Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/4349/24
У Х В А Л А

19.08.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участі прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , заявниці ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м.Виноградів клопотання адвоката ОСОБА_4 , що діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000377 від 21.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

На розгляд суду передано вказане клопотання.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду від 21.06.2024 у справі №299/4349/24 накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 315CDI» р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , та електросамокат, які 20.06.2024 вилучено в ході проведення огляду місця ДТП та поміщені на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ВП№1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою м.Виноградів, вул.Миру, 57.

Заявник стверджує, що є законним володільцем автомобіля, а потреба у арешті автомобіля відпала, оскільки автомобіль оглянутий експертом, слідчі дії виконані. ОСОБА_5 має потребу у автомобілі, так як це єдиний автомобіль і є знаряддям її праці, яким вона доставляє на ринки власно вирощену сільськогосподарську продукцію.

Прокурор заперечив проти скасування арешту речового доказу.

Заявник підтримав клопотання, просив задовольнити.

Заслухавши учасників справи, вивчивши зміст клопотання та дослідивши додані письмові докази, суд вирішив наступне.

Встановлено, що у рамках кримінального провадження №0000377 від 21.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, накладено арешт на автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 315CDI», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , та електросамокат, які 20.06.2024 вилучено в ході проведення огляду місця ДТП та поміщені на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ВП№1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою м.Виноградів, вул.Миру, 57.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Згідно ч.1 ст. 172 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки арешт накладено з метою збереження речових доказів, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, кримінальне провадження не завершено, тому арешт накладено правомірно. Доводи прокурора у цій частині є обґрунтованими. Суд вирішив, що арешт скасуванню не підлягає.

Разом із тим, вбачає законні підстави для передання арештованого майна на зберігання законному володільцю, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та такий спосіб арешту не буде перешкодою проведенню слідчих дій.

Заявник переконав, що вилучений автомобіль є знаряддям праці, яким вона доставляє вирощену власною працею сільськогосподарську продукцію на ринки для збуту. Це є єдиним джерелом її доходу.

Заявник обґрунтував наявність законних підстав для передання арештованого майна на зберігання законному володільцю, при цьому накладений арешт продовжує свою дію та забезпечить завдання застосованого заходу забезпечення кримінального провадження та такий спосіб арешту не буде перешкодою проведенню слідчих дій.

Так, відповідно до ст.6 ст.100 КПК України, речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відтак, суд вирішив, що клопотання слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.173, 369-372 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити частково.

У кримінальному провадженні №0000377 від 21.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, передати на відповідальне зберігання законному володільцю ОСОБА_5 автомобіль марки «Mercedes-Benz» моделі «Sprinter 315CDI», р.н. НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 , який 20.06.2024 вилучено в ході проведення огляду місця ДТП та поміщений на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів ВП№1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою м.Виноградів, вул.Миру, 57.

Заборонити власнику та законним володільцям автомобіля та будь-яким іншим особам розпоряджатися арештованим майном зокрема, відчужувати, перетворювати, переобладнувати, вносити зміни до конструкції та комплектації транспортного засобу, переміщати його за межі Закарпатської області.

У задоволенні клопотання у іншій частині відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1