Дата документу 19.08.2024 Справа № 330/951/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 330/951/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/106/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 389 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою (з урахуванням змін) заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Петропавлівка Острозького району Воронезької області РФ, громадянка України, не працююча, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судима 21 грудня 2020 року Якимівським районним судом Запорізької області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт,

визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід по кримінальному провадженню не обирався.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, за наступних обставин.

Вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року, який вступив в законну силу 10 березня 2021 року, ОСОБА_8 засуджена за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадським робіт.

11 березня 2021 року ОСОБА_8 була поставлений на облік Якимівським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Запорізькій області.

22 березня 2021 року ОСОБА_8 була ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання у вигляді громадських робіт, їй було роз`яснено вимоги ст. 37 КВК України, а саме: про необхідність додержання встановлених законодавством умов та порядку відбування покарання, сумлінного ставлення до праці, звернуто увагу на правові наслідки у разі ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, відповідно до ст. 389 КК України.

У цей же день, 22 березня 2021 року, ОСОБА_8 видано направлення до КП «Розвиток курортної зони» Кирилівської селищної ради.

Однак, в робочі дні у період з 5 квітня 2021 року до 23 квітня 2021 року, ОСОБА_8 , будучи особою засудженою вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року до покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, з метою ухилення від відбування зазначеного покарання, достовірно знаючи про те, що вона зобов`язана приступити до відбування покарання у виді 80 годин громадських робіт, порушуючи порядок та умови відбування вказаного покарання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт за ст. 389 КК України, прибула 29 березня 2021 року до КП «Розвиток курортної зони» Кирилівської селищної ради Запорізької області, де мала відбувати покарання, після чого, 5 квітня 2021 року до виконання покарання не приступила, а ухилялася від відбування призначеного вироком суду покарання без поважних причин.

Таким чином, у робочі дні у період з 5 квітня 2021 року до 23 квітня 2021 року ОСОБА_8 , будучи особою засудженою до покарання у виді громадських робіт, діючи умисно, з метою ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт, достовірно знаючи про те, що вона зобов`язана відбувати покарання у виді 80 годин. громадських робіт, порушуючи порядок та умови відбування даного виду покарання, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт за ст. 389 КК України до КП «Розвиток курортної зони» Кирилівської селищної ради Запорізької області, де мала відбувати покарання, не з`явилася, до виконання громадських робіт не приступила, а продовжувала ухилятися від відбування призначеного вироком суду покарання без поважних причин.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини справи, доведеність вини ОСОБА_8 та кваліфікацію судом її дій, вважав вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просив вирок у частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у вигляді 1 місяця арешту, на підставі ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Якимівського районного суду Запорізької області від 21 грудня 2020 року та призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у вигляді 1 місяця 5 днів арешту.

6 травня 2024 року від прокурора на адресу апеляційного суду надійшли зміни до апеляційної скарги, в яких вона зазначає, що 23 квітня 2021 року ОСОБА_8 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, тому є підстави для звільнення обвинуваченої від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Просить вирок у частині призначеного покарання змінити та на підставі ст.ст. 49, 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

До судового засідання апеляційного суду ОСОБА_8 не з`явилась, поважні причини неявки апеляційному суду не повідомила, із заявою про відкладення розгляду апеляційної скарги на адресу апеляційного суду не звернулась, у зв`язку з чим, враховуючи приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, а також те, що в зміненій апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченої, її неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги прокурора по суті.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора з урахуванням змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора (з урахуванням змін) підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 389 КК України, є обґрунтованими та підтверджені встановленими органом досудового розслідування обставинами, і в апеляційній скарзі не оспорюються.

Розгляд обвинувального акта проводився в порядку ч. 2 ст. 381 КПК України на підставі письмової заяви ОСОБА_8 , складеної в присутності захисника, щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою цієї статті та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що в апеляційній скарзі з урахуванням змін до неї, прокурором не оскаржується призначене судом першої інстанції обвинуваченій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 389 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі, зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 1 рік.

Перевіряючи вирок суду в межах апеляційної скарги прокурора (з урахуванням змін, які були підтримані прокурором у судовому засіданні) про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінальне правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 вчинила інкриміноване їй кримінальне правопорушення 23 квітня 2021 року, тому строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності сплинули 23 квітня 2024 року.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора (з урахуванням змін) та вважає, що обвинувачену ОСОБА_8 необхідно на підставі ст. 74 КК України звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу (з урахуванням змін) заступника керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17 травня 2021 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, змінити.

На підставі ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49, ст. 74 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4