Справа № 465/3893/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/848/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суд м. Львова від 11 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівської області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Франківської окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_8 , звернувся з клопотанням про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000544 від 19 травня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.121 КК України.

Подане клопотання мотивував тим, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 21 травня 2024 року щодо підозрюваного ОСОБА_6 , було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 17 липня 2024 року. 10 липня 2024 року строки досудового розслідування вказаного кримінального провадження було продовжено до 19 серпня 2024 року, керівником Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_10 . Так, при вивченні особи підозрюваного ОСОБА_6 , встановлено, що він є особою працездатного віку, раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України, за вчинення тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 (семи) до 10 (десяти) років та згідно з вимогами чинного кримінального законодавства обумовлює застосування до підозрюваного ОСОБА_6 , реальної міри покарання у виді позбавлення волі у разі встановлення його винуватості. А тому є підстави вважати, що підозрюваний може з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховуватись від органів досудового розслідування та суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, з метою уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тобто наявний ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім цього, з метою уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, а також іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Разом із тим, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти, оскільки ризики передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суд м. Львова від 11 липня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівської області ОСОБА_9 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Продовжено щодо ОСОБА_6 , дію раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 серпня 2024 року, без права внесення застави.

В задоволенні клопотання захисника та підозрюваного про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_6 із тримання під вартою на домашній арешт в нічний час доби за адресою: АДРЕСА_1 або тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді не відповідає вимогам законодавства, у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням кримінально процесуального закону.

Наголошує, що підозра є необґрунтованою належним чином, оскільки дії підозрюваного невірно кваліфіковано слідчим, так як причиною смерті особи є ненадання допомоги особі, яка перебувала у небезпечному для життя стані.

Звертає увагу, що ризики, зазначені у клопотанні відсутні та не підтвердженні належними доказами.

Повідомляє, що підозрюваний не характеризується як особа, яка систематично вчиняла насильницькі дії, сприяє досудовому розслідуванню, надає покази, надав дозвіл на огляд мобільного телефону та проведення слідчих дій, має постійне місце проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, останній працює неофіційно є особою молодого віку, у 2023 році здобув повну загальну середню освіту, має на утриманні матір, яка є інвалідом 2 групи, має у власності частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , залишити територію України підозрюваний не морже у зв`язку із обмеженнями застосованими у зв`язку із воєнним станом, активно допомагав ЗСУ, також останній активно допомагає ЗСУ в якості волонтера.

У зв`язку із незадовільним майновим станом підозрюваного просить визначити заставу в мінімальному розмірі.

Заслухавши доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку аргументів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 197 КПК України.

Згідно з положеннями ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Згідно з матеріалами клопотання, яке на думку колегії суддів відповідає вимогам ст. 184 КПК України, встановлено, що 19 травня 2024 року, близько 07:30 год., ОСОБА_6 , перебуваючи у кімнаті квартири АДРЕСА_2 , маючи умисел на протиправне заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклого словесного конфлікту з ОСОБА_11 і, як наслідок, неприязних з ним відносин, усвідомлюючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, умисно наніс потерпілому ОСОБА_11 декілька ударів руками та ногами по голові, чим спричинив ушкодження у вигляді гострої дихальної недостатності, аспірації дихальних шляхів кров`ю, закритий перелом кісток носа зі зміщенням та кровотечу, які були небезпечними для життя в момент заподіяння та згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження. В подальшому, ОСОБА_6 одразу після нанесення тілесних ушкоджень покинув квартиру, а ОСОБА_11 помер на місці події до приїзду бригади екстреної медичної допомоги.

19 травня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

21 травня 2024 року слідчим суддею Франківського районного суду м. Львова було застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід тримання під вартою на строк 60 днів, - тобто до 19 липня 2024 року, із утриманням його у Державній установі «Львівська установа виконання покарань №19» без можливості внесення застави.

10 липня 2024 року строки досудового розслідування вказаного кримінального провадження було продовжено до 19 серпня 2024 року, керівником Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_10

11 липня 2024 року слідчий СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівської області ОСОБА_9 звернувся із клопотанням до слідчого судді про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6

11 липня 2024 року клопотання слідчого було задоволено слідчим суддею Франківського районного суд м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Перевіряючи доцільність продовження запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Франківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та даних про особу підозрюваного.

Як убачається з матеріалів справи, клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 містить в собі обґрунтований виклад обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися і тому подальше тримання під вартою останнього є виправданим та викладені обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ураховуючи те, що слідчим обґрунтовано викладено припущення, що підозрюваний ОСОБА_6 перебуваючи на волі, може: переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки він є особою молодого віку, підозрюється у вчиненні важкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,санкція статті якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років; може незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, так як свідки є його знайомими та з ними він підтримує стосунки, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на момент розгляду клопотання не зменшилися.

Беручи до уваги вищевикладене та зважаючи на наявність обставин, зазначених в ч. 3 ст. 199 КПК України, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, а також те, що слідчим доведено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, що свідчить про неможливість їх запобіганню застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, а продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином забезпечить виконання процесуальних рішень у кримінальному провадженні, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх підстав згідно з вимогами ст. 199 КПК України для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 ..

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки слідчого судді про необхідність збереження обраного запобіжного заходу та продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 належним чином мотивовані та підтверджуються наданими матеріалами.

В клопотанні зазначені законні та обґрунтовані підстави, які вказують на необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а також, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також те, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється останній відноситься до категорії тяжких злочинів, що має надзвичайно високий рівень суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками для суспільства, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про продовження строку тримання під вартою.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вона має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що під час апеляційного розгляду сторона захисту не навела інших обставин, які б дозволяли інакше оцінити наявність або ж відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Ilgar Mammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Окрім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. the United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 , кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у клопотанні про продовження запобіжного заходу (а.с.1-6) та інших матеріалах справи.

Наведене в апеляційні скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованого йому правопорушення, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Наявність тих обставин, що підозрюваний не характеризується як особа, яка систематично вчиняла насильницькі дії, сприяє досудовому розслідуванню, має постійне місце проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, працює неофіційно є особою молодого віку, у 2023 році здобув повну загальну середню освіту, має на утриманні матір, яка є інвалідом 2 групи, має у власності частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , залишити територію України підозрюваний не морже у зв`язку із обмеженнями застосованими у зв`язку із воєнним станом, активно допомагав ЗСУ, колегією суддів розцінюються критично, оскільки хоча такі мають місце, однак не є безумовними підставами для відмови у продовжені щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, колегія суддів вважає, що ці обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Разом із тим, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, а відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , є законною та обґрунтованою, тому апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_5 слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 11 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , подану в інтересах ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 - ОСОБА_12 ОСОБА_4