ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/1846/24

Провадження № 11-кп/4820/631/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0000024, внесене до ЄРДР 03.08.2021, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2024 року запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено до 27 грудня 2024 року.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати ризики передбачені ст.177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого задля зміни їх показань, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження займатись злочинною діяльністю.

А тому з урахуванням ступеня тяжкості та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень у яких обвинувачується ОСОБА_7 , особи обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам визначеним у ст.177 КПК України, є необхідність у продовженні строку тримання під вартою обвинуваченого

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2024 року та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

На думку апелянта, судом першої інстанції клопотання прокурора було розглянуто формально.

Суд першої інстанції не врахував, що у ОСОБА_7 наявні проблеми зі станом здоров`я, обвинувачений потребує щоденного стороннього догляду, що не може бути забезпечено в умовах місць позбавлення волі. Під час перебування в СІЗО стан його здоров`я значно погіршився.

Зазначає, що неодноразово звертався в медичну частину установи для того, щоб йому провели повне медичне обстеження та забезпечили належне лікування, проте ніяких дій з боку медиків СІЗО не було зроблено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 , на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

З матеріалів кримінального провадження видно, що обвинувачений ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 307 ч. 3, 311 ч. 3, 313 ч. 3, 317 ч. 1, 317 ч. 2 і 28 ч. 3 КК України, з яких кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 307, ч.3 ст.313 КК України є особливо тяжкими злочинами.

Тому, з урахуванням обставин передбачених ст.178 КПК України, особи обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, обвинувачується у вчиненні організованою групою умисного особливо тяжкого злочину, пов`язаного із незаконним обігом психотропних речовин, який за своїм характером представляє особливу суспільну небезпеку та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані свідки, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а саме: переховування від суду, незаконного впливу на свідків та іншого обвинуваченого задля зміни їх показань, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, продовження займатись злочинною діяльністю.

Суд першої інстанції дослідив обставини, які враховувалися судом при обранні та продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 і висновок суду про те, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити лише найсуворіший запобіжний захід ґрунтується на матеріалах кримінального провадження та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини.

В ухвалі суду викладені обставини, на підставі яких суд дійшов до висновку що продовжують існувати ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, враховані усі обставини, передбачені статтею 178 КПК України у тому й числі тяжкість можливого покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому небезпека перешкоджанню встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій її переслідують та міжнародними контактами.

Під час розгляду клопотання прокурор довів, що ризики, передбачені ст.177 КПК України продовжують існувати та вони виправдовують продовження тримання обвинуваченого під вартою, та що більш м`який запобіжний захід, у тому й числі у виді домашнього арешту, про що в апеляційній скарзі просить обвинувачений, не зможе забезпечити мету застосування запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на те, що в умовах ізоляції його стан здоров`я погіршується, йому потрібно пройти обстеження, яке не може бути забезпечене в місцях позбавлення волі, колегія суддів до уваги не бере, оскільки в матеріалах провадження не містять документів, які б підтверджували його стан здоров`я, також не надано таких документів і під час апеляційного розгляду.

Під час розгляду судом першої інстанції клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та апеляційним судом апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 не довів, що він за станом здоров`я, в тому числі через наявну в нього хворобу, не може утримуватися в умовах ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», та що в умовах тримання під вартою йому не може бути надана належна медична допомога.

Крім того, спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104, з наступними змінами, затверджено Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), згідно п. 2.3 якого медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Відповідно до п.п. 2.6, 2.7, 2.8 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО. Керівництво СІЗО забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що оскільки особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я, то відсутні перешкоди для лікування ОСОБА_7 під час перебування його під вартою, доказів неможливості утримання ОСОБА_7 в умовах СІЗО не надано.

Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм кримінального процесуального закону, і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.12.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: