Дата документу 15.10.2024
Справа № 334/8352/24
Провадження № 1-кп/334/711/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

особи стосовно, якої розглядається клопотання ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання дізнавача СД Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000321, внесеному 20.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, про застосування примусових заходів медичного характеру до

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не одружений, який не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

встановив:

19 липня 2024 року, приблизно о 14 годині 00 хвилин, ОСОБА_5 перебуваючи навпроти будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, не усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та не передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, наніс не менше ніж двох травматичних впливів складаним пружинним ножем ОСОБА_4 , внаслідок чого спричинив потерпілому ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді різаних ран правої кисті, які кваліфікуються, як легке тілесне ушкодження з короткочасним розладом здоров`я (згідно п.2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 195 року № 6), синця правої стопи, яке кваліфікується, як легке тілесне ушкодження (згідно п.2.3.2б/, п.2.3.5 вище зазначених правил).

Таким чином ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України, яке кваліфікується як спричинення умисних легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

У судовому засіданні потерпілий проти задоволення клопотання про застосування, стосовно ОСОБА_5 , примусових заходів медичного характеру не заперечував.

ОСОБА_5 , його законний представник та захисник адвокат ОСОБА_9 проти задоволення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру не заперечували.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що зібраними органом досудового розслідування доказами встановлено, що ОСОБА_5 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.2 ст.125 КК України та виходячи з психічного стану ОСОБА_5 до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

У судовому засіданні потерпілий пояснив, що ОСОБА_5 завдав йому тілесні пошкодження за допомогою ножа.

У судовому засіданні ОСОБА_5 свою провину визнав, зазначив, що спричинив тілесні пошкодження потерпілому на грунті неприязних відносин.

Згідно з висновками судово-психіатричних експертів від 02.10.2024 № 438 ОСОБА_5 , 1983 р.н., виявляв у період скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення та виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу, наростаючий емоційно-вольовий дефект особистості.

Отже, він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

На теперішній час він також не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши надані прокурором докази, які є належними і допустимими, суд доходить до висновку, що кожен доказ, як окремо так і в їх взаємозв`язку доводять поза розумним сумнівом, що мали місце суспільно небезпечні діяння, передбачені ч.2 ст. 125 КК України, а також що ці суспільно небезпечні діяння вчинені ОСОБА_5 у стані неосудності.

Відповідно до вимог частини другої статті 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі статтею 93 КК України, частиною другою статті 513 КПК України до осіб, які вчинили суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» роз`яснив, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.

Визначаючись щодо типу психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, суд враховує як психічний стан особи, характер та обставини вчиненого нею суспільно небезпечного діяння, вказаний акт судово-психіатричного експерта, вимоги статті 94 КК України та роз`яснення, які надані з цього приводу в пункті 15 вказаної вище Постанови.

Згідно зі статтею 92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

Відповідно до статті 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до психіатричного закладу із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до психіатричного закладу з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Згідно зі статтею 512 КПК України судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні, а в силу статті 513 КПК України, визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановленим Кримінальним та Кримінально процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються вищевказані примусові заходи медичного характеру.

Зважаючи на наведені обставини, а також враховуючи характер і тяжкість захворювання ОСОБА_5 , який, відповідно до висновку експерта, виявляв у період скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення та виявляє на теперішній час ознаки психічного розладу у вигляді шизофренії, параноїдна форма, епізодичний тип перебігу, наростаючий емоційно-вольовий дефект особистості, з урахуванням ступеня небезпечності ОСОБА_5 , відсутності у висновку судово-психіатричної експертизи посилання на необхідність застосування посиленого нагляду, суд доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_5 на підставі статей 92 - 94 КК України, за вчинення ним суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

При цьому визначення установи, у якій слід надавати амбулаторну психіатричну допомогу у примусовому порядку особі, відносно якої розглядається клопотання про застосування заходів медичного характеру, відбувається у порядку виконання судового рішення, з урахуванням наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги» № 992 від 31.08.2017 та наказу Міністерства охорони здоров`я «Про затвердження Переліку спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги» № 516 від 20.03.2018.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не застосовувався.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 372, 376, 512 - 513, 516 КПК України, суд

постановив:

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Речові докази: предмет схожий на ніж - знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1