Провадження № 1-кп/522/3170/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000666 від 29.08.2024 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, росіянки за національністю, без освіти, офіційно не працевлаштованої, не заміжньої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 14 год. 40 хв. 28.08.2024 року, достовірно знаючи, що Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 26.07.2023 №451/2023 частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 № 573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ), Указом Президента України №757 від 07.11.2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №8419-ІХ, указом Президента України №254/2023 від 01.05.2023 затвердженим Законом України №3057-ІХ від 02.05.2023, Указом Президента України №451/2023 від 26.07.2023, затвердженим Законом України №3275-IX від 27.07.2023, Указом Президента України №734/2023 від 06.11.2023, затвердженим Законом України №3429-IX від 08.11.2023, Указом Президента України від 05.02.2024, затвердженим Законом України №3564-IX від 06.02.2024, Указом Президента України від 06.05.2024, затвердженим Законом України №3684-ІХ від 08.05.2024, Указом Президента України №11433 від 23.07.2024 року, якими продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 10 листопада 2024 року, та відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» №2117-ІХ від 03.03.2022, перебувала на пляжі «Аркадія», який розташований біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Побачивши на піску біля шезлонгу пляжну сумку з особистими речами ОСОБА_6 , у неї виник умисел на заволодіння чужим майном, та предметом свого злочинного посягання вона обрала зазначену сумку, в якій знаходилися особисті речі потерпілого, а саме: чорна сумка фірми «Calvin Klein», в якій знаходився мобільний телефони марки «Iphone 14 Pro Max» чорного кольору, вартістю 56000 грн, ІМЕІ: НОМЕР_1 , з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 . Вартість сім-картки 250 грн. Також в сумці знаходився мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» фіолетового кольору, вартістю 49000 грн., ІМЕІ НОМЕР_3 з сім-карткою мобільного оператора «Lifecell» НОМЕР_4 . Вартість сім-картки 250 грн. Крім того, в сумці був ІD паспорт на ім`я ОСОБА_6 , золота каблучка з жовтого та білого кольору, вартістю 28000 грн., 2 магніти на холодильник та ключ від орендованої квартири.

Реалізуючи раптово виниклий злочинний намір, спрямований на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_3 , впевнившись що за нею ніхто не спостерігає та її злочинні дії залишаться непомітними для оточуючих, діючи умисно, з корисливих мотивів, заволоділа пляжною сумкою потерпілого з його особистими вищезазначеними речами на загальну суму 133500 грн. та залишила пляж.

Надалі, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , поблизу кафе «Арарат», оглянувши сумку, обрала об`єктом свого злочинного посягання золоту обручку потерпілого, мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» фіолетового кольору та мобільним телефоном марки «Iphone 14 Pro Max» в корпусі чорного кольору, а всі інші речі, а саме: чоловічу сумку разом з документами викинула та з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_3 спричинила потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 133500 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася та підтвердила суду, що дійсно28.08.2024 року, перебуваючина пляжі «Аркадія» біля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , таємно викралапляжну сумку з особистими речами, належними потерпілому ОСОБА_6 , яка лежала біля шезлонгу та в якій знаходилися два мобільних телефони Iphone та золота каблучка, після чого покинула місце вчинення кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд. Просила суд призначити їй справедливе покарання.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, призначивши їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши обвинувачену від відбування покарання з іспитовим строком.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справа за його відсутності, цивільний позов не надавав, підтвердив, що матеріальна шкода йому відшкодована шляхом повернення майна, призначення обвинуваченому покарання залишив на розсуд суду.

Під час судового засідання, встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду. З урахуванням думки прокурора та обвинуваченого, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винність обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, доведена та її дії правильно кваліфіковані як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, передбаченими ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначати покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Питання звільнення від відбування покарання з випробуванням врегульоване статтею 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, при обранні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що обвинувачена скоїла тяжкий злочин.

Таким чином, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що вона є громадянкою України, не заміжньою, неповнолітніх дітей та/або непрацездатних батьків на утриманні не має, без освіти, офіційно не працевлаштована, зареєстрована у м. Балаклія Харківської області, у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку обвинувачена не значиться.

Також суд бере до уваги і зміст обвинувачення, яке складається з одного епізоду та те, що обвинувачена ОСОБА_3 є раніше не судимою особою.

У вчиненому злочині обвинувачена ОСОБА_3 щиро покаялася, активно сприяла суду у встановленні фактичних обставин справи, відшкодувала потерпілому матеріальну шкоду шляхом повернення майна.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 66 КК, є самостійними обставинами, які пом`якшують покарання. Як неодноразово зазначав Верховний Суд, врахування кожної з них при призначенні покарання, за умови встановлення їх наявності у кримінальному провадженні, є обов`язковим для суду, незалежно від тяжкості вчиненого злочину та повторності його вчинення. Вказані форми посткримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. Визнання даних обставин такими, що пом`якшують покарання, стимулює осіб, які вчинили злочини, до критичної переоцінки своєї діяльності, а також сприяє своєчасному розкриттю злочинів.

Згадані пом`якшуючі обставини, а також відомості про особу обвинуваченої ОСОБА_3 , відсутність обставин, що обтяжують покарання, в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину та дають суду підстави для призначення обвинуваченій покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції частини статті обвинувачення, а саме - строком на п`ять років, зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки.

Застосування інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, сприятиме виправленню обвинувачених без ізоляції від суспільства та попередженню скоєння ними нових злочинів.

У той же час, відповідно до вимог ст. 76 КК України, з метою контролю за поведінкою засудженої для встановлення факту її виправлення, суд вважає за необхідне покласти на засуджену ОСОБА_3 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Суд також встановив, що у даному кримінальному провадженні обвинувачена ОСОБА_3 перебуває під вартою з 29.08.2024 року у зв`язку із застосуванням до неї ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 30.08.2024 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», тому в силу положень ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного покарання за даним вироком обвинуваченій ОСОБА_3 слід зарахувати строк її попереднього ув`язнення з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Крім того, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, суд вбачає за необхідне запобіжний захід відносно обвинуваченої змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язавши її прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, контроль за виконанням яких покласти на прокурора, який скасувати після набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 366-371, 373, 374, 375, 376ttp:/ ІНФОРМАЦІЯ_4 " title="Кримінальний процесуальний кодекс України; нормативно-правовий акт № 4651-VI від 13.04.2012">, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, встановивши іспитовий строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання, зобов`язавши її прибувати до суду за першою вимогою, не відлучатися із населеного пункту, в якому вона проживає без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця свого проживання, та який після набрання вироком законної сили, - скасувати.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно з під-варти в залі суду.

Контроль за виконанням запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді особистого зобов`язання у кримінальному провадженні, яке перебуває у суді, до набрання вироком законної сили, здійснює прокурор, відповідно до ч.3 ст. 179 КПК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме строк випробування, рахувати з моменту ухвалення вироку, тобто з 22 жовтня 2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29.08.2024 року по 22.10.2024 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: пляжна сумка білого кольору; чорна сумка фірми «Calvin Klein»; фото рамка з магнітом; ID карта громадянина України, видана на ім`я ОСОБА_7 ; мобільний телефони марки «Iphone 14 Pro Max» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , з сім-карткою мобільного оператора «Київстар» НОМЕР_2 ; мобільний телефон марки «Iphone 14 Pro Max» фіолетового кольору, ІМЕІ НОМЕР_3 , з сім-карткою мобільного оператора «Lifecell» НОМЕР_4 ; обручка з жовтого та білого кольору; ключ з брилком №22 від магазину «Таврія В»; банківська картка Visa № НОМЕР_5 , - вважати переданим власнику ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Речовий доказ: DVD-R диск фірми «VS», - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1