Код суду 233 Справа № 233/2866/24
Вирок
Іменем України
17 липня 2024 року м. Костянтинівка
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, стрільця-помічника гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , солдата, з середньо-спеціальною освітою, який одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан, який надалі неодноразово продовжувався та продовжував діяти як на час вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення так і судового розгляду.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.03.2024 № 77, солдата ОСОБА_5 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 29.02.2024 № 19-РС на посаду стрільця-помічника гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 03.03.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19.03.2024 № 101, вважати таким, що вибув у відрядження, для виконання завдань за призначенням, з КП штурмової роти у Полтавській області в Донецьку область у склад сил і засобів ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », з 19.03.2024 до окремого розпорядження солдат ОСОБА_5 , стрілець-помічник гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 03.06.2023 № 172, молодшого лейтенанта ОСОБА_7 , призначеного наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 31 березня 2023 року № 37 на посаду командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що з 03 червня 2023 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до витягу із наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 12 червня 2023 року № 77, молодшому лейтенанту ОСОБА_7 присвоїти чергове військове звання лейтенант достроково у порядку заохочення.
Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.
Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.
Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання лейтенант належить до молодшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу.
Статтею 32 Статуту також передбачено, що військовослужбовці молодшого офіцерського складу є начальниками для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.
Також, відповідно до статті 111 Статуту, командир роти (корабля 4 рангу) в мирний і воєнний час відповідає за бойову готовність роти (корабля), за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу роти (корабля), за підтримання внутрішнього порядку і додержання заходів пожежної безпеки в роті (на кораблі), за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти (корабля), за успішне виконання ротою (кораблем) бойових завдань, за ведення ротного (корабельного) господарства.
Командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).
Таким чином, командир штурмової роти військової частини НОМЕР_1 лейтенант ОСОБА_7 , по відношенню до стрільця-помічника гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_5 є прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній підлеглим лейтенанта ОСОБА_7 .
Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Згідно зі ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.
Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.
Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно з яким кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.
Згідно зі ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.
Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.
Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.
Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.
Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України штурмова рота військової частини НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.
29.04.2024 приблизно о 08 годині 11 хвилин, перебуваючи на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , солдат ОСОБА_5 отримав бойовий наказ командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_7 № 10/61дск від 29.04.2024, згідно з яким необхідно до 12.30 год 29.04.2024 висунутись на рубіж смуги оборони для бойового чергування на позиції в АДРЕСА_2 за маршрутом АДРЕСА_3 .
Отримавши зазначене бойовий наказ прямого начальника, солдат ОСОБА_5 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.
Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді стрільця-помічника гранатометника 1 штурмового відділення 2 штурмового взводу штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 29.04.2024 приблизно о 08 годині 11 хвилин, перебуваючи на території тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойовий наказ командира штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , лейтенанта ОСОБА_7 № 10/61дск від 29.04.2024, згідно якого необхідно до 12.30 год 29.04.2024 висунутись на рубіж смуги оборони для бойового чергування на позиції в АДРЕСА_2 за маршрутом АДРЕСА_3 , чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.
Між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 13 липня 2024 року укладена угода про визнання винуватості.
Відповідно п. 2 угоди ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі врученого йому обвинувального акту. Обвинувачений ОСОБА_5 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині, активно сприяв розкриттю злочину та зобов`язується: беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; щиро каятися; у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання; не вчиняти до закінчення проходження військової служби інших військових злочинів.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди про визнання винуватості обвинуваченому ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, перейшовши до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення.
Прокурор в судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю. Зазначив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України в повному обсязі, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Додав, що щиро розкаюється у скоєному, сприяв розкриттю правопорушення, бажає продовжувати військову службу, зрозумів свою помилку.
Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України. Пояснив, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, яку уклав добровільно в присутності захисника та призначити узгоджене покарання.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити.
Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, після роз`яснення сторонам наслідків укладення угоди, які передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України та виконання вимоги п. 6, 7 вказаної статті, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Відповідно до ч. 4 ст. 402 КК України непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, яке згідно з ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином, а тому відповідно до положень п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 , за участі захисника може бути укладено угоду про визнання винуватості.
Після виконання вимог ст. 474 КПК України, перевіривши угоду на її відповідність нормам КПК, КК України та інших законів, суд встановив, що угода відповідає вимогам закону та не суперечить нічим інтересам, сторони правильно розуміють наслідки укладеної угоди.
Відповідно до п. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Таким чином, судом встановлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим, за участю захисника, 13 липня 2024 року угода відповідає вимогам КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 Кримінального Кодексу України кваліфіковано правильно, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушуються права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, угода укладена добровільно та не є наслідком застосування насильства, примусу або погроз. Сторони кримінального провадження розуміють наслідки затвердження даної угоди, щодо обмежень в частині оскарження вироку. Обвинувачений свою провину визнає повністю, зазначив, що може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, отже суд дійшов висновку, що укладену угоду про визнання винуватості від 13 липня 2024 року слід затвердити та призначити обвинуваченому покарання передбачене угодою.
Так, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких інших обставин.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 судом не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за висновком ВЛК придатний до проходження військової служби, за місцем проходження служби характеризується негативно, а також його критичне ставлення до скоєного, бажає продовжити військову службу, лист командира військової частини НОМЕР_2 , суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 2 (два) роки із відрахуванням з суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 в доход держави 20 % (двадцяти) відсотків.
Таким чином, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відраховуванням в дохід держави 20% (двадцять відсотків) від суми грошового забезпечення засудженого ОСОБА_5 є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.
На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.
Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.
Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01 травня 2024 року стосовно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти.
Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти та ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2024 року продовжено строк дії запобіжного заходу продовжено до 05.09.2024 р.
Відповідно до протоколу затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину ОСОБА_5 затриманий 29 квітня 2024 року в порядку ч. 4 ст. 208 КПК України.
Разом з цим, за приписами ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає за необхідне зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 , строк його попереднього ув`язнення з 29 квітня 2024 року по 17 липня 2024 року включно.
Приймаючи до уваги те, що розгляд кримінального провадження завершується ухваленням обвинувального вироку, яким вина обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і ним не заперечується, та враховуючи присуджене покарання обвинуваченому, яке не пов`язане з позбавленням волі, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти вичерпав свою актуальність, оскільки ризики у кримінальному провадженні відпали, а тому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід скасувати із дати ухвалення вироку та звільнити останнього з-під варти негайно.
На підставі викладеного, керуючись ст. 373, 374, 394, 424, 468, 469, 472-476 КПК України, суд, -
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 13 липня 2024 року між прокурором Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_6 .
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 Кримінального кодексу України, із застосуванням ст. 69, 58 КК України, у виді службового обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки з відрахуванням в дохід держави 20 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_5 .
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 попереднє ув`язнення починаючи з 29 квітня 2024 року до 17 липня 2024 включно у строк відбутого покарання з розрахунку один день тримання під вартою в умовах гауптвахти дорівнює трьом дням службового обмеження.
Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконанн я.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обраний ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 травня 2024 року стосовно ОСОБА_5 який ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 08 липня 2024 року продовжено до 05.09.2024 р. до набрання вироком законної сили скасувати. Звільнити ОСОБА_5 з-під варти негайно.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: