Провадження №1-кп/127/397/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2024 за № 0000010,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Після виконання вимог частини третьої статті 479-2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) обвинувачена ОСОБА_4 надала згоду на закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою сили закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння. При цьому зазначила, що наслідки такого закриття їй зрозумілі.

Прокурор проти закриття кримінального провадження не заперечував. Разом з тим, просив приєднати до матеріалів справи відомості щодо речових доказів та накладеного у кримінальному провадженні арешту.

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, однак на адресу суду надійшла заява останньої, згідно з якою остання просить суд здійснити розгляд справи за її відсутності, претензій до обвинуваченої не має.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 06.01.2024, використовуючи власний мобільний телефон марки «Nokia» моделі «ТА-1533», з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та раніше створений у соціальній мережі «Facebook» профіль « ОСОБА_6 », в одній з груп помітила оголошення про покупку дитячих сумішей. У цей час у ОСОБА_4 виник кримінально-протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужими грошовими коштами.

В цей же день, реалізуючи вказаний умисел, з корисливих цілей, використовуючи вищезазначені мобільний телефон та профіль у соціальній мережі «Facebook», в одній із загальнодоступних груп ОСОБА_4 створила оголошення, у якому зазначила про продаж нею дитячих сумішей фірми «Нестожен» та «Елева» (використовуючи при цьому фото вказаних сумішей, які вона знайшла в мережі Інтернет), при цьому не маючи вказаного товару в наявності.

У подальшому - 06.01.2024, у вечірню пору доби, ОСОБА_5 , помітивши в соціальній мережі «Facebook» вищевказане оголошення щодо продажу дитячих сумішей, в ході переписки домовилась з ОСОБА_4 про купівлю в останньої 4 пачок дитячої суміші «Нестожен» (по 150 грн. кожна) та 2 пачок дитячої суміші «Елева» (по 100 грн. кожна).

Не маючи наміру надсилати покупцю замовлений товар та ввівши ОСОБА_5 в оману, ОСОБА_4 повідомила їй, що за вказані суміші потрібно здійснити повну оплату в сумі 800 грн., які необхідно перерахувати на її банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 .

Погодившись на пропозицію ОСОБА_4 , ОСОБА_5 06.01.2024 о 21:29 год. та о 21:35 год. перерахувала грошові кошти двома платежами по 400 грн. кожен на вказану вище банківську картку АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_3 , зареєстровану на ім`я ОСОБА_4 .

Далі, не маючи наміру поставляти придбаний ОСОБА_5 товар та повертати надіслані їй грошові кошти, ОСОБА_4 06.01.2024 о 22:22 год. через банкомат № CAVI8377, який належить АТ КБ «Приватбанк» та розташований за адресою: вул. Келецька, 105 у м. Вінниці, здійснила зняття надісланих їй грошових коштів у сумі 800 грн., чим фактично заволоділа ними та в подальшому розпорядилась, розрахувавшись ними в аптеці.

Після цього, у застосунку «Facebook Messenger» ОСОБА_4 заблокувала ОСОБА_7 та перестала з нею спілкуватись.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_5 заподіяно матеріальної шкоди в розмірі 800 грн.

Зазначені дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною першою статті 190 КК за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Частиною першою статті 2 КК регламентовано, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких посилень відповідальності за дрібне викрадення чужого майна» (далі - Закон № 3886- ІХ).

Вказаним Законом внесені зміни до статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КпАП), згідно з якими дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (далі - НМДГ).

При цьому суд враховує положення частини шостої статті 3 КК, відповідно до якої зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до положень статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з частиною другою статті 4 КК злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною першою статті 5 КК визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

В свою чергу частиною третьою статті 5 КК передбачено, що закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Відповідно до абзацу 4 частини сьомої статті 284 КПК ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Частиною першою статті 479-2 КПК регламентовано, що суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно з частиною третьою статті 479-2 КПК якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Суд також враховує, що Верховний Суд (далі - ВС) у постанові від 22.08.2024 (справа № 567/507/23) зауважив таке.

Частиною другою статті 51 КпАП встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становила від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2024 року становить 3028 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2024 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1514 грн.

Отже, для вирішення питання щодо наявності в діянні ОСОБА_4 кримінального правопорушення або ж ознак адміністративного правопорушення необхідно визначити, чи перевищує вартість майна, яким вона заволоділа, 2 НМДГ, тобто 3028 грн.

Як суд вже зазначив вище, внаслідок інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК, потерпілій ОСОБА_5 завдана матеріальна шкода на суму 800 грн. Тобто вартість майна, яким заволоділа обвинувачена ОСОБА_4 , є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX та положень ПК настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн. (станом на момент вчинення кримінального правопорушення).

З огляду на викладене, враховуючи згоду обвинуваченої ОСОБА_4 , суд з урахуванням висновків, зроблених ВС у наведеній вище постанові, а також принципу зворотної дії закону в часі, закріпленого статтею 58 Конституції України та статтею 5 КК, вважає за необхідне закрити кримінальне провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Частиною дев`ятою статті 100 КПК регламентовано, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому пунктом 1 зазначеної норми визначено, що гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням остання заволоділа коштами потерпілої, використовуючи власний мобільний телефон. Отже, зазначений телефон був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а тому підлягає конфіскації. Натомість банківську картку, яка також визнана речовим доказом у кримінальному провадженні, суд вважає за доцільне повернути власнику або іншій уповноваженій особі.

Разом з тим, згідно з наданою стороною обвинувачення копією ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.01.2024 на речовий доказ у кримінальному провадженні накладений арешт, який згідно з приписами частини четвертої статті 174 КПК доцільно скасувати.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись статтями 284, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2024 за № 0000010 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 Кримінального кодексу України, - закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Nokia» моделі «ТА-1533», чорного кольору, з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та двома сім-картами, який поміщений до спецпакету № НПУ СУ PSP 1251962 та переданий до камери зберігання речових доказів Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, - конфіскувати в дохід держави;

- банківську карту № НОМЕР_3 , яка поміщена до спецпакету № НПУ WAR 0059381 та передана до камери зберігання речових доказів Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області, - повернути власнику або іншій уповноваженій особі.

Арешт, накладений на речові докази, на підставі ухвали слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10.01.2024, - скасувати.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: