Справа №478/1127/24 пров. №1-в/478/247/2024
У х в а л а
І м е н е м У к р а ї н и
24 жовтня 2024 року Казанківський районний суд Миколаївської області
в складі: головуючої судді ОСОБА_1
з участю: секретаря ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт. Казанка подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX,
До Казанківського районного суду Миколаївської області надійшло подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироків щодо ОСОБА_4 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Клопотання обґрунтоване тим, що у ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» відбуває покарання ОСОБА_4 засуджений: вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України; вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено; вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2024 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.03.2024 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Однак, 09.08.2024 року набрав чинності Закон №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим законом внесені зміни до ст.51 КУпАП, згідно з якими викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати вважається дрібним, якщо його вартість на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Адміністрація ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» посилаючись на те, що відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, який скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання, але судимість не знято і не погашено, просить вирішити питання щодо приведення вироків відносно засудженого ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX.
Представник ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)», та засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд подання в їх відсутності, просили задовольнити.
Прокурор в судовому засіданні подання підтримала, просила задовольнити.
Суд, вивчивши подання та перевіривши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57,частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України),11,13,13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.
09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон №3886-ІХ).
Цим Законом ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 розділу ІV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2023 року у розмірі 2684 грн, а отже сума соціальної пільги становить 1342 грн, тобто два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян в даному випадку складають 2684 грн.
Таким чином, згідно з Законом № 3886-ХІ, кримінальна відповідальність настає за таємне викрадення чужого майна вартістю понад 2684 грн, вчинене у 2023 році.
Судом встановлено, що вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Судом встановлено, що: 01.06.2023 року ОСОБА_4 таємно, в умовах воєнного стану викрав з приміщення магазину «Аврора» майно, загальною вартістю 875 грн 50 коп.; 25.06.2023 року ОСОБА_4 таємно, в умовах воєнного стану викрав з приміщення магазину «Аврора» майно, загальною вартістю 411 грн 75 коп.
Вирок набрав законної сили 02.10.2023 року.

Вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. На підставі ст.71 КК України, до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016 року, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці і 6 днів. Судом встановлено, що 23.02.2023 року ОСОБА_4 таємно, в умовах воєнного стану викрав з приміщення магазину «Аврора» майно, загальною вартістю 814 грн.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 року вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року у відношенні ОСОБА_4 змінено в частині призначення покарання. Виключено із вироку посилання на застосування вимог ст.71 КК України. ОСОБА_4 вважається засудженим за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень за даним вироком та вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_4 вважати засудженим до остаточного покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 3 місяці. В іншій частині зазначений вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року набрав законної сили 24.01.2024 року.

Вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, з урахуванням покарання у вигляді 5 років 3 місяців позбавлення полі, призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року, зміненого ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 року, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді 5 років 4 місяців позбавлення волі. Судом встановлено, що: 08.07.2023 року ОСОБА_4 таємно, в умовах воєнного стану викрав майно ТОВ «СВАНТОВІТ», загальною вартістю 982 грн 60 коп.; 13.07.2023 року ОСОБА_4 таємно, в умовах воєнного стану викрав майно гр. ОСОБА_5 , загальною вартістю 816 грн 67 коп.

Вирок набрав законної сили 19.03.2024 року.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.03.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів за даним вироком та злочинів, за які особа засуджена вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2024 року, шляхом часткового складання призначених покарань, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 5 місяців. Судом встановлено, що 16.05.2023 року ОСОБА_4 таємно, в умовах воєнного стану з приміщення магазину «Аврора» викрав майно, загальною вартістю 571 грн.

Вирок набрав законної сили 03.05.2024 року.

Відповідно до ч.3 ст.3, ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння.

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України)

Це положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, з наведеного вбачається, що на цей час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату вчинення відповідного правопорушення.

Частиною 2 ст.74 КК України визначено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінальних правопорушень за ст. 185 КК України, вчинених ОСОБА_4 , становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2684 грн) станом на 1 січня 2023 року, у якому були скоєні злочини, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час. Тому суд дійшов висновку про звільнення на підставі ч. 2 ст. 74 КК України засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року, вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року, який ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено, вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2024 року, вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.03.2024 року, та вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.03.2024 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.08.2024 у справі № 567/507/23 (провадження №51-7110 км 23) щодо набуття чинності змін до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, впливає на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

В задоволенні подання ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.02.2016 року задоволенню не підлягає, оскільки згідно ухвали Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 року, покарання за вказаним вироком засудженим ОСОБА_4 відбуте.

Керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.ст.4, 5, 74 Закону України №3886-ІХ, суд

П о с т а н о в и в:

Подання адміністрації ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» про приведення вироку щодо засудженого ОСОБА_4 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, - задовольнити частково.

Звільнити засудженого ОСОБА_4 від покарання, призначеного вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.08.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.10.2023 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, який ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24.01.2024 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання змінено, за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.02.2024 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 26.03.2024 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В іншій частині відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Казанківський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1