Справа № 496/1489/24
Провадження № 1-кс/496/1334/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

21 травня 2024 року Біляївського районний суд Одеської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Біляївка матеріали клопотання представника власника майна - ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, № 0000208 від 23.02.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 28.02.2024 року (справа №496/1489/24) у кримінальному провадженні №0000208 від 23.02.2024 року, на майно ОСОБА_4 , а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_4 серії НОМЕР_1 від 27.06.2023 року; довідку військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.06.2023 року, видану ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що станом на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна ОСОБА_4 . В період з 22.02.2024 року на 23.02.2024 року ОСОБА_4 , на підставі вказаних вище документів та з дотриманням вимог Правил, мав намір здійснити законний перетин державного кордону України в пункті пропуску «Паланка (Маяки-Удобне)». Однак, під час проходження паспортного контролю в пункті пропуску через державний кордон України в Республіку Молдова, працівниками ДПСУ відмовлено в перетинанні державного кордону з підстав підозри використовування ОСОБА_4 підроблених документів, викликано поліцію та складено протокол про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 204-1 КУпАП. ОСОБА_4 вже неодноразово перетинав кордон, після прийняття Указу Президента України від 28.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що підтверджується відповідними відмітками в паспорті ОСОБА_4 для виїзду за кордон НОМЕР_2 . Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 20.03.2024 року за результатами розгляду вказаного вище адміністративного протоколу ПдРУ №308487 від 23.02.2024 року, провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 204-1 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Будь-якого порушення виявлено не було. Таким чином, в діях працівників ДПСУ з самого початку проходження ОСОБА_4 прикордонного контролю вбачалось упереджене ставлення до останнього. Дізнавачем порушені вимоги КПК України щодо строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Майно ОСОБА_4 було вилучено 23.02.2024 року, а з клопотанням про арешт майна, відповідно до даних сайту «Судова влада» дізнавач звернувся до слідчого судді лише 27.02.2024 року, тоді як мав би звернутись не пізніше наступного робочого дня. Враховуючи, що 23.02.2024 року припало на п`ятницю, то останнім днем для подачі клопотання про арешт тимчасово вилученого майна було 26.02.2024 року. Звертаючись з клопотанням до слідчого судді, дізнавачем не надано жодного доказу або обґрунтування того, що вилучені документи містять явні ознаки підробки. Станом на дату подання вказаного клопотання про скасування арешту майна ані дізнавачем, ані прокурором не вживаються заходи для якнайскорішого завершення досудового розслідування. Враховуючи те, що вилучені документи не мають жодних ознак підробки та не містять протиріччя між собою, представник заявника звернувся до слідчого судді з вказаним клопотанням. Сам факт наявності постанови про визнання речовим доказом майна ОСОБА_4 не може бути підставою для безальтернативного прийняття слідчим суддею рішення про накладення арешту на таке майно та обмеження особи у праві власності, оскільки в такому разі втрачається роль слідчого судді до повноважень якого належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, як це визначено п.18 ч.1 ст. 3 КПК України. Статусу речового доказу річ чи інше майно набуває виключно за наявності ознак, описаних в ч. 1 ст. 98 КПК України, а не на підставі формальної постанови.

Жодних слідчий дій з майном, станом на сьогодні дізнавачем не було проведено. Досі не призначено експертизу.

18.05.2024 року набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який зобов`язує всіх військовозобов`язаних мати при собі військово-обліковий документ та на першу вимогу поліцейського представника ТЦК чи ДПСУ пред`явити. Юридичним наслідком не пред`явлення військово-облікового документу може бути адміністративне затримання та притягнення до адміністративної відповідальності, накладення штрафу. Законодавством не передбачено надання дублікату військово-облікового документу, а відтак ОСОБА_4 не має змоги отримати інший військово-обліковий документ.

Адвокатом в інтересах ОСОБА_4 , неодноразово подавались адвокатські запити (а саме від 06.03.2024, від 22.03.2024, 23.04.2024, 29.04.2024) з проханням надати інформацію щодо видачі ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) військово-облікових документів, а саме тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 , однак станом на день звернення з вказаним клопотанням, відповідь не надходила.

Таким чином, на теперішній час відпала потреба у подальшому застосуванні такого заходу, забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного вище майна, оскільки органом досудового розслідування не доведено належними та допустимими доказами необхідність забезпечення даного кримінального провадження.

Також, просила витребувати з ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію щодо видачі ОСОБА_4 тимчасового посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК.

Запитом суду від 08.05.2024 року № 33638 було витребувано від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 інформацію щодо: виключення ОСОБА_4 з військового обліку та підстави такого виключення; видачі ОСОБА_4 військово-облікових документів, а саме тимчасового посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 та проходження ОСОБА_4 військово-лікарської комісії та отримання ним довідки карської комісії від 27.06.2023 № 74/379 та 17.05.2024 року за № 33876 повторно здійснено запит.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про скасування арешту майна підтримала, посилаючись на вищевказані обставини. Пояснивши, що з апеляційною скаргою на ухвалу суду про накладання арешту майна, вона не зверталась, з підстав того, що ОСОБА_4 пізно звернувся за правничою допомогою.

Дізнавач СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Ознайомившись із матеріалами клопотання про скасування арешту майна, вислухавши пояснення адвоката, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слід зазначити, що слідчий суддя при накладанні арешту на майно, керується положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК країни речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, слідчим суддею в ухвалі про арешт майна встановлено, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, слідчий суддя керувався, доданими до клопотання про накладення арешту доказами.

Крім того, оскільки вилучене майно повинно бути дослідженим експертом, була необхідність у застосуванні такого обтяження, як: відчуження, користування та розпорядження.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, до реалізації мети та підстав такого арешту, а саме проведення експертного дослідження з метою встановлення складу кримінального правопорушення, за ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке, внесено до ЄРДР за № 0000208 від 23.02.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як підставу та мету арешту вилученого посвідчення, дізнавачем визначено, що воно необхідно для збереження в якості речового доказу. Одночасно з цим, дізнавачем зазначено про існування можливих ознак підробки документів, а саме: відсутній код та необхідні печатки.

Тобто, враховуючи вищевказане, слідчий суддя приходить до висновку про те, що ухвалою суду від 28.02.2024 року арешт було накладено обґрунтовано, та на даний час не спростовано необхідності подальшого застосування арешту майна і потреба в ньому не відпала, оскільки з метою підтвердження виявлених ознак підробки, повинно бути поведено експертне дослідження.

Залишаючи арештованим майно, слідчий суддя також виходить з того, що відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

На підставі викладеного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість існування такого обмеження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, при цьому на даній стадії слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної особи або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним з яких є арешт майна, та впевнитись, що подальше існування такого заходу наразі є обґрунтованим.

Керуючись ст. 174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні, № 0000208 від 23.02.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 15:00 годинні 28 травня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1