Справа № 463/1710/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/801/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Львівська УВП №19», кримінальне провадження № 0002395 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.05.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Львова, українки, громадянки України, розлученої, раніше не судимої, яка тимчасово не працює, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченоїу вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.05.2024, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ст. 166 КК України та призначено їй покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Враховано ОСОБА_7 у строк призначеного покарання, 3 місяці 28 днів позбавлення волі, а саме строк тримання під вартою в період часу з 24.08.2023 по 05.09.2023, з 27.02.2024 по 28.05.2024 та у відповідності до ч.7 ст. 72 КК України перебування під цілодобовим домашнім арештом з 06.09.2023 по 16.10.2023.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обрану ОСОБА_7 залишено в силі до набрання вироку законної сили.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 27.02.2024.

Заходи забезпечення кримінального провадження вжиті відповідно до ухвал слідчого судді від 29.08.2024 - скасовано.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченої в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_7 покарання за скоєне кримінальне правопорушення, за ст. 166 КК України, із застосуванням ст. 75 КК України, встановивши іспитовий строк 1 рік.

Свої вимоги мотивує тим, що суд при прийнятті рішення не в повній мірі врахував особу обвинуваченої, зокрема, що ОСОБА_7 визнала себе винною повністю у вчиненні інкримінованого їй злочину, щиро розкаялася, раніше не судима, не стоїть на обліку у лікарів, а тому до неї недоцільно застосовувати покарання у виді позбавлення волі, а можна застосувати покарання не пов`язане з позбавленням або обмеженням волі.

Апелянт зазначає, що суд не звернув увагу на поведінку та стан здоров`я обвинуваченої, а тому безпідставно не розглянув можливість застосування до ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , будучи матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, посягаючи на основні принципи моральності у сфері виховання дітей, всупереч вимогам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959; Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 21.02.1990; вимог ст. 3 Конституції України, згідно якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю; приписів ст.ст. 150 ч. 2, 155 Сімейного Кодексу України; приписів ст.ст. 11, 12, 35 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до яких батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток та несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини, злісно не виконувала обов`язки по догляду за своєю малолітньою донькою, внаслідок чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті останньої.

Так, 23 серпня 2023 року, приблизно о 20 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись біля водоймища, розташованого поблизу станції «Підбірці», що за адресою: АДРЕСА_2 , злісно ухилилася від виконання своїх батьківських обов`язків, достовірно знаючи, що її малолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлена можливості, через малолітство, вжити заходів до самозбереження, тобто, умисно ухилилася від піклування про життя та здоров`я своєї малолітньої дитини, залишила ОСОБА_10 протягом тривалого часу без належного нагляду, в результаті чого її малолітня донька померла внаслідок утоплення у водоймі.

Внаслідок злісного невиконання ОСОБА_7 своїх батьківських обов`язків по догляду за дитиною - залишення малолітньої доньки ОСОБА_10 протягом тривалого часу без будь-якого нагляду, легковажності та байдужості до її долі, настали тяжкі наслідки у вигляді смерті малолітньої дитини, які перебувають у прямому причинному зв`язку з діями ОСОБА_7 . Необережне ставлення останньої до настання тяжких наслідків щодо малолітньої її доньки, полягає в тому, що ОСОБА_7 залишила дитину протягом тривалого часу без будь-якого нагляду біля водоймища, усвідомлюючи всі можливі ризики для життя та здоров`я малолітньої доньки та повинна була передбачити небезпеку для її життя та здоров`я.

Згідно висновку. експерта №1108/2023 від 26.09.2023, причиною смерті дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є механічна асфіксія шляхом утоплення у воді.

Таким своїми діями, ОСОБА_7 вчинила злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинила кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

Заслухавши доповідь судді, думку захисника- адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченою ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту, думку потерпілої ОСОБА_9 , яка залишила вирішення апеляційної скарги на розсуд суду, міркування прокурора ОСОБА_8 про відмову у задоволенні апеляційних вимог захисника обвинуваченої, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційних вимог, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченої ОСОБА_7 , як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинила кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину ґрунтується на даних встановлених у судовому засіданні.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені наявні в матеріалах справи докази, яким судом першої інстанції здійснено детальний аналіз, з врахуванням визнання ОСОБА_7 вини у скоєному, суд першої інстанції зробив висновок про те, що вина ОСОБА_7 повністю підтверджена у відповідності до чинного законодавства.

При призначенні покарання обвинуваченій, суд врахував обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше не судима,посередньо характеризується по місцю проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, є матір`ю трьох неповнолітніх дітей, однак жодна дитини не проживає з обвинуваченою, позицію прокурора яка просила суд ізолювати обвинувачену від суспільства; обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд вважав щире каяття, сприяння слідству та суду у розкриття вказаного кримінального правопорушення; обставинами, що обтяжують покарання суд вважав вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченого про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання з врахуванням вимог ст. 75 КК України, тобто звільнити обвинувачену від відбування покарання з встановленням іспитового строку, були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Обираючи обвинуваченій покарання, суд виходив не тільки із встановленої ст. 50 КК України його мети, кари, а й з надання можливості засудженій виправитись та запобігти вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Суд апеляційної інстанції вважає, що призначене покарання обвинуваченій ОСОБА_7 є виваженим та призначено відповідно до вимог закону та ст. 65 КК України

Відтак ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженої особи, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

На думку колегії суддів призначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів.

Суду апеляційної інстанції стороною захисту надано медичні документи обвинуваченої ОСОБА_7 , за її письмовою згодою щодо розголошення медичного діагнозу, з яких вбачається, що обвинувачена з 13.09.2024 по даний час перебуває на стаціонарному лікуванні у Львівській багатопрофільній лікарні №19 з діагнозом по якому потребу вагомого лікування, яке установа не може в повному обсязі надати, у відповідності до вимог ст. 84 КК України, допоки ОСОБА_7 перебуває в статусі обвинуваченої, а не засудженої за вчинення злочину. Відтак сторона захисту просила врахувати всі деталь справи та фізичний стан обвинуваченої та прийняти відповідне рішення по справі, а саме задовольнити апеляційну скаргу.

Апеляційні доводи захисника не спростовують встановлені в суді першої інстанції фактичні обставини справи та обґрунтування щодо фактичних обставин .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченої, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 28.05.2024 року яким засуджено ОСОБА_7 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженою, яка перебуває під вартою, в той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: