Провадження № 1-в/761/432/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ворожба Білопільського району Сумської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

від покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ :

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, яким на підставі ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за які він засуджується вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Дане клопотання обґрунтовується тим, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У свою чергу, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Вказаний вирок набрав законної сили 02.05.2023 року.

Разом з тим, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Цим Законом внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності. Так, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

Враховуючи наведене, а також беручи до уваги положення ч. 2 ст. 74 КК України, начальник Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 просить привести вирок Деснянського районного суду м. Києва від 30.03.2023 та вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15.02.2023 у відповідність.

Засуджений ОСОБА_3 клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 підтримав. Зазначив, що інших вироків, які б були підставами подальшого тримання його під вартою, він не має. Також повідомив, що на розгляді Печерського районного суду м. Києва перебуває провадження стосовно нього, однак запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до нього не обирався. Враховуючи наведене, просив звільнити його від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні підтвердив, що вартість викраденого ОСОБА_3 майна станом на момент вчинення злочинів була меншою за встановлену законом межу кримінальної відповідальності у разі вчинення особою крадіжки. Відтак, щодо задоволення клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 не заперечував.

Вислухавши думку учасників провадження, ретельно дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд прийшов до таких висновків.

Так, п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

У свою чергу, приписами п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, суд вважає за доцільне першочергово вирішити питання щодо підсудності поданого начальником Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 клопотання про звільнення від покарання ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Шевченківському районному суду м. Києва.

Із долученої до клопотання довідки начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 вбачається, що Державна установа «Київський слідчий ізолятор» не є установою відбування покарання для засудженого ОСОБА_3 , разом з тим, згідно з приписами частини 1,2 ст. 539 КПК України вказана установа є місцем виконання вироків, якими останнього засуджено до покарання у виді позбавлення волі, з моменту набрання ними законної сили.

У відповідності до положень ст. 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Так, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Вирок набрав законної сили 21.03.2023 року.

У подальшому, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2023 ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням призначено остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі. Вказаний вирок набрав законної сили 02.05.2023 року.

Згідно з ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Так, долученою до клопотання копією розпорядження Деснянського районного суду м. Києва від 24.03.2023 підтверджується, що вирок Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 направлений на виконання до Державної установи «Київський слідчий ізолятор». Вказане розпорядження було отримане адресатом 30.03.2023 року.

У свою чергу, долученою до клопотання копією розпорядження Дніпровського районного суду м. Києва за вих. №755/11133/22/21613/2023 від 02.05.2023 підтверджується, що вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2023 направлений на виконання до Державної установи «Київський слідчий ізолятор». Вказане розпорядження було отримане адресатом 08.06.2023 року.

Таким чином, враховуючи, що вирок Деснянського районного суду м. Києва набрав законної сили 30.03.2023, при цьому, за таким вироком ОСОБА_3 засуджено до покарання у виді позбавлення волі, місцем виконання якого є Державна установа «Київський слідчий ізолятор», що розташована за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13, а відтак, територіально знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, суд приходить до висновку, що клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, та вважає за можливе розглянути його по суті.

Як встановлено у ході судового розгляду, вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

У свою чергу, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2023 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, з урахуванням положень ч.ч. 1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Так, згідно з ч. 1 ст. 2 КК України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

У той же час, у відповідності до приписів ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В силу ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Так, 09.08.2024 набрав чинності Закон України від 18 липня 2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким внесені зміни у розмежування адміністративного та кримінального правопорушення проти власності.

Отже, з 09.08.2024 за крадіжку чужого майна, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян (у 2024 році - до 3028 грн.; у 2023 - до 2684 грн.; у 2022 - до 2481 грн.), настає відповідальність за статтею 51 КУпАП.

У свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону №3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п. п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

У свою чергу, зі змісту вироку Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 вбачається, що 28.10.2022 ОСОБА_3 скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, з вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2023 встановлено, що 06.09.2022 ОСОБА_3 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжу) повторно в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено, що станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_3 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн. 00 коп.

Разом з тим, сума викраденого майна за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.02.2023 становить 718 грн. 40 коп., а за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30.03.2023 становить 616 грн. 54 коп.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_3 майна станом на день вчинення кримінальних правопорушень - 28.10.2022 становила 718 грн. 40 коп., а на 06.09.2022 - 616 грн. 54 коп., тобто ці суми є меншими за розмір, з якого відповідно до Закону №3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме менше за 2481 грн. 00 коп., то суд приходить до висновку про те, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі та відповідно до приписів ст. 537, 539 КПК України, ч. 2 ст. 74 КК України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає звільненню від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, яким на підставі ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за які він засуджується вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, оскільки інкриміновані йому діяння не підпадають під кримінально караного діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

У той же час, беручи до уваги те, що суд дійшов висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від покарання у виді позбавлення волі, при цьому, як встановлено у судовому засіданні, в рамках інших кримінальних проваджень запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_3 не застосовувався, з огляду на приписи ч.1 ст. 377, ч. 3 ст. 534 КПК України, ОСОБА_3 підлягає звільненню з-під варти в залі судового засідання.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 369-372, 377, 532-534, 537, 539 КПК України, ст. 1-5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. 58 Конституції України, Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX, суд

УХВАЛИВ :

Клопотання начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» ОСОБА_2 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, яким на підставі ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України ОСОБА_3 призначено остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, за які він засуджується вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити з-під варти.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення через Шевченківський районний суд м. Києва.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголосити 26 вересня 2024 року об 11 год. 10 хв.

Суддя ОСОБА_1