Справа № 346/5769/24
Провадження № 1-в/346/570/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника адміністрації колонії ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Збора Калуського району Івано-Франківської області, громадянина України, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-22.02.2022 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч.2 ст.289 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

засудженого 04.12.2023 року вироком Жидачівського районного суду Львівської області за ч.4 ст.185, ст.71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

про звільнення його від покарання на підставі ст. 74 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

23.10.2024 року засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із вказаним клопотанням (заявою), у якому посилається на те, що Законом України №3886-ІХ введена декриміналізація крадіжки та в десять разів збільшився поріг кримінальної відповідальності за заподіяну майнову шкоду, а тому просить скасувати призначену йому вироком суду покарання.

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник колонії заперечував проти задоволення клопотання через відсутність підстав.

Прокурор заперечувала проти задоволенні клопотання засудженого, оскільки відсутні підстави для звільнення його від покарання призначеного судом.

Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали, надані в обґрунтування клопотання, дійшов наступних висновків.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_5 відбуває покарання у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)» з 12.02.2024 року.

Так, ОСОБА_5 засуджений вироком Жидачівського районного суду Львівської області від 04.12.2023 за ч.4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за цим вироком шляхом часткового складання покарань, приєднано невідбуте покарання за вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22.02.2022 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць. Строк покарання визначено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_5 засуджений за ч.4 ст.185 КК України, а саме за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану. Злочин вчинено 31.03.2023 року, сума викраденого майна 39766 грн.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Верховний Суд у постанові від 23 травня 2023 року у справі № 940/225/21 вказав, що для відмежування таємного викрадення чужого майна (крадіжки) як кримінального проступку від дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, яке є адміністративним правопорушенням (ст. 51 КУпАП), вирішальною є вартість викраденого майна.

При цьому вартість чужого майна, яка вважається дрібною, встановлюється у ст. 51 КУпАП, а не в Особливій частині КК України. Тобто, без застосування норм статті 51 КУпАП неможливо визначити кримінальну протиправність діяння, яке має ознаки крадіжки, а отже норми статті 51 КУпАП є невід`ємною складовою законодавства України про кримінальну відповідальність в аспекті застосування статтей 185 та 190 КК України.

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Отже, після набрання чинності Закону України №3886-ІХ дрібним викраденням чужого майна вважається, зокрема, крадіжка, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка), шахрайство, привласнення або розтрату настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що станом на час вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК відповідно до вироку Жидачівського районного суду Львівської області від 04.12.2023, а саме станом на 31.03.2023 два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян становило 2684 грн., в той час як вартість викраденого майна за вказаним епізодом складає 39766 грн., що не вважається дрібним викраденням чужого майна, а таму караність такого діяння не усунута Законом №3886-ІХ.

Отже, відсутні підстави для задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 та застосування щодо нього ч.2 ст.74 КК України.

На підставі ст.5, ч.2 ст.74 КК України,Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.336, 537,539 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання (заяви) засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від покарання на підставі ст. 74 КК України відмовити.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонний суд протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - протягом семи днів з моменту вручення йому копії цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя : ОСОБА_1