печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

захисників обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження стосовно вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України, перебуває на стадії судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу стосовно ОСОБА_7 .

У судовому засіданні захисник обвинуваченого заперечував проти продовження застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу, зазначив що обвинувачений раніше не судими, має постійне місце проживання та вже тривалий час перебуває під вартою, тому ризики суттєво зменшились.

Обвинувачений підтримав думку захисника.

Вирішуючи питання стосовно зміни міри запобіжного заходу щодо ОСОБА_11 , суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд вважає, що прокурором не доведено, що ризики, на існування яких він посилається, наразі продовжують існувати.

Дійсно, в розумінні КК України інкриміноване ОСОБА_7 діяння, є тяжким, таким, який має високий ступінь суспільної небезпеки, проте сама по собі тяжкість правопорушення не є підставою для тривалого тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно обвинувачення, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_7 вже тривалий час знаходиться під вартою, раніше не судимий, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце проживання, суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, вже не є співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Тобто, є достатні підстави вважати, що, ризики, які стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відпали, а його подальше тримання під вартою буде порушенням його прав та свобод.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

Щодо заявленого клопотання про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.

У відповідності до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 5 ст.170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

У судовому засіданні встановлено, що ухвалою слідчого судді Ухвалою Печерського районного суду № 757/1181/23-к від 13.01.2023 року накладено арешт на грошові кошти у сумі 50 000 доларів США (купюрами по 100 доларів США в кількості 500 штук), які поміщено до спец-пакету № NPU1508182.

Судовим розглядом також встановлено, що вказані грошові кошти належать ОСОБА_10 на праві власності та набуті у законий спосіб.

За клопотанням про передачу вилучених коштів на відповідальне зберігання від 12.01.2023 слідчим СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 ОСОБА_10 грошові кошти у розмірі 50 тисяч доларів США передано на відповідальне зберігання, відповідно складено акт прийому-передачі грошових коштів на зберігання та протокол передання тимчасово вилученого майна від 14.02.2023.

14.02.2023 грошові кошти в розмірі 50 тисяч доларів США було розміщено в банківській комірці банку АТ «КРИСТАЛБАНК» (Код ЄДРРОУ 39544699) для їх зберігання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Будь-яке втручання державного органа у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23.09.1982 р.). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.02.1986 р.).

За таких обставин та враховуючи практику ЄСПЛ суд вважає, що всі необхідні слідчі дії з грошовими коштами - вже проведено, зокрема, під час досудового розслідування грошові кошти було оглянуто та досліджено, про що складено протокол огляду речового доказу від 03.01.2023, а всі купюри у кількості 500 штук було відскановано та долучено до протоколу огляду, а зняття арешту з вказаного майна не перешкоджають подальшому розгляду кримінального провадження в суді, тому в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення як арешт майна, з метою забезпечення речового доказу, відпала потреба, в зв`язку з чим клопотання потерпілого ОСОБА_10 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 169, 174, 179, 181, 183, 194, 205, 331, 376 КПК України

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком прослідування в укриття цивільного захисту під час оголошення повітряної тривоги та явки за викликом суду.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування як безпосередньо так й через інших осіб з обвинуваченими, потерпілими, свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Визначити строк дії ухвали до 20.11.2024.

Звільнити ОСОБА_7 з під варти у залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції України з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвалу направити для виконання органу Національної поліції України за місцем його проживання обвинуваченого.

Клопотання потерпілого ОСОБА_10 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва № 757/1181/23-к від 13.01.2023 на вилучене майно, а саме з:

- грошових коштів у сумі 50 000 доларів США (купюрами по 100 доларів США у кількості 500 штук), які на праві власності належать ОСОБА_10 .

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала в частині зміни запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення через Печерський районний суд м. Києва.

Суддя ОСОБА_1