Справа № 573/1013/24
Номер провадження 1-кп/573/132/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2024 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопіллі кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 23 травня 2024 року за №0000265, по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ізюм Харківської області, з базовою середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, без реєстрації та постійного місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 11 вересня 2023 року Білопільським районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, судимість не знята і не погашена

- за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

17 травня 2024 року, у точно невстановлений час, ОСОБА_4 з метою крадіжки чужого майна шляхом вільного доступу зайшов до домоволодіння АДРЕСА_2 , яким користувався ОСОБА_7 , що було відчинено та частково зруйновано внаслідок нанесених підрозділами зс рф авіаційних ударів, діючи в умовах воєнного стану, умисно, повторно та таємно викрав з погребу, двері якого були відчинені, скляний бутель ємністю 10 л, вартістю 244 грн, який належав ОСОБА_7 , та виніс його за межі домоволодіння. Також на території домоволодіння він побачив інше майно, яке вирішив викрасти іншим разом, бо не міг донести все викрадене.

Продовжуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на викрадення майна із вказаного домоволодіння, 19 травня 2024 року, у точно невстановлений час, ОСОБА_4 через отвір у стіні в гаражі, що утворився після авіаційних ударів зс рф, перехилився та таємно викрав з приміщення гаражу домоволодіння АДРЕСА_2 , яким користувався ОСОБА_7 , пилосос торгівельної марки «ВИТЯЗЬ-М» вартістю 598 грн та кран водопровідний шаровий з маркуванням «DN15 112 PN20» «STM» (без урахування фільтра сітчаного муфтового) вартістю 53 грн, які належали ОСОБА_7 . Викрадене майно ОСОБА_4 виніс за межі домоволодіння.

Загальна сума збитків, завданих потерпілому ОСОБА_7 злочинними діями ОСОБА_4 , становить 895 грн.

Виконуючи вказані дії, ОСОБА_4 розумів їх суспільну небезпечність, усвідомлював можливість настання суспільно небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам, викладеним у обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що в травні 2024 року проживав без реєстрації по АДРЕСА_2 . Після авіаційних обстрілів було частково зруйновано домоволодіння по сусідству по АДРЕСА_2 , в якому ніхто не проживав. Кому воно належало на той час він не знав. Доступ до домоволодіння був вільний, так як частково були зруйновані огорожа, будинок, приміщення гаражу.

У ОСОБА_4 не було грошей, їжі, тому він вирішив викрадати із зазначеного домоволодіння різні речі. Перший раз прийшов до цього домоволодіння 17 травня 2024 року і викрав з погребу, що розташований окремо від будинку, скляний бутель з вином. Через отвір у стіні гаражу він побачив пилесос, кран та інше майно. Але бутель був важкий і він не міг донести його та інші речі. Тому вирішив спочатку забрати бутель з вином, а пізніше прийти за іншим майном. Але на наступний день він не зміг за ним прийти, бо був дуже п`яний від випитого вина, якого у викраденому бутелі було приблизно 10 л.

За іншим майном до домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_4 прийшов 19 травня 2024 року, бо у нього знову було скрутно з грошима і дуже хотілося їсти.

Через отвір у стіні гаражу від снаряду ОСОБА_4 нахилився і звідти викрав пилосос, водопровідний кран, дроти, оприскувач. Зараз точно вже не пам`ятає, що саме він викрав 19 травня 2024 року. Дроти обпалив і метал від них продав. Оприскувач продав ОСОБА_6 , сказавши йому, що це його річ. Інше викрадене майно він добровільно видав працівникам поліції.

Окрім показань обвинуваченого ОСОБА_4 факт вчинення ним інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що ОСОБА_7 є його рідним АДРЕСА_2 знаходиться у спільному володінні його та доньки потерпілого. Але у підвалі та гаражі знаходяться речі, що належать саме ОСОБА_7 . Останній вказаний будинок використовував як дачу. На теперішній час за станом здоров`я та у зв`язку з постійними обстрілами міста Білопілля дядько проживає в м. Суми. А до того як виїхав, він майже кожного дня приходив до вказаного будинку. У травні 2024 року після обстрілу росіян у будинку та надвірних будівлях повилітали вікна та двері, у гаражі була пробита стіна, тому вхід до приміщень був вільний, чим і скористався ОСОБА_4 та викрав майно, що належало його дядькові.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в травні 2024 року до нього додому прийшов ОСОБА_4 і запропонував купити оприскувач з нержавіючої сталі. Також пояснив, що оприскувач його, але він йому не потрібен. Свідок погодився та купив у ОСОБА_4 цей оприскувач. А потім через деякий час прийшли працівники поліції та повідомили, що куплена ним річ ОСОБА_4 у когось викрадена.

Також винуватість ОСОБА_4 підтверджується такими письмовими доказами:

- рапортом помічника чергового ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області про те, що 22 травня 2024 року до чергової частини надійшло повідомлення від ОСОБА_8 про крадіжку майна з домоволодіння по АДРЕСА_2 (а. п. 31);

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 22 травня 2024 року про притягнення до кримінальної відповідальності невідомих осіб, які з домоволодіння по АДРЕСА_2 викрали майно (а. п. 32);

- протоколом огляду місця події від 23 травня 2024 року з фототаблицею до нього, що проводився за згодою потерпілого ОСОБА_7 , під час якого було оглянуто домоволодіння АДРЕСА_2 (а. п. 33-51);

- протоколом огляду місцевості біля будинку АДРЕСА_2 від 24 травня 2024 року з фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_4 працівникам поліції добровільно видав скляний бутель, верхню частину пилососу, предмет, схожий на електроприлад, приставку звукових ефектів, предмет, схожий на електродвигун, предмет у виді штуцера з металевою пробкою, кран водопровідний, залишки електродротів, які він викрав 17 та 19 травня 2024 року з домоволодіння АДРЕСА_2 (а. п. 52-60);

- протоколом огляду місцевості біля будинку АДРЕСА_3 від 24 травня 2024 року з фототаблицею до нього, під час якого ОСОБА_6 працівникам поліції добровільно видав металеву ємність, яку придбав у ОСОБА_4 (а. п. 63-67);

- висновком товарознавчої експертизи №СЕ-19/119-24/8263-ТВ від 29 травня 2024 року, згідно з яким станом на 17 травня 2024 року ринкова вартість склянового бутеля становить 244 грн, станом на 19 травня 2024 року вартість пилососа становить 598 грн, крана водопровідного 53 грн (а. п. 82-89).

Зазначені вище докази обвинувачений не просив визнати неналежними чи недопустимими.

У суду немає підстав не довіряти вказаним вище доказам, оскільки вони не викликають сумнівів щодо їх достовірності та у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він в умовах воєнного стану вчинив повторно таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує таке.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» звернуто увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, суди мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

За місцем проживання ОСОБА_4 характеризується посередньо, не інвалід, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, постійного місця проживання не має, тривалий час не працює і не займається суспільно-корисливою працею.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він повністю визнав свою винуватість, критично оцінив вчинений ним злочин; активне сприяння розкриттю злочину, бо він правдиво повідомив про обставини його вчинення.

У обвинувальному акті як пом`якшуючу покарання обставину зазначено ще добровільне відшкодування обвинуваченим завданих потерпілому збитків.

Але судом встановлено, що збитки обвинуваченим потерпілому не відшкодовані, йому лише працівниками поліції повернута частина викраденого майна.

Тому добровільне відшкодування завданого збитку як пом`якшуючу обставину суд не враховує.

Окрім того, в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, на що суд зазначає таке.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, особи з інвалідністю або особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку, а також вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини або у присутності дитини.

Обтяжуючі обставини, зазначені в ст. 67 КК України, свідчать про підвищену небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та особи винного, що дає суду підстави для призначення більш суворого покарання з кількох альтернативних у санкції покарань.

За пунктом 4 ч. 1 ст. 91 КПК обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, для встановлення чи має місце така обтяжуюча покарання обставина як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку необхідно щоб на час вчинення кримінального правопорушення потерпіла особа дійсно досягла похилого віку та винна особа з достовірністю знала, що вчиняє його саме щодо такої особи.

Судом встановлено, що на час вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_7 , 1942 року народження, дійсно був особою похилого віку.

У той же час, прокурор під час судового розгляду не довів, що на момент викрадення майна ОСОБА_4 з достовірністю знав, що воно належить ОСОБА_7 і що незаконні дії він вчиняє саме щодо нього.

Отже, суд не може врахувати ОСОБА_4 таку обтяжуючу обставину як вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

При обранні виду та міри покарання для обвинуваченого суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі викладеного, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції частини 4 статті 185 КК України.

Вироком Білопільського районного суду від 11 вересня 2023 року, який набрав законної сили 12 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробуванням з іспитовим строк 2 роки.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Отже, остаточне покарання ОСОБА_4 слід призначити шляхом частково приєднання невідбутого покарання за вказаним вище вироком на підставі ст. 71 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не застосовувався і на теперішній час не вбачається підстав для його застосування.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

У зв`язку з чим з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за залучення експерта у розмірі 1514,56 грн.

Ухвалою слідчого судді від 29 травня 2024 року накладений арешт на речові докази, який підлягає скасуванню, оскільки відпала така потреба (а. п. 75-76).

Питання про речові докази необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України (а. п. 68-71).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білопільського районного суду Сумської області від 11 вересня 2023 року у виді позбавлення волі і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років 01 (один) місяць.

Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня затримання.

Стягнути з ОСОБА_4 в доход держави процесуальні витрати в сумі 1514 грн 56 коп.

Скасувати арешт, що накладений на скляний бутель, верхню частину пилососу з металу, предмет, схожий на електроприлад в пластиковому корпусі, приставку звукових ефектів в металевому корпусі, предмет, схожий на електродвигун в чорному пластиковому корпусі, предмет, схожий на двигун циліндричної форми, предмет у виді штуцера з металевою пробкою, кран водопровідний, залишки електродротів, металеву ємність (бак) на 10 л.

Речові докази:

-скляний бутель, верхню частину пилососу з металу, предмет, схожий на електроприлад в пластиковому корпусі, приставку звукових ефектів в металевому корпусі, предмет, схожий на електродвигун в чорному пластиковому корпусі, предмет, схожий на двигун циліндричної форми, предмет у виді штуцера з металевою пробкою, кран водопровідний, металеву ємність (бак) на 10 л, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

-залишки електродротів, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області, знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя