Справа №585/4719/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/973/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

16 липня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 585/4719/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.01.2024 про відмову в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_10 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання його захисника ОСОБА_10 про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, з тих підстав, що він відбув 28 років призначеного покарання і набув право на перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі, так як необхідною умовою застосування ст. 82 КК є те, що він став на шлях виправлення, дотримується правил внутрішнього розпорядку, беззаперечно виконує законні вказівки і розпорядження адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, не має порушень дисципліни, зайнятий трудовою діяльністю, добросовісно відноситься до трудової дисципліни. Крім того, вирок відносно нього був залишений без змін ухвалою ВСУ від 16.09.2004, а не від 26.08.2004, як зазначив суд першої інстанції.

27.11.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах засудженого ОСОБА_8 про заміну останньому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк у зв`язку з тим, що він вже відбув 28 років покарання у виді позбавлення волі та став на шлях виправлення.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.01.2024 відмовлено захиснику у задоволенні його клопотання. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що відсутні дані про виправлення засудженого, оскільки характеризується він посередньо, не працевлаштований, на шлях виправлення не став і представник установи виконання покарання вважав, що ОСОБА_8 не заслуговує на застосування відносно нього заміни невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк. Крім того, ОСОБА_8 не було подано індивідуального плану, в якому б було визначені заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення.

Вислухавши доводи засудженого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили скасувати ухвалу суду, доводи прокурора ОСОБА_9 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, згідно п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а згідно ч. 1 ст. 412 цього Кодексу, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги засудженого (ч. 1 ст. 404 КПК), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для заміни призначеного ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням.

Так, відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 3 цієї статті зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Покаранням є захід примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК).

Невідбута частина покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання. До осіб, яким покарання замінене більш м`яким, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення за правилами, передбаченими ст. 81 КК (ст. 82 КК).

Отже, можливість заміни невідбутої частини покарання більш м`яким обумовлена наявністю двох складових: 1) засуджений став на шлях виправлення; 2) відбув певну частину строку покарання.

Відповідно роз`яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму № 2 від 26.04.2002 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення, а згідно ст. 6 КВК виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; основними засобами виправлення засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив. При цьому сам по собі факт правослухняної поведінки під час відбування покарання не є безумовною передумовою заміни покарання на підставі ст. 82 КК.

Так, здійснивши розгляд клопотання захисника про заміну покарання та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про те, що відсутні дані про виправлення засудженого ОСОБА_8 і становлення його шлях виправлення.

Зокрема, ОСОБА_8 характеризується посередньо, не працевлаштований, не подав індивідуальний план із заходами, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу усунути можливі фактори негативного впливу на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, а також із заходами, які б свідчили про перспективи виправлення та ресоціалізації ОСОБА_8 після звільнення. При цьому підлягає урахуванню і позиція представника установи виконання покарання, який вважав, що засуджений ОСОБА_8 не заслуговує на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відбуття 28 років із призначеного покарання, то вони хоч і мають місце, але не є тими безумовними і достатніми підставами для ухвалення позитивного для засудженого рішення та у повній мірі не впливають на ступінь виправлення ОСОБА_8 , а враховуються в сукупності з усіма іншими фактичними обставинами, з якими закон пов`язує можливість заміни покарання у виді довічного позбавлення волі.

Необхідно зауважити, що в основі перегляду виду покарання та його пом`якшення «de jure» і «de facto» повинна лежати оцінка наявності законних пенологічних підстав для триваючого тримання ув`язненого під вартою в місцях позбавлення волі. Ці підстави включають покарання, стримування, захист громадськості і реабілітацію. Баланс між ними не обов`язково є статичним і може змінюватися в ході відбування покарання, таким чином, первинні підстави, що обґрунтовують тримання під вартою в момент призначення покарання, можуть втратити своє значення після тривалого періоду відбування покарання.

Перевірка реабілітації осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, повинна дозволяти враховувати будь-який прогрес, досягнутий ув`язненим на шляху до реабілітації, і включати оцінку того, чи був такий прогрес настільки значним, що подальше тримання під вартою більше не може бути обґрунтованим законними пенологічними підставами. Критерії та умови, викладені у національному законодавстві, які стосуються такої перевірки, повинні мати достатній ступінь ясності та визначеності.

Не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що він став на шлях виправлення, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, незважаючи на те, що засуджений і мав можливість та відповідні умови тримання в установі виконання покарання для соціальної адаптації та реабілітації в період відбування покарання.

Той факт, що суд першої інстанції вказав в ухвалі невірну дату рішення Верховного Суду України, хоч і має місце, але не впливає на відмову засудженому у заміні призначеного покарання у виді позбавлення волі і ця помилка може бути виправлена в порядку ст. 379 КПК.

Суд першої інстанції належним чином врахував всі фактичні обставини кримінального провадження, у достатній мірі мотивував відмову у заміні покарання, оскільки у справі відсутні відомості, які б були вочевидь достатніми для висновку щодо позитивних змін особистості ОСОБА_8 і його готовності до самокерованої правослухняної поведінки тощо.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є законним, належним чином обґрунтованим та вмотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.01.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4