УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 175/9324/24

провадження № 51-4825ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 20 серпня

2024 року призначено до судового розгляду кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні

кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 Кримінального кодексу України та залучено малолітнього ОСОБА_6 до провадження в якості потерпілого, а

ОСОБА_4 як законного представника останнього.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 04 жовтня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на підставі ч. 4

ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернулась з касаційною скаргою, в якій порушує питання про перегляд ухвали апеляційного суду в частині залучення ОСОБА_6 до провадження як потерпілого, а ОСОБА_4 як законного представника потерпілого, оскільки вважає її постановленою, зокрема, з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та практики Європейського суду з прав людини.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду, такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

Отже Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч. 2 ст. 392 КПК ухвали, постановлені під час судового провадження

в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Крім того, зі змісту ст. 314 КПК вбачається, що за результатами проведення підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені лише рішення суду про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Отже, апеляційне оскарження ухвали, якою залучено до провадження осіб в якості потерпілого та його законного представника, зазначеними нормами не передбачено.

Зі змісту ухвали Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від

20 серпня 2024 року вбачається, що під час підготовчого судового засідання було залучено малолітнього ОСОБА_6 до провадження в якості потерпілого, а

ОСОБА_4 як його законного представника.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, окреме оскарження якої, з огляду на наведені положення процесуального закону не передбачено, апеляційний суд, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК, обґрунтовано відмовив у відкритті провадження за її апеляційною скаргою, як поданою на судове рішення, що не підлягає оскарженню в апеляційному порядку та постановив законне й вмотивоване судове рішення, з яким погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наявних копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 04 жовтня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3