ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №639/6861/19 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/1686/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України
УХВАЛА

Іменем України

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова в режимі відеоконференції кримінальне провадженняза апеляційними скаргами захисника, прокурора на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2024 року стосовно ОСОБА_9 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Харкова, із середньо-спеціальною освітою, одружений, зареєстрованого та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 15, ч.1 ст.115 КК України до 7 (семи) років позбавлення волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно вироку, 03 липня 2019 року о 18.00 год. ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходився за місцем свого мешкання в приміщенні веранди у кв. АДРЕСА_2 разом із ОСОБА_7 , який є рідним братом своєї дружини, з яким розпивали спиртні напої. Саме в той час ОСОБА_9 , став ініціатором конфлікту з ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у нього виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , розізлившись на ОСОБА_7 , діючи агресивно, бажаючи заподіяти тому тяжкі тілесні ушкодження, взяв в руку зі столу, розташованого в приміщенні веранди, кухонний ніж, та направився в бік останнього коли той почав виходити із вказаного приміщення. Потім ОСОБА_9 , бажаючи довести до кінця задуманий ним злочин, відчуваючи ненависть до ОСОБА_7 , діючи умисно, застосовуючи фізичну силу, суб`єктивно, усвідомлюючи суспільну небезпеку та протиправність свого діяння, використовуючи в якості знаряддя злочину наявний у нього в правій руці кухонний ніж, наніс його колото-ріжучою частиною один удар у грудну клітину зліва в ділянку 8-го ребра по середнє-лопатковій лінії потепрілого. Надалі ОСОБА_9 , продовжуючи свої злочинні дії, проявляючи агресію, використовуючи в якості знаряддя злочину наявний у нього в правій руці кухонний ніж, цілеспрямовано наніс ще чотири удари його колото-ріжучою частиною в потиличну ділянку зліва, в ротову порожнину, шию зліва та в ділянку попереку зліва о середнє-лопатковій лінії. У свою чергу ОСОБА_7 , побоюючись за своє життя, намагаючись уникнути подальшого отримання тілесних ушкоджень колото-ріжучою частиною ножа, яким ОСОБА_9 наносив удари в різноманітні ділянки його тіла та голови, зміг вийти із вказаної квартири АДРЕСА_3 на подвір`я, де від болю присів наприсядки. Таким чино, ОСОБА_9 у зазначений вище період часу виконав усі дії, які вважав за необхідне, піддавши таким чином травматизації особливо важливі життєві органи потерпілого, що призвело до розвитку небезпечного для його життя стану. Після цього, ОСОБА_9 , вважаючи виконаними усі необхідні дії для доведення злочину до кінця, піддавши травматизації особливо важливі життєві органи, що призвело до розвитку небезпечного для життя потерпілого стану, байдуже ставлячись до можливого настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 залишив останнього на подвір`ї за вищевказаною адресою. Однак, ОСОБА_9 довести до кінця свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_7 не зміг с причин, які не залежали від його волі, так як того ж дня потерпілого ОСОБА_7 було госпіталізовано до КНП «МКЛШНД» ім. О.І. Мєщанінова, де йому своєчасно було надано кваліфіковану медичну допомогу. В результаті протиправного діяння ОСОБА_9 спричинив потерплому КостянецькомуВ.С. наступні тілесні ушкодження: різане поранення потиличної ділянки зліва, різане поранення слизової лівої щоки та кута рота зліва, різане поранення шиї зліва, непроникаюче колото-різане поранення в ділянці попереку зліва по середнє-лопатковій лінії, які належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили, короткочасний розлад здоров`я та колото-різане поранення грудної клітини зліва в ділянці 8-го ребра по середнє-лопатковій лінії, проникаюче в ліву плевральну порожнину, яке у течії ускладнилося розвитком лівостороннього гемопневматорексу (скупчення повітря та крові в плевральній порожнині), яке належить до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи №12-14/49-А від 23 липня 2019 року.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок змінити та перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України та призначити покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк згідно із ч. 1 ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу захисту; з`ясувавши думку прокурора, який частково підтримав апеляційну скаргу прокурора, заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; думку потерпілого, який вважав можливим змінити покарання на більш м`яке; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, в тому числі, відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист.

При цьому, згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 374 ч. 3 п. 2 КПК України встановлено, що в мотивувальній частині вироку зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Наведені вище норми кримінального процесуального закону районним судом при розгляді кримінального провадження та ухваленні рішення по справі належним чином не виконано.

Так, при викладенні формулювання обвинувачення у вироку, яке суд визнав доведеним, допущені істотні порушення зазначених вимог закону.

Суб`єктивна сторона вчинених злочинів, що викладена у вироку суду першої інстанції містить суперечності, які виключають можливість встановлення вини обвинуваченого у вчиненні конкретних кримінальних правопорушень поза розумним сумнівом.

У мотивувальній частині оскаржуваного вироку вказані, як встановлені судом обставини, наступні дані: «Саме в той час ОСОБА_9 , став ініціатором конфлікту з ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у нього виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті останньому.» та «Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_9 , розізлившись на ОСОБА_7 , діючи агресивно, бажаючи заподіяти тому тяжкі тілесні ушкодження, взяв в руку зі столу, розташованого в приміщенні веранди, кухонний ніж, та направився в бік останнього коли той почав виходити із вказаного приміщення.».

Вищенаведеним, суд першої інстанції допустив суперечності у власних висновках, а саме в порушення ч. 3 п. 2 ст. 374 КПК України при формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним він спочатку зазначив, що між обвинуваченим та потерпілим виник конфлікт, а потім фізична сутичка, в ході якої у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на умисне заподіяння ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а наприкінці вказує, що ОСОБА_9 виконав всі необхідні дії, направлені на протиправне позбавлення життя ОСОБА_7 , але його умисел не був доведений до кінця, оскільки потерпілий був вчасно госпіталізований до КНП «МКЛШНД», де йому своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів дійшла висновку, що висновки районного суду є неоднозначними, допускають різне трактування та свідчать про не встановлення умислу у діях обвинуваченої. А це у свою чергу не дозволяє кваліфікувати дії ОСОБА_9 .

Наведені обставини свідчать про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 411 КПК України є підставами для скасування вироку суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про подальший рух провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вимог ст. 370 КПК України та загальних засад судочинства не відноситься до передбаченого в ч. 1 ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є передбачені п. 1, 2, 13, 15 ч. 1 ст. 7 КПК України верховенство права, законність, забезпечення права на захист, а також забезпечення змагальності сторін та одночасно обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, що передбачено як обов`язкові вимоги у ст. 370 КПК України.

З огляду на викладене, з метою дотримання вказаних засад кримінального провадження, що гарантуються чинним КПК України, оскаржуваний вирок належить скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

У зв`язку зі скасуванням вироку за процесуальними порушеннями, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, не може розглянути та дати оцінку апеляційним доводам учасників розгляду про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, перевагу одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді суду слід усунути вказані в даній ухвалі недоліки, повно та всебічно дослідити обставини справи, надані сторонами на їх підтвердження докази, та ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення.

Крім того, у зв`язку з необхідністю скасування вироку, яким обвинуваченому було продовжено запобіжний захід тримання під вартою, апеляційним судом розглянуто питання щодо необхідності продовження цього запобіжного заходу стосовно ОСОБА_9 .

Вивченням матеріалів справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 в силу ст. 89 КК України не судимий, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, але перебував з 2008 о 2017 на обліку у лікаря нарколога з приводу залежності від канабіоїдів, має постійне місце реєстрації та мешкання, за яким характеризується позитивно, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №557 від 16.09.2019 ОСОБА_9 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Оцінивши сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме: надану досудовим розслідуванням інформацію щодо здобутих у кримінальному провадженні доказів, тяжкість покарання, визначеного санкцією статті обвинувачення, дані про особу обвинуваченого, який вже ухилявся від суду, колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим запобіжний захід у виді тримання під вартою підлягає продовженню.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який немає, оскільки у суду відсутні дані про зміну обставин, щодо наявності ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не надано таких даних й стороною захисту.

Керуючись ст. 404, 405, 407, п. 3 ч. 1 ст. 409, п. 3 ч. 1 ст. 411, ч. 2 ст. 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги задовільнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.03.2024 року стосовно ОСОБА_9 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 січня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді