Справа № 372/5869/24
Провадження 1-кс-1429/24
ухвала

Іменем України

01 листопада 2024 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідень ОСОБА_2

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання Т.в.о. начальника сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна,

В С Т А Н О В И В:

Сектором дізнання Обухівського районного управління поліції ГУНП в Київській області розслідується кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000332 від 31 жовтня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України та розпочато розслідування за фактом підроблення документів.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження встановлено, що 30.10.2024 приблизно о 15:00 год. під час здійснення перевірки представниками "Держпродспоживслужби" магазину "КОМО", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , продавчиня зазначеного магазину ОСОБА_4 , пред`явила медичну книжку серії НОМЕР_1 (на власне ім`я), із ознаками підробки.

Цього ж дня, в період часу із 15:30 год. по 15:50 год. під час проведення огляду місця події у приміщенні зазначеного магазину, ОСОБА_4 добровільно надала працівниками поліції медичну книжку серії НОМЕР_1 (на власне ім`я), яку було вилучено та поміщено до спеціального пакету SUD2018707.

Вилучену медичну книжку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , 31 жовтня 2024 року - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні за № 0000332 від 31.10.2024 року.

Підставою накладення арешту на майно, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

А тому, у органу досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на медичну книжку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , для того щоб запобігти можливості її приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити, перетворити, відчужити.

Метою, накладення арешту на виявлену під час огляду медичну книжку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яку вилучено працівниками Обухівського РУП ГУНП в Київській області, відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 170 КПК України, є збереження речового доказу, оскільки існують достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що були об`єктом кримінального протиправно дій та набутті кримінально протиправним шляхом, тому дізнавач звернувся до суду з даним клопотанням.

Т.в.о. начальника сектору дізнання Обухівського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в клопотанні просив розглянути його без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, також просив не здійснювати фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів.

Власник майна в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчий, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою збереження речових доказів.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, прокурора приймаються у формі постанови.

Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Оскільки слідчому судді надано постанову про визнання майна як речового доказу у кримінальному провадженні, у рамках якого подано клопотання, воно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, клопотання слідчого про накладення арешту, слід задовольнити.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Т.в.о. начальника сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітана поліції ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно, яке було вилучено під час проведеного огляду місця події від 30.10.2024 в період часу з 15:30 год. по 15:50 год., у приміщенні магазину "КОМО", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на медичну книжку серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 , яку поміщено до спеціального пакету SUD2018707, з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Слідчий суддя: ОСОБА_1