Номер провадження: 11-кп/819/411/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Справа № 766/2842/24 Доповідач ОСОБА_2
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/2842/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000064 від 01.02.2024 за апеляційною скаргою з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2024, якою щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.5 ст.111-1 КК України,

продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 23.09.2024 включно.

в с т а н о в и в:

В провадженні Херсонського міського суду Херсонської області на розгляді перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000064 від 01.02.2024 щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.28, ч.5 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2024 задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання щодо обвинуваченого ОСОБА_8 до 23.09.2024 включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подала на неї апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали, скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2024, обрати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту або застосувати заставу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

Свої доводи мотивує тим, що прокурор формально зазначає ризики у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, також просить не визначати розмір застави, але при цьому не доводить чому саме неможливо визначити розмір застави, посилаючись на ч.6 ст.176 КПК України.

Суд у оскаржуваній ухвалі посилається на ті ж самі ризики, що і прокурор, без перевірки дійсної наявності ризиків або тільки їх припущення та детального обґрунтування існування ризиків.

В свою чергу суд в ухвалі також посилається на порядок визначення застави, але не обґрунтовує, чому суд не визначає розмір застави, а посилається тільки на недоведені ризики та характер інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення.

Суд взагалі не вказує на те, що ОСОБА_8 офіційно працевлаштований, мав до затримання достатнього рівня заробітну плату, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, немає наміру та бажання переховуватися від слідства та суду, має батьків похилого віку, проживає в цивільному шлюбі, має на виховуванні двох дітей.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, позицію захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги сторони захисту, просили їх задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Так, колегія суддів вважає поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки захисником ОСОБА_7 на Електронний суд було своєчасно подано апеляційну скаргу з доповненнями, які не були зареєстровані в канцелярії суду в повному обсязі, а тому строк на апеляційне оскарження необхідно поновити.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

В клопотанні про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 прокурор зазначає, що ризики, передбачені п.1,3,4 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, здійснення незаконного впливу на свідків та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, на сьогодні не зменшились і продовжують існувати, обґрунтованість висунутого йому обвинувачення, та неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою

щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив з того, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке належить до злочинів проти основ національної безпеки України, що свідчить про високу суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення, а відповідно до положень ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При цьому суд зазначив, що сама тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, не є основною чи безпосередньою підставою для тримання під вартою, а оцінюється в сукупності з наявними ризиками, передбаченими ст.177 КПК України.

У розумінні практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,4 ч. 1 ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у якому він обвинувачується, суд врахував реальну можливість здійснення незаконного впливу обвинуваченого на свідків з метою зміни ними показань, яких ще не було допитано під час судового розгляду, а також суспільну небезпечність інкримінованого йому кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Ці факти встановлені ухвалою суду при обранні заходів забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , однак, дані ризики на сьогодні не припинили існувати та не зменшились.

Продовження існування вказаних ризиків, виключає підстави для скасування чи зміни обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Крім цього, суд також врахував те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, проте сам по собі факт наявності міцних соціальних зв`язків, не спростовує висновків суду щодо наявності вищенаведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та неможливості їм запобігти, шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Ці ж обставини існували і на момент скоєння злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини свідчать про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Саме продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Відповідно до оскаржуваної ухвали суду, в ній зазначені ризики, які існують на час розгляду відповідного клопотання прокурора, які не зменшилися та не припинили існувати.

Відповідно до положень ч.3 ст.199 КПК України, вирішуючи вказане клопотання, суд першої інстанції врахував обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема, можливість у обвинуваченого переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, місце проживання обвинуваченого ОСОБА_8 є територія Херсонської області, на якій на цей час ведуться активні бойові дії з підрозділами збройних сил держави-агресора, що унеможливлює здійснення контролю виконання ним іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обов`язків, що покладаються на обвинуваченого судом, згідно частини 5 статті 194 КПК України та свідчить про реальну можливість у обвинуваченого переховуватися від суду.

Також при вирішенні питання суд першої інстанції взяв до уваги обставини, які передбачені ст.178 КПК України, в їх сукупності, а саме: тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_8 у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду.

Крім того, судом прийнято до уваги той факт, що з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк дії якого продовжено на сьогодні та Херсонська область є територією можливих бойових дій, тобто запровадження воєнного стану та збройна агресія щодо України самі по собі є ризиками, які мають враховувати суди при вирішенні питання про запобіжний захід.

При цьому судом враховано вік та стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 , які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості його утримання під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його стан здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Обставини, на які посилається захисник, зокрема позитивні відомості про особу ОСОБА_8 , не зменшують встановлені ризики та не є визначальними аргументами, які б могли бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та давали можливість застосувати щодо нього менш суворий запобіжний захід.

Що ж до доводів захисника ОСОБА_7 про те, що судом необґрунтовано неможливість визначення розміру застави, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

В даному випадку, не визначивши розмір застави щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , слідчий суддя керувався внутрішнім переконанням, що відноситься до дискреційних повноважень суду, і є правом суду, а не обов`язком.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам.

Під час вивчення матеріалів провадження будь-яких фактів порушення конституційних прав обвинуваченого ОСОБА_8 на свободу та особисту недоторканість, колегією суддів не встановлено.

А тому доводи захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора є неспроможними та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційним судом не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , апеляційний суд не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст.404, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд.

п о с т а н о в и в:

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2024 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 до 23.09.2024 включно залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4