ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №521/22521/23 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, офіційно не працюючого, із середньою освітою, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимість якого відповідно до ст. 89 КК України погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

01.07.2023, у вечірній час, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі по тексту Особа 1), засобами телефонного зв`язку звернулася до свого знайомого ОСОБА_8 з проханням здійснити її супровід до місця схованки наркотичного засобу «метадон», отримавши який мала б у подальшому збувати його на території міста Одеси наркозалежним особам безконтактним способом та одержувати за це матеріальну винагороду від невстановленої особи, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження (далі по тексту Особа 2), що організував цю схованку з наркотичним засобом для його подальшого розповсюдження Особою 1. ОСОБА_8 погодився на таку пропозицію Особи 1 та у ранковий час 02.07.2023 вирушив на таксі разом з останньою до

АДРЕСА_2 , з якою ОСОБА_8 діяв за попередньою змовою, повідомила останньому місце схованки наркотичного засобу, яку організувала Особа 2, а саме: біля магазину «Вина Мира» (будинок АДРЕСА_2 ), звідки ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що Особа 1 має подальший кримінально протиправний намір на збут цього наркотичного засобу в безконтактний спосіб третім особам, відшукав схованку зі згортком, де перебував наркотичний засіб «метадон», обіг якого обмежено, із загальним вмістом цього наркотичного засобу 8,704 грам, тим самим незаконно придбав його та почав незаконно зберігати при собі. При цьому ОСОБА_8 мав прямий умисел, тобто усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, переслідував власний корисливий мотив та мету, яка полягала у тому, що за такі його дії Особа 1 віддячить ОСОБА_8 шляхом здійснення йому безкоштовної ін`єкції метадоном. Після цих дій ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з Особою 1, не маючи передбаченого законом дозволу, 02.07.2023, у ранковий час, здійснив переміщення наркотичного засобу «метадон», обіг якого обмежено, із загальним вмістом цього наркотичного засобу 8,704 грам, на автомобілі таксі з місця його знахідки до АДРЕСА_3 , тобто незаконно перевіз його. Після прибуття на автомобілі таксі в район розташування будинку АДРЕСА_4 , ОСОБА_8 , спільно з Особою 1, приблизно о 08 годині 10 хвилин 02.07.2023 залишив його та направився до АДРЕСА_2 пішла іншим напрямком.

Цього ж ранку, приблизно о 08 годині 15 хвилин, ОСОБА_8 сховав у смітниковій урні поміж будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 згортки з наркотичним засобом «метадон», уміст якого становив 0,342 грама, для власного вживання.

Далі, о 08 годині 20 хвилин цього ж ранку, ОСОБА_8 було затримано працівниками поліції поміж будинків АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 та під час його особистого обшуку ним добровільно було видано 75 розфасованих згортків із наркотичним засобом «метадон», обіг якого обмежено із загальним умістом цього наркотичного засобу 8,362 грам, а також вказано працівникам поліції на місце схованки 3 згортків з наркотичним засобом «метадон», уміст якого становив 0,342 грама, що ОСОБА_8 сховав для власного вживання.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого суд оцінює як достовірні та такі, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Оскільки ОСОБА_8 незаконно придбав, зберігав та перевозив з метою збуту, наркотичний засіб обіг якого обмежено, у великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 307 КК України.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд керується загальними принципами призначення покарання, визначеними в ст. 50, 65 КК України.

Суд визнає пом`якшуючою покарання обставиною щире каяття ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_8 факту вчинення злочину, відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому злочині, про що він, ОСОБА_8 , висловив щирий жаль з приводу цього та заявив про публічний осуд своєї поведінки в суді. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і той факт, що ОСОБА_8 послідовно, як на стадії досудового слідства так і в суді, надавав правдиві показання, добровільно повідомив правоохоронні органи про факти протиправної діяльності інших осіб, які до цього не були відомі працівникам поліції, заявив про готовність нести покарання за вчинений злочин.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_8 , який на момент вчинення кримінального правопорушення був наркозалежною особою, тобто особою яка мала непереборний потяг, пов`язаний з психічною (психологічною) та фізичною (фізіологічною) залежністю від наркотиків. Як убачається з матеріалів кримінального провадження і що не заперечується прокурором, ОСОБА_8 , виступаючи пособником у незаконному збуті наркотичного засобу, не отримував матеріальної вигоди від протиправної діяльності, а вчинив кримінальне правопорушення на умовах отримання від організатора безкоштовної дози «метадона». Зазначені обставини дають суду підстави вважати, що поведінка обвинуваченого під час надання ним згоди на вчинення кримінального правопорушення була залежною від волі організатора, тобто обвинувачений знаходився у іншій залежності від нього.

Відповідно до п. 6 ст. 66 КК України, до обставин, які пом`якшують покарання віднесено вчинення особою кримінального правопорушення через іншу залежність.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим визнати вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення в умовах іншої залежності, як пом`якшуючу покарання обставину.

Крім того, суд враховує позитивні дані, які характеризують ОСОБА_8 за місцем його роботи та місцем проживання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

За зазначених вище обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 307 КК України, явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.2 ст. 307 КК України без призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, що передбачене в санкції цієї статті як обов`язкове.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, враховуючи наявність пом`якшуючих вину обставин і відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим, вважає за необхідне призначити покарання у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, в тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_8 дій, передбачених ст. 177 КПК України, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Визначаючи питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_8 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з положень ст. 72 КК України, в редакції, яка діє на час ухвалення вироку.

Під час проведення досудового розслідування були залучені судові експерти, витрати на залучення яких склали 10 038 гривень. Зазначені витрати у відповідності вимог ст.122 КПК України відносяться до процесуальних витрат.

Частина 2 статті 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки судом встановлено, що обвинувачений винний у вчиненні кримінального правопорушення за описаних у вироку обставинах, то суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь держави вартість проведених судових експертиз.

Керуючись ст.ст. 369 -374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, на підставі якої, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати до строку покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 02.07.2023 по 30.08.2023

Строк відбуття покарання рахувати з дати фактичного взяття ОСОБА_7 під варту для відбуття покарання.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді вигляді домашнього арешту, із забороною обвинуваченому залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22 години до 6 години наступного дня.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися із м. Одеси.

Роз`яснити ОСОБА_9 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

Контроль за поведінкою ОСОБА_7 , який перебуває під домашнім арештом покласти на співробітників ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду міста Одеси від 25.07.2023 про накладення арешту скасувати.

Речові докази:

- 74 згортків обмотаних у липку стрічку синього кольору з речовиною кристалічного походження, яку поміщено до сейф-пакету № PSP 3120365;

- 1 згорток із речовиною кристалічного походження білого кольору та експресів LOT: 8535021А із речовиною, яку поміщено до сейф пакету № PSP 3120364,

- 3 згортка обмотаних у липку стрічку синього кольору з речовиною кристалічного походження білого кольору, яку вилучено до сейф пакету № PSP 5120362, - знищити.

- мобільний телефон «Redmi 9а», iмei (1): НОМЕР_1 , імеі (2): НОМЕР_1 , який вилучено до сейф пакету № 3120363, - повернути ОСОБА_10 .

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз у сумі 10 038 гривень.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження, за їх заявою, мають право отримати копію вироку у суді.

Головуючий ОСОБА_11