справа № 439/176/24
провадження № 1-кс/439/19/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року м. Броди

Слідчий суддя Бродівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно підозрюваного, що перебуває у його приватній власності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 21 червня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 317 КК України,

в с т а н о в и в:

до слідчого судді Бродівського районного суду Львівської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 , погоджене начальником Бродівського відділу Золочівської окружної прокуратури ОСОБА_4 , в якому слідчий просить накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває у приватній власності останнього: житловий будинок (номер об`єкта нерухомого майна 203): житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок (номер об`єкта нерухомого майна 3 ): житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка ( номер об`єкта нерухомого майна 203 ) кадастровий номер :07:020:0005) площею 0,1035 га. за адресою: АДРЕСА_2 .

Необхідність задоволення даного клопотання слідчий мотивує тим, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 21 червня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 317 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , діючи всупереч ст.ст. 6, 12, Закону України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 12 Закону України від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх прекурсорів та зловживанню ними», переслідуючи корисливі мотиви, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту психотропної речовини «амфетамін» обіг якої обмежено, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин (дати, часу і місця) її незаконно придбав. 08.02.2024 ОСОБА_5 у приміщенні будинку на території господарства за адресою: АДРЕСА_3 , незаконно зберігав з метою збуту психотропну речовину «амфетамін» обіг якої обмежено. Під час обстеження цього житлового будинку працівниками поліції було виявлено і вилучено 0,0039 грама «амфетаміну», обіг якого обмежено.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні і зберіганні з метою збуту психотропної речовини, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Окрім того встановлено, що ОСОБА_5 , діючи всупереч ст.ст. 6, 12, Закону України від 15 лютого 1995 року «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та ст. 12 Закону України від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин їх прекурсорів та зловживанню ними», переслідуючи корисливі мотиви, маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та незаконний збут психотропної речовини, за невстановлених достовірно в ході досудового розслідування обставин (дати, часу і місця) незаконно придбав та зберігав при собі, з метою збуту і в подальшому знаходячись 21.04.2024 близько 23 годин 50 хвилин біля приміщення житлового будинку за адресою АДРЕСА_4 діючи за попередньою змовою у групі осіб із ОСОБА_6 збув за грошові кошти в сумі 2300 гривень громадянину ОСОБА_7 (анкетні дані змінені) у згортку фольги психотропну речовину «амфетамін» обіг якої обмежено у кількості 0,3703 грама, що є великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропної речовини у великих розмірах за попередньою змовою у групі осіб, повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Слідчий зазначає, що під час досудового розслідування зібрані вагомі і достатні докази підозри у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а у разі визнання підозрюваного ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від 6-ти до 10-ти років з конфіскацією майна.

Слідчий вказує, що приймаючи до уваги обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні їх власника (законних користувачів) можуть бути перереєстроване чи продане третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.

Слідчий наголошує, що з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, існує необхідність у вжитті заходу забезпечення кримінального провадження, а саме арешту нерухомого майна підозрюваного, а тому просить клопотання задовольнити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просить розглядати клопотання без його участі.

З метою забезпечення арешту майна, слідчий суддя вважає за можливе в порядку ч. 2 ст. 170 КПК України, проводити розгляд клопотання про накладення арешту на майно без виклику власника майна.

Відповідно до ч. 1ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Встановлено, що слідчим відділом Відділення поліції № 1 Золочівського РВП Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 21 червня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 317 КК України (а.с. 4-10).

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, складено 22.08.2024 та цього ж дня вручено ОСОБА_5 (а.с. 11).

З інформаційної довідки 400258453 від 22.10.2024 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у власності ОСОБА_5 перебуває нерухоме майно, зокрема: житловий будинок (номер об`єкта нерухомого майна 203): житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; житловий будинок (номер об`єкта нерухомого майна 3 ): житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка ( номер об`єкта нерухомого майна 203 ) кадастровий номер :07:020:0005) площею 0,1035 га. за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 13-15).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна, що відповідно до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ч. 1 ст. 59 КК України).

Кримінальний закон не встановлює прямого співвідношення чи обмеження обсягу конфіскації майна як виду покарання із розміром шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Покарання у виді конфіскації майна, як і будь-яке інше покарання, встановлюється вироком суду. Оскільки на цьому етапі кримінальне провадження ще не розглянуто судом по суті та вирок не постановлений, слідчий суддя не має змоги передбачити ні сам факт його постановлення, ні можливий обсяг конфіскації майна як виду покарання, вказані події на цьому етапі повинні розглядатися лише як вірогідні.

Тобто, у випадку визнання винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна, тому на переконання слідчого судді слідчий довів необхідність арешту майна підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання.

Дослідивши додані до клопотання документи, оцінивши доводи слідчого, слідчий суддя дійшов висновку, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, що надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням. Слідчий суддя також враховує, що обізнаність власника про ризик можливого обмеження його права власності, в тому числі майбутньої конфіскації майна, може спричинити негайне його відчуження з урахуванням санкції ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчий суддя при цьому зважає на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований відповідно до вимог ст. 174 КПК України, якщо буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Частиною 4 статті 173 КПК України передбачено, що у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Накладення арешту на майно підозрюваного не є припиненням права власності/позбавленням права власності на це майно, а є лише тимчасовим обмеженням права власності на майно, яке полягає у тимчасовій забороні розпоряджатися та відчужувати таке майно, без встановлення заборони користування ним, що, враховуючи завдання кримінального провадження, у даному випадку є найменш обтяжливим способом арешту даного майна, який не призведе до суттєвих наслідків, що можуть позначитися на інтересах власника майна, третіх осіб.

Під час розгляду справи доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З огляду на викладене слідчий суддя погоджується з заявленою слідчим необхідністю накладення арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Відділення поліції № 1 Золочівського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно підозрюваного, що перебуває у його приватній власності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000028 від 21 червня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 317 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що перебуває у його приватній власності, зокрема:

- житловий будинок (номер об`єкта нерухомого майна 203): житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ;

- житловий будинок (номер об`єкта нерухомого майна 3 ): житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ;

- земельна ділянка ( номер об`єкта нерухомого майна 203 ) кадастровий номер :07:020:0005) площею 0,1035 га. за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суддя ОСОБА_1