ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУНС № 766/1474/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/447/24 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строку тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 серпня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 19 жовтня 2024 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000537 від 20.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.08.2024 року, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 19.10.2024 року, включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду захисник ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з реальним позбавленням волі та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, ухваленням її з істотним порушенням вимог КПК України.

Зокрема, апелянт зазначає про відсутність доказів на підтвердження обґрунтованої підозри та обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того апелянт зазначає, що суд першої інстанції припустився істотного порушення процесуального права, оскільки розглянув клопотання, яке було подано стороною обвинувачення прокурором, який не має та не мав процесуальних повноважень на вчинення таких процесуальних дій, так як на стадії досудового розслідування даного кримінального провадження не був включений до групи прокурорів та не здійснював процесуального нагляду на стадії досудового розслідування, таким чином у судовому засіданні Херсонського міського суду Херсонської області 21.08.2024 року від імені сторони обвинувачення приймала участь особа, яка не мала підстав для набуття відповідного процесуального статусу.

Також, апелянт зазначає про порушення на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки розгляд клопотання відбувся без участі захисника ОСОБА_6 , з яким у обвинуваченого укладено угоду про надання правової допомоги.

Крім того, апелянт вказує на відсутність доказів, якими б підтверджувалось існування ризиків, зазначених в клопотанні прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання, а саме на 10 годину 15 хвилин 15 жовтня 2024 року, прокурор заявив письмове клопотання, а в попередньому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 усне клопотання про проведення цього засідання без їх участі. Захисник також належним чином був повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, а саме на 10 годину 15 хвилин 15 жовтня 2024 року, однак на вказану дату та час до суду апеляційної інстанції не прибув, клопотань про бажання приймати участь в судовому засіданні поза межами приміщення апеляційного суду не подавав, як і не подавав клопотань про його відкладення.

Зважаючи на викладене, приписи ст. 422-1 КПК України, з метою недопущення порушення процесуального права обвинуваченого на перегляд рішення суду першої інстанції апеляційним судом (строк дії оскаржуваної ухвали закінчується 19 жовтня 2024 року), колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання без участі вищевказаних осіб.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_7 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 КПК України, суд при вирішенні питання щодо доцільності подальшого тримання під вартою обвинуваченого, повинен враховувати зокрема таке: чи не зменшився заявлений ризик або чи не з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; встановити наявність обставин, які перешкоджають завершенню провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

В клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначає про обґрунтованість пред`явленого йому обвинувачення, існування ризиків, передбачених п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, визначених на досудовому розслідування, які не зменшилися та не перестали існувати та неможливість застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під час судового розгляду. Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_7 підозри визначено на стадії досудового розслідування, а можливість оскарження повідомленні про підозру передбачено на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Безпідставними є посилання в апеляційній скарзі захисника на недоведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та його причетності до вчинення кримінального правопорушення у якому він обвинувачується, оскільки докази, якими обґрунтовується обвинувачення, тобто доводиться вина особи, підлягають перевірці під час розгляду кримінального провадження по суті, а оцінка зазначеним доказам дається в судовому рішенні, яким і закінчується розгляд кримінального провадження по суті.

Перевіркою матеріалів встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке відносить до злочинів проти основ національної безпеки України, за вчинення якого, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Крім того, судом першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, цілком слушно взяті до уваги тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 в разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, дані про його особу вік, стан здоров`я, відсутність беззаперечних відомостей про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, оскільки наявність у нього зареєстрованого шлюбу та місця проживання, не зменшує заявлених ризиків.

Також в матеріалах провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на неможливість подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах ізоляції від суспільства.

Вищевказане в своїй сукупності, вказує на наявність ризиків, які були підставами для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які на час розгляду клопотання прокурора не зменшилися і не перестали існувати, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу, не зможе запобігти ризикам його можливого впливу на свідків, з метою зміни ними показань, та можливості переховування від суду.

З огляду на викладене твердження захисника про недоведеність обставин, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 та можливість застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, є непереконливими.

Саме продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів як суспільства, так і потерпілих, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, як вбачається з оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання захисник ОСОБА_6 21.08.2024 року брав участь в режимі відеоконференції в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, що вказує на неспроможність доводів апеляційної скарги захисника про порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_7 , яке виразилось у відсутності захисника в судовому засідання під час розгляду зазначеного клопотання прокурора.

Що стосується доводу захисника ОСОБА_6 про неможливість участі прокурора ОСОБА_9 в судовому засіданні через відсутність у нього процесуальних повноважень, колегія суддів зазначає про наступне.

Згідно положень статті 37 КПК України, якщо прокурор, який у відповідному кримінальному провадженні здійснює повноваження прокурора, не може їх здійснювати через задоволення заяви про його відвід, тяжку хворобу, звільнення з органу прокуратури або з іншої поважної причини, що унеможливлює його участь у кримінальному провадженні, повноваження прокурора покладаються на іншого прокурора керівником відповідного органу прокуратури.

Постановою Херсонської обласної прокуратури від 15.08.2024 року внесено зміни до складу групи прокурорів, які здійснюють повноваження прокурорів у кримінальному провадженні №0000537 від 20.11.2022 відносно ОСОБА_7 та включено до складу прокурора ОСОБА_9 який має процесуальні повноваження бути представником публічного обвинувачення у судовому засіданні.

Тобто, вказаною постановою, з посиланням на ст. 37 КПК України прокурором було внесено відповідні зміни в групу прокураторів, що цілком відповідає вимогам КПК України та не виключає участь прокурора ОСОБА_9 у дному кримінальному провадженні.

Інші обставини, на які посилається захисник були відомі суду першої інстанції на час розгляду клопотання та цілком враховані при прийнятті відповідного процесуального рішення.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді клопотання, колегія судді не вбачає.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а тому апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 21 серпня 2024 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, продовжено строк тримання під вартою до 19 жовтня 2024 року, включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12