Справа №534/781/24
Провадження №1-кс/534/386/24
У Х В А Л А
09 серпня 2024 року м. Горішні Плавні
Слідчий суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання старшої слідчої СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 погоджене прокурором про відсторонення від посади ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сніжків, Валківського району, Харківської області, з вищою освітою, одруженого, працюючого ліквідатором ДП «Державна Галещинська біологічна фабрика», зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,
-підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,- встановив:
До Комсомольського міського суду звернулася старша слідча СВ ВП№2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 з клопотанням про відсторонення від посади ліквідатора ДП «Державна Галещинська державна біологічна фабрика» в межах строку досудового розслідування до 28.08.2024 ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 Кодексу України з процедур банкрутства (далі КУзПБ) арбітражний керуючий є суб?єктом незалежної професійної діяльності. Арбітражний керуючий з моменту постановлення ухвали (постанови) про призначення його керуючим санацією або ліквідатором до моменту припинення здійснення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства-боржника.
Таким чином, ОСОБА_4 є особою, яка за спеціальним повноваженням, наділеним відповідно до КУзПБ, здійснює функцію представника влади та відповідно до ст. 365-2 КК України є спеціальним суб?єктом кримінальної відповідальності - арбітражним керуючим (ліквідатором).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхомвнесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У п. 18 ч. 1 ст. 2 Закону зазначається, що реєстраційна дія - державна реєстрація прав, взяття на облік безхазяйного нерухомого майна, а також інші дії, що здійснюються державним реєстратором у Державному реєстрі прав, крім надання інформації з цього реєстру.
Тобто, ліквідатор, особою яка за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється відповідно до Закону, здійснює функцію представника влади.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону та п. 2.2. Посадової інструкції, державний реестратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової нотаріального посвідчення форми правочину та його
випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов?язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; 3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником; 4) під час проведення реєстраційних дій обов?язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, а також відомості інших реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, держателем (розпорядником, володільцем, адміністратором) яких є державні органи, шляхом безпосереднього доступу до них чи у порядку інформаційної взаємодії з Державним реєстром прав, у тому числі відомості, що містять персональні дані особи; 5) відкриває та/або закриває розділи в Державному рестрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об?єкти та суб?єктів таких прав; 6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об?єкту нерухомого майна, у випадках, передбачених цим Законом; 7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав); 8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав; 9) формує реєстраційні справи у паперовій формі; 9-') надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю; 10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Згідно із ч. 1 ст. 11 Закону, державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Державний реєстратор здійснює свою діяльність від імені держави, яка наділяє його певною частиною прав і обов?язків.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі по тексту - Закон) державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об?єкти та суб?єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Згідно з ч.ч. 2-4 ст.18 Закону, перелік документів необхідних для державної реєстрації прав та порядок проведення державної реєстрації прав визначаються
Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (надалі Порядок).
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону, у разі подання заяви уповноваженою на те особою державним реєстратором встановлюється обсяг повноважень такої особи на підставі документа, що підтверджує її повноваження діяти від імені іншої особи.
Для цілей проведення реєстраційних дій документом, що підтверджує повноваження діяти від імені іншої особи, є документ, що підтверджує повноваження законного представника особи, нотаріально посвідчена довіреність (крім проведення реєстраційних дій за заявою уповноваженої особи державного органу, органу місцевого самоврядування), довіреність, видана відповідно до законодавства іноземної держави, або відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про особу, яка уповноважена діяти від імені юридичної особи.
Ч. 2 ст. 22 Закону передбачено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншим нормативно- правовим актам.
Також, п.п. 3, 4, 5 ч. 1 ст. 24 Закону визначено, що державний реєстратор приймає рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та
їx обтяження, якщо наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Відповідно до п. 8 ч.1 ст.27 Закону, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.
Окрім цього, ч. 1 ст. 29 Закону передбачено, що державна реєстрація права власності на земельну ділянку, набутого та оформленого в установленому порядку до 1 січня 2013 року, проводиться за умови наявності відповідних відомостей в Державному земельному кадастрі.
Згідно з п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяження» та цим порядком.
Відповідно до п.в ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.
Згідно до п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель передбачених підпунктами а)-е). Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки. Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.
Таким чином, ОСОБА_4 будучи особою здійснює професійну діяльність, пов?язану з наданням публічних послуг арбітражного керуючого (ліквідатора) вчинив інкриміновані злочини за наступних обставин.
Також державний реєстратор ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою із ліквідатором ДП «Державна Галещинська біологічна фабрика» ОСОБА_4 , якому достовірно було відомо, що державний акт на право постійного користування землею ПЛ N?001938 від 26.03.2002, зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за N?80 не містить кадастрових номерів земельних ділянок, а у ДП «Державна Галещинська біологічна фабрика» в силу постанови Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2019 по справі 917/429/17 відсутні законні підстави набуття права постійного користування у зв?язку з чим не можливо встановити, що заявником ДП «Державна Галещинська біологічна фабрика» набуто право власності чи користування на конкретну земельну ділянку.
21.09.2023 відділу державної реєстрації виконавчого комітету Новоселівської сільської ради Полтавської області ліквідатором ДП «Державна Галещинська біологічна фабрика» ОСОБА_4 подано документи в інтересах ДП «Державна Галещинська біологічна фабрика», а саме: державний акт на право постійного користування землею ПЛ №001938 від 26.03.2002, зареєстрований у книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №80 виданий Солоницькою сільською радою народних депутатів; лист ГУ Держгекадастру у Полтавській області від 15.08.2023 N?33-16-0.8-2463/2-23 та витяги з Державного земельного кадастру України.
Вищевказаними протиправними умисними діями ОСОБА_7 та ОСОБА_4 Козельщинській територіальній громаді Кременчуцького району Полтавської області в особі Козельщинської селищної ради Кременчуцького району Полтавської області завдано шкоду на загальну суму 9 722 268,73 грн, що у понад 7245 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян у 2023 році, та у розумінні примітки до ст. 364 КК України є тяжкими наслідками.
Таким чином, в результаті вчинених дій, які виразилися у легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється в електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованій системі, вчинені особою, яка має право доступу до неї вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло значну шкоду, складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей
за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 362, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.
В ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення даного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_4
28.06.2024 року, ОСОБА_4 у відповідності до ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні легалізації (відмиванні) майна, одержаного злочинним шляхом, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, несанкціонованій зміні інформації, яка оброблюється електронно-обчислювальних машинах (комп`ютерах), автоматизованій системі, вчинені особою, яка має право доступу до неї вчинені повторно за попередньою змовою групою осіб, що заподіяло значну шкоду, складанні, видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесенні до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей за попередньою змовою групою осіб.
У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання та прохав про його задоволення, обґрунтовуючи йог тим, що ОСОБА_4 перебуваючи на займаній посаді шляхом знищення, переховування, спотворення чи підроблення документів може перешкоджати кримінальному провадженню, а також, що злочин у якому підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким, містить ознаки корупції, безпосередньо пов`язаний із виконаням ним службових обов`язків.
Підозрюваний та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечували з приводу задоволення клопотання, посилаючись на його не обґрунтованість та безпідставність.
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, докази по даних матеріалах, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до частин 1,2 статті 154 КПК України, відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину. Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1,2 статті 157 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про відсторонення від посади, якщо слідчий, прокурор не доведе наявність достатніх підстав вважати, що такий захід необхідний для припинення кримінального правопорушення, припинення або запобігання протиправній поведінці підозрюваного чи обвинуваченого, який, перебуваючи на посаді, може знищити чи підробити речі і документи, які мають значення для досудового розслідування, незаконними засобами впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження або протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При вирішенні питання про відсторонення від посади слідчий суддя, суд зобов`язаний врахувати такі обставини: 1) правову підставу для відсторонення від посади; 2) достатність доказів, які вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) наслідки відсторонення від посади для інших осіб.
Суд зазначає, що, звертаючись до суду із клопотанням про відсторонення підозрюваного від посади, слідча посилається на те, що у разі невідсторонення ОСОБА_4 від займаної посади, він матиме можливість знищити, переховати або спотворити чи підробити документи та може перешкоджати кримінальному провадженню, а також, що злочин є тяжким і містить ознаки корупції та безпосередньо пов`язаний із виконаням ним службових обов`язків.
Отже суд звертає увагу на той факт, що клопотання про відсторонення ОСОБА_4 від посади не містить всіх необхідних даних, визначених ст. 155 КПК України, а саме: в ньому не викладено конкретних обставин, що дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , перебуваючи на цій посаді, знищить чи підробить речі і документи, основна частина яких вже була вилучена за ухвалою суду, що в свою чергу, свідчить про те, що клопотання слідчого є необґрунтованим і базується на припущеннях.
Інших обставин, які могли б слугувати обґрунтованими підставами для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, матеріали судового провадження не містять.
В судовому засіданні прокурором не доведено, що відсторонення від посади обвинуваченого необхідно для припинення або запобігання протиправній поведінці останнього, не доведено наявності ризиків того, що перебуваючи на займаній посаді може протиправно перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а отже під час розгляду клопотання слідчого було встановлено відсутність достатніх підстав, обумовлених ч. ч. 1, 2 ст. 155 КПК України.
Беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочину та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку застосування до підозрюваного ОСОБА_4 заходу забезпечення кримінального провадження у виді відсторонення від посади не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження та не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи даної особи.
Додатково при вирішенні клопотання суд враховує особу підозрюваного, який раніше на судимий, працює, отримує стабільний дохід, що свідчить про наявність сталих соціальних зв`язків.
Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку, що подане слідчим клопотання про відсторонення підозрюваного ОСОБА_4 від посади не має правового підґрунття та відсутні підстави обмеження права на працю, гарантованого ст. 43 Конституції України.
Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні клопотання необхідно відмовити.
Керуючись ст. 177, 178, 179, 184, 194 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в:
В клопотанні старшої слідчої СВ ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 погоджене прокурором про відсторонення від посади ОСОБА_4 відмовити.
Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1