Справа № 720/993/24
Провадження № 1-кп/720/100/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000103 від 03 липня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньо-спеціальною освітою, розведеного, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, солдата, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на момент вчинення інкримінованого злочину курсанта 3 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 407 КК України до позбавлення волі строком на три роки, звільнений від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням із іспитовим строком терміном на один рік, ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2024 року звільнення від відбування покарання з випробуванням скасовано та засудженого направлено для відбування покарання в місця позбавлення волі, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, солдат ОСОБА_5 проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , будучи курсантом 3 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», п. 9 ст. 1, п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 13 квітня 2023 року близько 07 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 та вибув до місця свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , де з метою ухилення від військової служби, проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 03 квітня 2024 року, коли був затриманий на виконання ухвали Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 березня 2024 року про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлення засудженого вироком Новомосковського міського суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року за ч. 4 ст. 407 КК України ОСОБА_5 для відбування покарання в місця позбавлення волі.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений в судовому засіданні винним себе визнав повністю та показав, що він будучи солдатом військової служби за призовом під час мобілізації в умовах воєнного стану, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , 13 квітня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , після чого прибув додому в АДРЕСА_1 , звідки вже не повернувся до військової служби з метою ухилення від неї, де був затриманий 03 квітня 2024 року. Умисел ухилитися від військової служби у нього виник перебуваючи вдома в АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим не повернувся до військової частини. У вчиненому щиро розкаявся, просив суворо не карати.

Крім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, його вина у вчиненні дезертирства повністю доказана показами свідків та письмовими доказами справи.

Так, свідок ОСОБА_6 показала суду, що вона була дружиною ОСОБА_5 .. У березні 2023 року її колишнього чоловіка мобілізували до лав Збройних сил України та відповідно він проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . В квітні 2023 року вона з дитиною поїхала гостювати до сестри та коли вони повернулися додому чоловік вже був вдома. На її запитання чому він вдома і що сталося, ОСОБА_5 пояснив, що самовільно залишив військову службу. Він цілий рік був двома, працював, заробляв гроші для сім`ї. 03 квітня 2024 року його затримали та з того часу ОСОБА_5 перебуває під вартою.

Свідок ОСОБА_7 показала суду, що вона є мачухою ОСОБА_5 .. В березні 2023 року обвинуваченого мобілізували до лав Збройних сил України. В квітні 2023 року він приїхав додому, де ні від кого не ховався, працював. Вдома він пробув до 03 квітня 2024 року, коли його затримали.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що він є командиром 3 навчальної роти-старший інспектор викладач 1 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки. Солдат ОСОБА_5 будучи відряджений з військової частини НОМЕР_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та перебував на посаді курсанта 3 навчальної роти 1 навчального батальйону. 13 квітня 2023 року близько 07 години 00 хвилин під час ранкової перевірки особового складу прикомандирований з військової частини НОМЕР_3 солдат ОСОБА_5 був відсутній на місці проходження служби у пункті постійного місця дислокації військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_5 ніхто із командування військової частини не надавав будь-яких звільнень, лікарняних чи відпусток, підстав для залишення військової частини він не мав. Одразу ж після виявлення відсутності ОСОБА_5 почали проводити розшукові заходи, однак позитивного результату вони дали. Внаслідок проведеної службової перевірки було встановлено факт дезертирства ОСОБА_5 .. В квітні 2024 року змогли встановити його місце знаходження.

Свідок ОСОБА_9 надав суду аналогічні покази.

З наказу начальника Чернівецького РТЦК № 46 від 20 лютого 2023 року слідує, що ОСОБА_5 призваний та направлений для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язаних та резервістів у складі команди НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2023 року № 74 з військової частини НОМЕР_3 для проходження загальновійськової підготовки солдата ОСОБА_5 зараховано на продовольче забезпечення інженерного містечка з 19 березня 2023 року. Підстава посвідчення про відрядження.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 13 квітня 2023 року № 102 солдата ОСОБА_5 виключено з продовольчого забезпечення інженерного містечка з 13 квітня 2023 року в зв`язку з самовільним залишенням військової частини.

З повідомлення начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 про злочин № 810/804 від 08 червня 2023 року слідує, що 13 квітня 2023 року ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 .

З матеріалів службового розслідування по факту дезертирства ОСОБА_5 слідує, що останній 13 квітня 2023 року близько 07 години 00 хвилин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 та вибув до місця свого постійного проживання в АДРЕСА_1 , звідки більше до військової служби не повертався.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні дезертирства, тобто самовільного залишення військової частини з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 408 КК України.

При цьому, при кваліфікації дій обвинуваченого слід врахувати, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжував діяти на день вчинення дезертирства.

Також, слід врахувати, що дезертирство є триваючим злочином. Воно характеризується безперервним протягом певного відрізка часу вчиненням злочину на стадії закінченого злочину і являє собою діяння, поєднане з тривалим невиконанням обов`язків по військовій службі, а тому як триваючий злочин дезертирство фактично було закінчено у с. Рингач Чернівецької області, оскільки ОСОБА_5 весь час ухилення від військової служби проводив за місцем свого проживання.

За вказаних обставин злочин вважається припиненим з моменту його затримання, а тому кримінальне провадження відповідно до ч. 1 ст. 32 КПК України підсудне Новоселицькому районному суду, в межах територіальної юрисдикції якого було вчинено кримінальне правопорушення інкриміноване обвинуваченому.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особу, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений позитивно характеризується по місцю проживання, негативно характеризується по місцю служби, має на утриманні двох малолітніх дітей, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога із діагнозом гостра алкогольна інтоксикація.

Відповідно до ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого його щире каяття, яке виразилось у тому, що він повністю визнав свою вину та щиро жалкує про скоєння ним правопорушення, в процесі досудового та судового розгляду справи давав правдиві показання, які сприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Посилання органом досудового розслідування в обвинувальному акті на таку обставину, яка обтяжує покарання обвинуваченого як повторність злочинів є безпідставним виходячи з наступного.

За змістом ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив два кримінальні правопорушення, передбачені різними статтями КК України (ст. 407 ч. 4 КК України та ст. 408 ч. 4 КК України). В той же час вчинення даних правопорушень не визнається повторним в Особливій частині КК України, а тому така обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого як повторність відсутня.

Посилання в судових дебатах прокурора на таку обставину, що обтяжує покарання ОСОБА_5 як рецидив злочинів суд вважає безпідставним, оскільки вона не зазначена в обвинувальному акті, а відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Враховуючи у сукупності дані про особу обвинуваченого, ступень тяжкості скоєного злочину, який є особливо тяжким, вчиненим під час іспитового строку при звільненні його від покарання з випробуванням, та в період воєнного стану, характер вчиненого кримінального правопорушення, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливе без позбавлення волі.

При цьому, слід врахувати, що вимоги ст.ст. 69, 75 КК України у випадках засудження особи за ст. 408 КК України, вчинене в умовах воєнного стану, не застосовуються.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений вчинив дане кримінальне правопорушення після постановлення вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року, але до повного відбуття покарання за вказаний злочин, то суд вважає за необхідне призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків.

Невідбута міра покарання за попереднім вироком у виді трьох років позбавлення волі на підставі ст. 71 КК України слід частково приєднати до даного вироку і остаточне покарання за сукупністю вироків слід призначити більш ніж покарання, призначене за дане кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Судові витрати відсутні, речових доказів не має.

Керуючись ст.ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 408 ч. 4 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 листопада 2022 року і остаточно до відбуття призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять ) років 1 (один) місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту його затримання за попереднім вироком, тобто з 15 години 00 хвилин 03 квітня 2024 року.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів через Новоселицький райсуд з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1