15.08.2024
Справа № 642/4763/24
Провадження № 1-кс/642/2563/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2024 р. м. Харків

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання ст.слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривій Ріг, Дніпропетровська область, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, старшого солдата, старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 6-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється за ч.4 ст.408, ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ст.слідчий другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_4 , звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з погодженим із прокурором клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України без визначення розміру застави.

Згідно з матеріалами клопотання, у провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, знаходиться кримінальне провадження № 0001227 від 14.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України, в якому 13.08.2024р. військовослужбовцю ОСОБА_6 було повідомлено про підозру у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 НГУ №45 від 07.02.2023 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 10.02.2023, військовослужбовця за призовом по мобілізації солдата ОСОБА_6 призначено на посаду старшого механіка-водія НОМЕР_3 взводу оперативного призначення 3-ої роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 2-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ.

Солдат ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без дозволу командування, 09.04.2023 не повернувся з відпустки до місця несення служби в міжнародний аеропорт м. Харків та до 18.05.2023, в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив нез`явлення вчасно на службу з відпустки без поважних причин військовослужбовцем, понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у кримінальному правопорушенні злочину, передбаченому ч. 5 ст. 407 КК України.

Крім того, солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підозрюється в тому, що він, будучи військовослужбовцем призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді старшого механіка-водія 3-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 6-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою незаконно, ухилитися від проходження військової служби, маючи об`єктивні можливості проходити військову службу, в умовах воєнного стану та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, з метою ухилитись від військової служби без дозволу командування, 06.02.2024 самовільно залишив пункт тимчасової дислокації підрозділу в районі АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану, незаконно, постійно перебував поза межами місця проходження служби, проводячи час на власний розсуд, чим вчинив дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 408 КК України.

Слідчий вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: повідомленням командира військової частини НОМЕР_1 НГУ про виявлене кримінальне правопорушення, вчиненого ОСОБА_6 ; актом службового розслідування, згідно якого факт дезертирства ОСОБА_6 знайшов своє підтвердження; допитами свідків у кримінальному провадженні; актом службового розслідування, протоколами допиту свідків.

Слідчий в обґрунтування клопотання та необхідності застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, зазначив про наявність ризиків, передбачених передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, та незаконно впливати на свідків.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав. Посилаючись на те, що ОСОБА_6 підозрюється, зокрема, у вчиненні особливого тяжкого злочину, враховуючи те, що підозрюваний може переховуватися, тиснути на свідків, і єдиним можливим запобіжним заходом для забезпечення його належної процесуальної поведінки є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до висновку ВЛК від 07.08.2024р. №743, підозрюваний ОСОБА_6 страждає на остеохондроз, що не пов`язано з військовою службою, та придатний до військової служби. Згідно медичної характеристики, підозрюваний ОСОБА_6 останній раз перебував у шпиталі в період з 12.03.2023р. по 23.03.2023р., після лікування з шпиталю не повернувся, та з 09.04.2023р. по 18.05.2023р. та знаходився поза місцем несення військової служби. Підозра була вручена ОСОБА_6 13.08.2024р., чому захисник отримавши доручення на захист інтересів ОСОБА_6 13.08.2024р. не ознайомилась з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, йому не відомо. Закон України про попереднє ув`язнення не містить заборони тримання в слідчому ізоляторі військовослужбовців, та в ньому створені всі умови для надання медичної допомоги.

Слідчий підтримав клопотання, зазначив, що лише після вручення підозри, ОСОБА_6 набув процесуальний статус підозрюваного і тільки тоді була забезпечена участь безоплатного захисника за призначенням, а до вручення підозри залучення захисника не передбачено законодавством.

Захисник та підозрюваний проти задоволення клопотання заперечували. Захисник зазначила, що підозра необґрунтована, ризики є недоведеними. ОСОБА_6 підозрюється, зокрема, за особливо тяжкий злочин, однак захиснику підозра стосовно нього вручена не була. Слідчий викликав її до суду, не вручивши клопотання про застосування запобіжного заходу, з яким вона ознайомилась вже в суді і додаткового часу не потребує. Підозрюваний ОСОБА_6 має цивільну дружину, яка страждає на онкологічну хворобу, однак документи на даний час відсутні. Сам підозрюваний ОСОБА_6 страждає хронічні захворювання і застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах слідчого ізолятора, буде позбавлений можливості отримувати належну медичну допомогу. Крім того, ОСОБА_6 є діючим військовослужбовцем, до яких застосовується запобіжний захід тримання на гауптвахті, а не в цивільному слідчому ізоляторі. В разі прийняття рішення, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просила визначити заставу у мінімальному розмірі.

Підозрюваний ОСОБА_6 зазначив, що не з`явився після лікування у шпиталі до військової частини, оскільки проходив реабілітацію у іншій медичній установі, однак документів про це надати не може. Він залишав визначене місце перебування військової частини, оскільки командир відмовив йому у наданні короткострокового звільнення.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.407, ч.4 ст.408 КК України, і за останнє кримінальне правопорушення законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує особливу тяжкість одного з кримінальних правопорушень, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , суспільну небезпеку інкримінованих кримінально-протиправних дій, обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується наданими слідчим копіями матеріалів кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

При цьому стандарт доказування «обґрунтованої підозри» є нижчим, ніж доведеність «поза розумним сумнівом», яким керується суд під час судового розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення вироку.

Поняття «обґрунтованості підозри» не визначене в національному законодавстві. Зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», варто застосовувати позицію ЄСПЛ, зокрема, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до цієї позиції, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання для допиту полягає у сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання (рішення у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 р., п. 55, Series A, №300-A).

Відповідно до практики ЄСПЛ, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином. Вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

На переконання слідчого судді, незалежно від подальшої доведеності підозри чи правової кваліфікації інкримінованих ОСОБА_6 діянь, сукупність досліджених у судовому засіданні доказів свідчить, що він може бути причетним до вчинення цих кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

З огляду на тяжкість злочинів у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та суворість можливого покарання, яке може бути призначено у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення так і обставини, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці даного ризику, підозрювана особа може переховуватись від органу досудового розслідування.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Слідчий суддя приймає до уваги, що в даному випадку суворість покарання, передбаченого за злочини, в яких підозрюється ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами кримінального правопорушення, яке вчинено в умовах воєнного стану, є достатньо суттєвим елементом при оцінюванні ризику його переховування.

Також слідчим суддею враховано дані про особу підозрюваного, який є військовослужбовцем Збройних Сил України, має місце реєстрації та мешкання, неодружений, визнаний придатним до проходження військової служби, а також те, що матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Відповідно до ч.7 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Таким чином, слідчий суддя, із врахуванням всіх обставин справи, наявних доказів та того, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, дійшов висновку про доведеність існування ризиків, зазначених у клопотанні слідчого, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки тільки запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в період воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та дотримання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Слідчий суддя зазначає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Відповідно до частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злоч 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуючи всі обставини справи, ставлення підозрюваного до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, матеріальне забезпечення військовослужбовців, вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин слідчий суддя з урахуванням майнового становища підозрюваного, враховуючи конкретні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, зокремо особливої тяжкості одного із кримінальних правопорушень, у якому він підозрюється, яке вчинено в умовах воєнного стану, наявність реальної можливості у нього внести заставу, вважає за необхідне визначити ОСОБА_6 заставу в розмірі ста двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 363360,00 грн., оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірною для нього.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ст.слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 12 жовтня 2024 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 рахувати з 14 серпня 2024р.

Визначити суму застави у розмірі ста двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 363360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_6 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки строком до 12 жовтня 2024 року:

-прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з постійного місця перебування без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 12 жовтня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 15.08.2024р.

Слідчий суддя ОСОБА_1