Справа №705/133/16-к
1-в/705/491/24 УХВАЛА
28 жовтня 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
представника Уманського РВ ФДУ «Центр пробації» ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання фахівця ІІ категорії Уманського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області ОСОБА_4 про звільнення від покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого 10.02.2016 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
До Уманського міськрайонного суду Черкаської області з Уманського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області надійшло подання щодо засудженого ОСОБА_5 про звільнення від покарання як такого, що засуджений за діяння, караність якого усунута.
У поданні зазначено, що ОСОБА_5 з 22.03.2016 перебуває на обліку в Уманському районному відділі ФДУ «Центр пробації» в Черкаській області. 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ. Вказаним Законом підвищено поріг кримінальної відповідальності за крадіжки, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, чим скасовано кримінальну відповідальність за вчинення таких діянь, якщо вартість викраденого майна складає менше двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Як вбачається з вироку, ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні крадіжки 29.10.2015 на суму 500 грн. 09.11.2016 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. На даний час рішення по справі не прийнято. У зв`язку із внесеними змінами виникла необхідність у приведенні вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2016 у відповідність у частині вирішення питання про звільнення від покарання засудженого ОСОБА_5 .
У судовому засіданні представник Уманського РВ ФДУ «Центр пробації» ОСОБА_4 підтримала зазначене подання, просила задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні вважав, що подання Уманського РВ ФДУ «Центр пробації» в Черкаській області необхідно задовольнити. Враховуючи, що при розгляді подання вирішується питання, що покращує становище особи, вважав за можливе проводити судове засідання за відсутності ОСОБА_5 .
Засуджений ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином. За вказаних обставин суд постановив розгляд справи проводити за відсутності ОСОБА_5 .
Дослідивши матеріали подання та врахувавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 рік.
Згідно з вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2016 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій за попередньою змовою групою осіб, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому на суму 500 грн 00 коп. Подія злочину відбулася 29.10.2015.
З подання вбачається, що 09.11.2016 ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. На даний час рішення по справі не прийнято.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2015 ця сума становила 1218 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_5 згідно з вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2016 завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання за даним вироком, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Подання задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного йому вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 лютого 2016 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення ухвали.
Суддя ОСОБА_1