УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 607/14290/20

провадження № 51-3585 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 14 червня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Зі змісту касаційної скарги та копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у підготовчому судовому засіданніухвалою від 23 вересня 2020 року призначив судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000578 від 28 лютого 2020 року відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України.

Кримінальне провадження № 0000578 від 28 лютого 2020 року щодо ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 190 КК України (№ 607/14290/20) суд також об`єднав з кримінальним провадженням № 0001360 від 08 травня 2019 року щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України, та ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 190 КК України (№ 607/9097/20), присвоївши об`єднаному кримінальному провадженню єдиний номер кримінального провадження № 0001360 від 08 травня 2019 року (№ 607/9097/20).

Не погоджуючись з указаною ухвалою місцевого суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2020 року та постановити нову ухвалу про призначення нового розгляду кримінального провадження (роз`єднаного) лише відносно ОСОБА_4 в іншому складі суду. Також ОСОБА_4 в доповненнях до апеляційної скарги просив скасувати усі подальші дії за цією кримінальною справою і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 417 КПК України, повернувши обвинувальний акт прокурору.

За результатом розгляду цієї апеляційної скарги Тернопільський апеляційний суд ухвалою від 14 червня 2024 року відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України, оскільки апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

ОСОБА_4 не погоджуючись із ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 14 червня 2024 року, якою було відмовлено у відкритті апеляційного провадження, звернувся з касаційною скаргою від 30 червня 2024 року, яка надійшла до суду касаційної інстанції 15 липня 2024 року.

Ухвалою Верховного Суду від 17 липня 2024 року було відмовлено у відкритті касаційного провадженняза касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 14 червня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

У межах строку на касаційне оскарження ОСОБА_4 повторно звернувся до суду касаційної інстанції із аналогічною касаційною скаргою від 31 липня 2024 року, яка надійшла до суду касаційної інстанції 16 серпня 2024 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 14 червня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд мав керуватися загальними засадами щодо доступу до правосуддя та положеннями Конституції України.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши надані суду копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Зі змісту касаційної скарги та копії оскарженого судового рішення вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2020 року, постановлену у підготовчому судовому засіданні, якою кримінальне провадження призначено до судового розгляду та вирішено питання про об`єднання кримінальних проваджень.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суддя апеляційного суду вказав, що апеляційну скаргу подано на рішення суду, яке відповідно до положень ч. 4 ст. 399 КПК України не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Відповідно до положень ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом. Ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, постановленої під час підготовчого судового засідання, про призначення судового розгляду кримінального провадження і об`єднання кримінальних проваджень, зазначеними положеннями закону не передбачено.

Стосовно посилань ОСОБА_4 на положення Конституції України, то Верховний Суд неодноразово зазначав, що згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 №13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Таким чином, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Таким чином, законодавство України гарантує право на апеляційний перегляд справи, а не кожного окремого судового рішення в межах кримінального провадження, відповідно до чого КПК України визначає, в яких випадках і які рішення суду підлягають оскарженню в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, Тернопільський апеляційний суд в оскаржуваній ухвалі від 14 червня 2024 року дійшов правильного висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2020 року.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги, наданих копій судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає, колегія суддів на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вбачає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 14 червня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3