справа № 619/7441/24
провадження № 1-кс/619/992/24
УХВАЛА

іменем України

20 вересня 2024 року м. Дергачі

Слідчий суддя Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000202 від 14 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

в с т а н о в и в:

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшло клопотання начальника Золочівського відділу Богодухівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000202 від 14 червня 2024 року.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що мешканець с. Макарове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, який є громадянином України, в період з 29 квітня 2022 року по 11 вересня 2022 року вчиняв умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

14.06.2024 матеріали досудового розслідування по даному факту внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

19.09.2024 слідчим СВ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 , на підставі заяви ОСОБА_5 , неподалік від території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проведено огляд, в ході якого було виявлено та вилучено: - 2 перепустки на переміщення, виданих «Временной администрацией освобожденных территорий Харьковской области» на ім`я ОСОБА_6 , які добровільно видав працівникам поліції свідок ОСОБА_5 , які поміщено до полімерного пакету з надписом НПУ № PSP2031996.

Дані речі мають значення для встановлення обставин, передбачених ст. 91 КПК України, тому 19.09.2024 постановою слідчого 2 перепустки на переміщення, виданих «Временной администрацией освобожденных территорий Харьковской области» на ім`я ОСОБА_6 , які добровільно видав працівникам поліції свідок ОСОБА_5 , які поміщено до полімерного пакету з надписом НПУ № PSP2031996, в даному кримінальному провадженні, визнано речовими доказами, оскільки вказане майно є тимчасово вилученим майном та відповідає критеріям пп. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Метою накладання арешту на вищезазначене майно є забезпеченням кримінального провадження, зокрема необхідність його використання в ході досудового розслідування в якості речових доказів, для призначення судових експертиз.

Необхідність у накладенні арешту виявленого та вилученого під час огляду місця події полягає у запобіганні можливості його приховування, розпорядження та відчуження, так як у разі не запобігання таким ризикам можуть бути втрачені докази вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор та слідчий надали до суду заяви, в якій клопотання підтримали, просили його задовольнити з підстав, зазначених у ньому, та просили судовий розгляд провести у їх відсутність.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження, доводів сторін кримінального провадження, оцінивши в сукупності всі обставини, дійшов висновку про задоволення клопотання з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1)правову підставу для арешту майна;

2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пп. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчими відділенням ВП № 2 Богодухівського РВП Головного управління Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному 14.06.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000202, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

При розгляді даного клопотання встановлено, що мешканець с. Макарове Золочівської ОТГ Богодухівського району Харківської області, який є громадянином України, в період з 29 квітня 2022 року по 11 вересня 2022 року вчиняв умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом підтримки рішень та дій держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та окупаційній адміністрації держави-агресора.

19 вересня 2024 року слідчим СВ ГУНП в Харківській області капітаном поліції ОСОБА_4 , на підставі заяви ОСОБА_5 , неподалік від території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , проведено огляд, в ході якого було виявлено та вилучено 2 перепустки на переміщення, виданих «Временной администрацией освобожденных территорий Харьковской области» на ім`я ОСОБА_6 , які добровільно видав працівникам поліції свідок ОСОБА_5 , які поміщено до полімерного пакету з надписом НПУ № PSP2031996.

Постановою слідчого СВ ВП від 19 вересня 2024 року в даному кримінальному провадженні, вилучене майно визнано речовими доказами, оскільки воно є тимчасово вилученим майном та відповідає критеріям пп. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 167 КПК України.

Частиною 1 статті 111-2 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинені громадянином України, іноземцем чи особою без громадянства, за винятком громадян держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом: реалізації чи підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора; добровільного збору, підготовки та/або передачі матеріальних ресурсів чи інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням та/або окупаційній адміністрації держави-агресора.

Клопотання про накладення арешту на майно прокурор мотивував необхідністю забезпечення збереження речових доказів, запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вилученого майна, для забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність їх використання в ході досудового розслідування в якості доказів, для призначення судових експертиз та проведення інших слідчих дій.

Враховуюче викладене, суд дійшов висновку, що матеріали провадження містять достатні дані про те, що вилучені 2 перепустки на переміщення, виданих «Временной администрацией освобожденных территорий Харьковской области» на ім`я ОСОБА_6 являються безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, що розслідується, та відповідають критеріям, визначеними ст. 98 КПК України.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя зазначає, що арешт майна з підстав, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи, що вилучене майно було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про те, воно відповідає критеріям майна, визначеним статтею 98 КПК України, на яке відповідно до положень ч. 3 ст. 170 КПК України може бути накладений арешт.

Слідчий суддя вважає, що прокурор довів необхідність арешту тимчасового вилученого майна, оскільки воно відповідає критеріям речового доказу та є достатні підстави вважати, що воно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому існують обґрунтовані підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити даний вид забезпечення кримінального провадження так як незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження вилученого майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до ч. 2 ст. 100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить висновку, що на час розгляду клопотання є достатньо підстав вважати, що майно, вказане у клопотанні, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України та ст. 170 КПК України.

Таким чином, враховуючи правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення злочину, можливість зникнення, втрати або пошкодження вказаного майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про арешт майна є доведеним та обґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про арешт майна задовільнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно в рамках кримінального провадження № 0000202 від 14 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, що було вилучене 19 вересня 2024 року під час огляду, а саме на: - 2 перепустки на переміщення, виданих «Временной администрацией освобожденных территорий Харьковской области» на ім`я ОСОБА_6 , які добровільно видав працівникам поліції свідок ОСОБА_5 , які поміщено до полімерного пакету з надписом НПУ № PSP2031996.

Зберігання арештованого майна здійснювати відповідно до «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012.

Уповноваженим службовим особам, для досягнення цілей кримінального провадження дозволити користування та розпорядження зазначеним майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню після її постановлення.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та особам, щодо майна яких вирішувалося питання про арешт.

У разі відсутності вищевказаних осіб під час оголошення судового рішення, його копію надіслати таким особам не пізніше наступного робочого дня.

Виконання ухвали покласти на слідчого ВП № № 2 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_4 .

Роз`яснити особам, які не були присутні під час розгляду клопотання, що вони не позбавлені можливості звернутись до суду у передбаченому законом порядку з клопотанням про скасування арешту майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1