Справа № 739/358/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/333/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 ( у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженець та проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому 19.09.2001 Апеляційним судом Львівської області за ст.ст. 93 п.п.г., ж.,17 ч.2, 93 п.п.г., ж., 223 ч.1, 222 ч.1, 42 КК України (в ред.1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі,

відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого до довічного позбавлення волі.

Місцевий суд вказав, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду, як незаконну та необґрунтовану, і постановити нову ухвалу, якою звільнити ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання у виді довічного позбавлення волі умовно-достроково. Зазначив, що ОСОБА_8 на дату подання клопотання (06 лютого 2023 року) відбув 23 роки 9 місяців 12 днів призначеного покарання, а подальше тримання його в місцях позбавлення волі є таким, що порушує Міжнародний пакт про громадські та політичні права та Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Також просив врахувати, що засуджений ОСОБА_8 за місцем відбування покарання характеризується виключно позитивно та має свідому громадську позицію і приймає активну участь у захисті Країни від окупантів, за що нагороджений грамотою командира оперативно-тактичного угруповання «Соледар».

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Як слідує з матеріалів провадження, вироком Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року ОСОБА_8 було визнано винним та засуджено за ст.ст.93 п.п.«г», «ж», 17 ч.2, 93 п.п. «г», «ж», ч.1 ст.223, ч.1 ст.222, ст.42 КК України (в редакції 1960 року) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Ухвалою Верховного Суду України від 29 січня 2002 року вирок Апеляційного суду Львівської області від 19.09.2001 щодо ОСОБА_8 було залишено без змін.

24 лютого 2023 року захисник ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 звернувся до Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області із клопотанням, в якому просив привести вирок Апеляційного суду Львівської області від 19 вересня 2001 року у відповідність до законодавства та міжнародних норм, замінивши покарання ОСОБА_8 більш м`яким, з довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Як убачається із наданої адміністрацією Державної установи «Новгород-Сіверська установа виконання покарань №31» характеристики на ОСОБА_8 , за час відбування покарання останній характеризується виключного з позитивного боку. Підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику в свою адресу. Дотримується правомірних взаємовідносин та ввічливого ставлення із персоналом установи. Має охайний зовнішній вигляд. Виконує роботи з самообслуговування, має достатній рівень необхідних навичок. Підтримує соціальні зв`язки з рідними (а.с.п.65-66).

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може застосовуватись до осіб, які відбувають покарання у виді виправних робіт, обмеження або позбавлення волі на певний строк, а також до військовослужбовців, які засуджені до службових обмежень чи тримання в дисциплінарному батальйоні.

Статтею 51 КК України визначено два види покарання у виді позбавлення волі: позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

Виходячи із вищезазначених положень, можливість умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, передбачене ст.81 КК України, може застосовуватися до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Разом з тим, рішенням Конституційного Суду України № 6-р(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину 1 статті 81, частину 1 статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

06.11.2022 набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст.82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно з п.3 ч.3 ст.81 КК України, із змінами, внесеними згідно із Законом України № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

З наведених норм слідує, що, на даний час, засуджені, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, мають право на заміну невідбутої частини покарання на покарання у виді позбавлення волі на певний строк та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Як убачається з матеріалів справи, засуджений ОСОБА_8 відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання, а тому має право на розгляд щодо нього судом питання про заміну йому невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням у порядку, визначеному ст.82 КК України.

Відповідно до встановленого чинним законодавством порядку без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що без вирішення питання про попередню заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, неможливе застосування умовно-дострокового звільнення до засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, а тому клопотання захисника в інтересах засудженого задоволенню не підлягає.

Колегією суддів встановлено, що засуджений ОСОБА_8 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з врахуванням змін внесених Законом № 2690-ІХ, до положень статті 82 КК України, не звертався. Дане питання не було предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відтак, доводи апелянта не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги захисника засудженого.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 24 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4