ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5029/24

Провадження № 1-в/210/600/24

08 жовтня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг клопотання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» про приведення покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ :

05 вересня 2024 року начальник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 звернувся в суд із клопотанням в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить приведення покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства.

В обґрунтування клопотання покликається на те, що засуджений ОСОБА_4 раніше судимий вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.05.2020 року за ч.2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, 03.06.2022 року знятий з обліку по закінченню іспитового строку та вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року за ч.4 ст.185 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі, вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.06.2023 року за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком від 03.05.2023 року, остаточно призначено покарання у вигляді 5 років 7 місяців позбавлення волі. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.11.2023 року вирок від 27.06.2023 року залишено без змін.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання. Поза межами судового засідання від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_6 надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь не заперечував.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено під час судового розгляду, вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року у справі № 185/4123/23, ОСОБА_4 , визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 02.03.2023 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1181,34 грн, його дії кваліфіковано за ч. ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 27.06.2023 року у справі № 203/3374/23, ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 7 місяць.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01.11.2023 року вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 27.06.2023 року залишено без змін.

Згідно зазначеного вироку та ухвали апеляційного суду встановлено, що 06.06.2023 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 1552,00 грн., його дії кваліфіковано за ч. 2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України як закінчений запах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, якщо особа вчинила всі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 27.06.2023 року у справі № 203/3374/23.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_7 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2023 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння згідно вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року у справі № 185/4123/23 та Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 27.06.2023 року у справі № 203/3374/23 крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 268 грн 40 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 268 грн 40 коп, то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 2684 грн. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння (02.03.2023 року та 06.06.2023 року), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2684 грн. - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище) - за відповідною частиною статті 185 КК України.

Враховуючи наведене вище, оскільки відповідно до вироку Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року у справі № 185/4123/23 яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, якими завдано шкоду у розмірі 1181,34 грн., та відповідно до вироку Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 27.06.2023 року у справі № 203/3374/23, яким ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 185 КК України, якими завдано шкоду у розмірі 1552,00 грн., що також не перевищує поріг настання кримінальної відповідальності за крадіжку на час вчинення відповідного злочину, також наявні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_4 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» про приведення покарання засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03.05.2023 року у справі № 185/4123/23 та вироком Кіровського районного суду міста Дніпропетровськ від 27.06.2023 року у справі № 203/3374/23, у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_4 , 23.02.1995 року звільнити з Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» негайно, після набранням ухвали законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1