чорного кольору, на якому є напис «Boker»; чорних штанів із візерунком у вигляді квадрата та кофти зеленого кольору, яка має сліди рідини бурого кольору; ковдри зі слідами рідини бурого кольору /Т. 1 а.к.п. 54-63/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2022 року, за участю потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_11 , з відеозаписом до нього, згідно з якими потерпілий ОСОБА_9 розказав та показав, як ОСОБА_7 помахом руки наніс йому ріжучий удар по шиї зліва /Т. 1 а.к.п. 80-83/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 29 жовтня 2022 року, за участю свідка ОСОБА_11 , з відеозаписом до нього, згідно з якими свідок ОСОБА_11 розказала та показала як під час спілкування між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 стався конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 ріжучий удар в шию, а саме ОСОБА_7 підійшов до потерпілого та чиканув ножем по шиї з лівої сторони /Т. 1 а.к.п. 76-79/;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 01 листопада 2022 року, за участю свідка ОСОБА_10 , з відеозаписом до нього, згідно з якими свідок ОСОБА_10 розказав та показав як між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_7 взяв розкладний ніж з підвіконня та порізав шию ОСОБА_9 , а саме коли вони встали, ОСОБА_7 полоснув по правій частині шиї /Т. 1 а.к.п. 84-88/;

- протоколом огляду речей від 03 листопада 2022 року та фото таблицею до нього, яким зафіксовано огляд мобільного телефону Philips, який надав підозрюваний ОСОБА_7 , під час якого виявлено вихідні виклики на номер «103» 28.10.2022 23:57 годині та номер «102» 28.10.2022 23:57 годині /Т. 1 а.к.п. 98-99/;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 08 листопада 2022 року та фото таблицею до нього, згідно з яким свідок ОСОБА_10 впізнав розкладний ніж «НОМЕР_1» /Т. 1 а.к.п. 100-108/;

- протоколом пред`явлення речей для впізнання від 08 листопада 2022 року та фото таблицею до нього, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_9 впізнав розкладний ніж «НОМЕР_1» /Т. 1 а.к.п. 109-117/;

- висновком експерта № 12-14-79-Ч/22 від 28 листопада 2022 року, відповідно до якого у ОСОБА_9 виявлено не проникаючу різану рану лівої бокової поверхні шиї. Вказане пошкодження утворилося від однократної дії предмета, який володіє ріжучою властивістю, можливо при умовах, вказаних в матеріалах справи. За ступенем тяжкості різане пошкодження кваліфікується за критерієм тривалості розладу здоров`я, як легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я - більш 6 днів, менш 21 днів. /Т. 1 а.к.п. 130/;

- висновком експерта № 12-14-80-Ч/22 від 28 листопада 2022 року, відповідно до якого характер та локалізація ушкоджень у ОСОБА_9 , взагалі, не виключає можливість їх виникнення за механізмом та умовами, на які вказує свідок ОСОБА_11 в ході слідчих дій /Т. 1 а.к.п. 131/;

- висновком експерта № 12-14-81-Ч/22 від 28 листопада 2022 року, відповідно до якого характер та локалізація ушкоджень у ОСОБА_9 , взагалі, не виключає можливість їх виникнення за механізмом та умовами, на які вказує свідок ОСОБА_10 в ході слідчих дій /Т. 1 а.к.п. 132/;

- висновком експерта № 12-14-82-Ч/22 від 28 листопада 2022 року, відповідно до якого характер та локалізація ушкоджень у ОСОБА_9 , взагалі, не виключає можливість їх виникнення за механізмом та умовами, на які вказує потерпілий ОСОБА_9 в ході слідчих дій /Т. 1 а.к.п. 133/;

- висновком експерта № 14/3688-Дм/22 від 01 грудня 2022 року, яким визначеного групову приналежність крові ОСОБА_7 /Т. 1 а.к.п. 135-136/;

- висновком експерта № 14/3689-Дм/22 від 29 листопада 2022 року, яким визначеного групову приналежність крові ОСОБА_9 /Т. 1 а.к.п. 138-139/;

- висновком експерта № 14/3690-Дм/22 від 07 грудня 2022 року, відповідно до якого на чоловічій кофті, вилученій під час проведення огляду місця події, знайдена кров людини, походження якої від потерпілого ОСОБА_9 не виключається /Т. 1 а.к.п. 141-142/;

- висновок експерта № 15-12/597-Ц/Дм/22 2022 р. від 13 грудня 2022 року, відповідно до якого на руків`ї та металевому фіксаторі складного ножа «НОМЕР_2», вилученого під час огляду місця події, знайдені сліди потожирових виділень. Враховуючи групові характеристик крові, можна припустити походження слідів поту, як від підозрюваного громадянина ОСОБА_7 , так і від потерпілого ОСОБА_9 /Т. 1 а.к.п. 147-152/.

Надаючи оцінку наведеним доказам у своїй сукупності, у колегії суддів відсутні сумніви у їх належності та допустимості. Ці докази суд вважає достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а тому не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Що стосується доводів прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації дій обвинуваченого, то вони свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що характер, послідовність та динамічність дій обвинуваченого, його поведінка до, під час та після вчинення злочину, локалізація та тяжкість тілесних ушкоджень у потерпілого, механізм їх спричинення, а також знаряддя вчинення злочину, свідчать про наявність в нього прямого умислу на позбавлення життя потерпілого та вчинення ним всіх необхідних дій, необхідних для доведення цього умислу до кінця.

Між тим, наведені твердження обставинам провадження не відповідають, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Замах на вчинення кримінального правопорушення є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом, а згідно з ч. 2 ст. 24 КК України умисел є прямим, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тілесних ушкоджень є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тілесного ушкодження наслідком є саме тілесні ушкодження, що були заподіяні потерпілому, а не позбавлення його життя.

Під час кваліфікації злочинів проти життя і здоров`я особи питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Залежно від характеру передбачення суспільно небезпечних наслідків виділяють умисел конкретизований і неконкретизований. Конкретизований умисел - це умисел, за якого особа передбачає конкретний характер суспільно небезпечних наслідків свого діяння, а неконкретизований - за якого особа передбачає можливість настання альтернативних суспільно небезпечних наслідків. Дії винуватого кваліфікуються як замах лише за наявності конкретизованого (визначеного) умислу.

Окрім того, замахом закон визнає діяння, безпосередньо спрямоване на вчинення злочину. Мета досягнення суспільно небезпечного результату - конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, в тому числі й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо їх було включено в мету його діяння, і досягнення такої мети було б неможливе без зазначених наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла і вчинити замах на їх досягнення.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що обвинувачений ОСОБА_7 стійких неприязних відносин з потерпілим ОСОБА_9 не мав та останній за власною ініціативою прийшов до обвинуваченого з метою святкування в нього вдома свого дня народження.

З наданих учасникам події показань вбачається, що святкування було тривалим та протягом всього часу ОСОБА_7 жодних дій відносно потерпілого не вчиняв.

Разом із цим, причиною виниклого між ними конфлікту, стала розмова з приводу снарядів, які обвинувачений на прохання потерпілого передав військовим, через що в нього виникли проблеми.

Як вбачається з протоколів слідчих експерименту, проведених за участю потерпілого, свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , взявши ніж з підвіконня, зробив помах в бік ОСОБА_9 , внаслідок чого спричинив останньому легкі тілесні ушкодження. При цьому, висновками експертів не виключено можливості спричинення цих ушкоджень, за вказаних свідками та потерпілим механізмом.

В подальшому, згідно з показаннями обвинуваченого, потерпілого, а також свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_7 викликав швидку, що узгоджується з протоколом огляду його мобільного телефону.

На переконання колегії суддів, сукупність наведених обставин виключає наявність в діях обвинуваченого умислу на спричинення смерті потерпілому.

Вирішуючи питання правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 125 КК України, колегія суддів звертає увагу на те, що останній здійснив один помах ножем та при цьому одразу самостійно припинив свої дії, викликавши потерпілому швидку, хоча фактично не мав об`єктивних перешкод їх продовжити.

При цьому, в момент, коли потерпілий прийшов до обвинуваченого з пропозицією святкування його дня народження, обставини, які стали підставою для конфлікту, вже існували. Незважаючи на це, ОСОБА_14 не заперечував проти перебування потерпілого у себе вдома та святкування його дня народження.

З позиції суду, наведені обставини свідчать про те, що обвинувачений діяв із невизначеним умислом, тобто бажав настання шкідливих наслідків для потерпілого, однак не мав чіткого уявлення про їх характер і тяжкість, а тому його дії правильно кваліфіковані за наслідками, які фактично настали.

Що стосується доводів прокурора про наявність конфлікту, який лише загострився в процесі вживання алкогольних напоїв, то вони повністю спростовуються показаннями свідків та обвинуваченого.

Не заслуговують на увагу й твердження прокурора про завдання удару ножем, оскільки це суперечить висновку судово-медичної експертизи, якою встановлено наявність у потерпілого різаної рани.

Таким чином, на переконання колегії суддів, у матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні докази наявності прямого умислу у ОСОБА_7 на вчинення замаху на вбивство ОСОБА_9 .

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 125 КК України.

Жодних підстав вважати висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів також не встановлено.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні або скасуванню з викладених в апеляційних скаргах мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України,

колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні Ізюмської окружної прокуратури - ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 , засудженого за ч. 2 ст. 125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3