Справа № 750/1473/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/631/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження №0000175 від 12.10.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Добрянка Чернігівської області, громадянин України, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги, строком на 15 (п`ятнадцять) років, без конфіскації майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний стосовно ОСОБА_8 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.01.2024, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 визначено рахувати з часу його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Стягнуто з ОСОБА_8 13631 (тринадцять тисяч шістсот тридцять одну) грн. 04 коп. процесуальних витрат на залучення експерта.

Арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 26.01.2024 на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який належить обвинуваченому ОСОБА_8 скасовано.

Вироком місцевого суду встановлено, що відповідно до п. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» 19.02.2014 розпочато тимчасову окупацію Російською Федерацією окремих територій України.

О 04 годині 30 хвилин 24.02.2022 президентом Російської Федерації (далі РФ) ОСОБА_9 оголошено початок військової спеціальної операції проти України з метою проведення «демілітаризації та денацифікації України».

О 04 годині 30 хвилин 24.02.2022 збройні сили РФ (далі ЗС РФ), діючи з метою фактичного знищення держави Україна, зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, застосували засоби ведення війни, заборонені міжнародним гуманітарним правом, вчинили військову агресію відносно народу України, безпосередньо акти насильства щодо цивільного населення, з метою тероризування населення та поєднані з вбивствами цивільних осіб, а також на об`єкти військової та критичної інфраструктури.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 27.01.2015 №129-VIII «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором», Російську Федерацію визнано державою-агресором.

За викладених вище обставин, громадянин України ОСОБА_8 у порушення вимог ст. 65 Конституції України, якою передбачено обов`язок громадян України щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, переслідуючи мету завдання шкоди Україні, керуючись антидержавницькими мотивами, в умовах воєнного стану, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора, вирішив стати на шлях скоєння протиправної діяльності проти основ національної безпеки України.

Так, ОСОБА_8 , будучи місцевим жителем прикордонного селища Добрянка Чернігівського району Чернігівської області та будучи обізнаним про можливі місця безконтрольного перетину кордону в бік Республіки Білорусь, у жовтні 2023 року, точну дату досудовим розслідуванням не встановлено, проте не пізніше 09.10.2023, незаконно перетнув державний кордон України у напрямку Республіки Білорусь, після чого добровільно здався прикордонникам збройних сил Республіки Білорусь.

В подальшому, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, проте не пізніше 09.10.2023, перебуваючи у невстановленому місці на території Республіки Білорусь, усвідомлюючи факт збройної агресій ЗС РФ проти України, діючи умисно та з метою завдання шкоди Україні, надав інтерв`ю засобам масової інформації Республіки Білорусь, а саме телеканалу «Телерадиокомпания Гомель», в якому, серед іншого, зазначив наступне: «Моё мнение, шоб скорее Россия подвинула туда полностью всю Украину, шоб все, это самое, и Киев забрали, это самое, ну можно тот Львов им оставить да и все!». Вказаний відеоролик опубліковано 09.10.2023 вищезазначеним телеканалом на медіахостингу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_2 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », в результаті чого він став публічним.

Згідно з висновком експерта Чернігівського НДЕКЦ МВС України від 08.12.2023 № СЕ-19/125-23/12610-ЛД у висловлюваннях ОСОБА_8 , які відображені у тексті відеозапису під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться на медіахостингу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 містяться висловлювання, спрямовані на підтримку рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого, в якій просить скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження. Вважає вирок суду незаконним, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи та постановлення вироку допустив однобічність та неповноту судового слідства, при цьому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що суд першої інстанції при винесенні вироку ґрунтувався виключно на доказах сторони обвинувачення, які не узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження. Зазначає, що достатніх та переконливих доказів, які б підтверджували обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111-2 КК України суду не надано, а надані докази є недостатніми для визнання для визнання винуватості, а ряд доказів є недопустимими, а саме протокол огляду речей та документів від 19.10.2023 з додатком диском, на якому зафіксовано інтерв`ю з медіахостингу «YouTube» є недопустимим доказом, оскільки огляд відеозапису проведено згідно з протоколом 19.10.2023, однак безпосередньо відеозапис на диск згідно з властивостями відповідного файлу записано 18.10.2023, що є порушенням КПК України, диск належним чином не упаковано, що могло призвести до спотворення відповідної інформації. Вказане підтвердив свідок ОСОБА_10 звертає увагу на неможливість ідентифікувати, що саме цей диск був на дослідженні у експерта, та що відеозапис не піддавався монтажу. Вважає, що висновок лінгвістичної експертизи від 08.12.2023 №СЕ-19/125-23/12610-ЛД на підставі доктрини «плодів отруйного дерева» є теж недопустимим доказом. Також вказує про необхідність визнання недопустимим доказом висновку судової портретної експертизи від 18.01.2024 №СЕ-19/125-24/28-ФП, оскільки експертом здійснювалась ідентифікація особи, зображеної на відеозаписі, що знаходиться на диску, який є додатком до протоколу огляду речей та документів від 19.10.2023, за електронним документом, який не є формою 1 Державної міграційної служби. Отже, у матеріалах справи відсутні будь-які документи, які б ідентифікували ОСОБА_8 , а свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні не переглядали жодного відео та не впізнавали ОСОБА_8 в судовому засіданні.

Враховуючи те, що судовий розгляд даного кримінального провадження в суді першої інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia), та з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою, зважаючи на те, що апелянтом є саме захисник, який з`явився до суду апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку про можливість апеляційного розгляду без участі обвинуваченого, однак за участі його захисника.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити з наведених підстав, думку прокурора, який просив залишити вирок місцевого суду без змін, вважаючи його законним і обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за встановлених під час судового розгляду фактичних обставин, суд першої інстанції обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, які знайшли оцінку в судовому рішенні.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав послідовні показання свідків, дані протоколів слідчих дій, висновки експертиз.

Зокрема, допитана у судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_11 показала, що протягом 12 років вона перебувала у шлюбі з обвинуваченим до 2017 року. Від шлюбу з ОСОБА_8 вона має двох дітей. Після розлучення вона припинила з ним спілкуватися. Також ОСОБА_8 не спілкувався з їхніми спільними дітьми, не піклувався про них. З 2017 року він переїхав від неї до батьківського будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де жив з матір`ю до її смерті в 2020 році, а потім жив сам. Після розлучення вона лише двічі спілкувалась з ОСОБА_8 по телефону з приводу його боргів, коли до неї звертались колектори. Їй відомо, що ОСОБА_8 проживав у ОСОБА_13 , його мати за національністю була росіянкою, батько українець. Коли ОСОБА_8 виповнилося 18 років, то він з батьками переїхали в Україну, де він проходив службу в армії, ОСОБА_8 має рідного брата, який живе в російській федерації, та двоюрідну сестру, яка мешкає в Республіці Білорусь. Протягом спільного проживання в шлюбі ОСОБА_8 неодноразово висловлював невдоволення владою в Україні, говорив, що в Україні немає роботи, хоча сам був лінивим. Коли з`явився відеозапис на медіахостингу «YouTube» з інтерв`ю обвинуваченого, то до неї приїжджали працівники правоохоронних органів, її допитували та проводили впізнання по фото за її участю. На відеозапису вона впізнала ОСОБА_8 , який надавав інтерв`ю, в тому числі говорив, що російській федерації слід посунути владу України до Львова. Коли ОСОБА_8 зник, то до неї звернулись його друзі, щоб як колишня дружина відчинила його будинок. У його будинку знаходились документи ОСОБА_8 : паспорт громадянина України, паспорт для виїзду за кордон, військовий квиток, свідоцтво про народження тощо. Ці документи вона забрала до себе та в подальшому надавала для огляду працівникам правоохоронних органів.

Свідок ОСОБА_12 в суді першої інстанції пояснювала, що з 2020 року обіймає посаду селищного голови, особисто знайома з ОСОБА_8 з 2015 року, востаннє спілкувалась з ним у 2020 році у зв`язку з оформленням документів після смерті його матері. Їй відомо, що обвинувачений мешкав у будинку батьків по АДРЕСА_2 . ОСОБА_8 сезонно працював опалювачем в амбулаторії та в школі. Щодо відеозапису на медіахостингу «YouTube» з інтерв`ю ОСОБА_8 вона дізналась від працівників селищної ради та переглядала цей ролик, де впізнала ОСОБА_8 , який негативно висловлювався про Президента України, говорив, що в Україні немає ні роботи, ні доходів.

Свідок ОСОБА_10 , допитаний у місцевому суді пояснював, що в ході досудового розслідування кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 за дорученням слідчого залучався до проведення слідчих дій, зокрема він складав протокол огляду відеозапису, допитував свідків, проводив впізнання за їхньою участю. Він оглядав відеозапис на каналі білоруської телекомпанії на медіахостингу «YouTube», на якому чоловік розповідав, що є жителем сел. Добрянка та втік у Республіку Білорусь. Переглянувши відеозапис, він за допомогою програмних ресурсів скопіював цей відеозапис на ноутбук, записав його на диск і зміст інтерв`ю відобразив у протоколі. Огляд він проводив за участю спеціаліста ОСОБА_14 , яка спостерігала за правильністю його технічних дій. Оскільки він все робив правильно, то фактично допомогою спеціаліста не скористався. Після запису відео на диск він написав на поверхні диску, що це є додатком до протоколу огляду та поставив свій підпис, також на диску поставила свій підпис спеціаліст ОСОБА_14 . Невідповідність дати запису диску (18.10.2023, як відображено у властивостях файлу на диску) та дати в протоколі огляду (19.10.2023) пояснив наявністю технічних проблем застосованого обладнання на ноутбуці, який він використовував, не працює батарея, тому після вимкнення ноутбуку напередодні час в пам`яті ноутбука також зупинився, а ввімкнувши, сплив часу продовжився з попередньої дати, коли його вимкнули; вручну він час не змінив на правильний, не побачивши цей недолік. Після складання протоколу він диск поклав до конверту, який не підписував і не опечатував, та передав їх слідчому. У судовому засіданні за участю свідка ОСОБА_10 оглянуто диск, який є додатком до протоколу огляду речей та документів від 19.10.2023, та свідок підтвердив свій підпис на його поверхні; за участю свідка ОСОБА_10 оглянуто відеозапис на вказаному диску, та він підтвердив, що саме цей відеозапис був предметом огляду.

Свідок Корж ОСОБА_15 у суді першої інстанції показала, що приймала участь в огляді відеозапису на медіахостингу «YouTube», де було відображено особу, яка висловлювала свою думку. Її роль полягала в наданні технічної допомоги слідчому, який проводив огляд. Однак у ході огляду жодних проблем не було, її допомога не знадобилась, тому вона просто спостерігала за проведенням огляду. За її участю переглянуто відеозапис на ноутбуці, записано відео на диск, на якому вона поставила свій підпис.

У судовому засіданні за участю свідка ОСОБА_14 було оглянуто диск, який є додатком до протоколу огляду речей та документів від 19.10.2023, та свідок підтвердила свій підпис на його поверхні, як і свій підпис у вказаному протоколі від 19.10.2023; за участю свідка ОСОБА_14 оглянуто відеозапис на вказаному диску, та вона підтвердила, що саме при перегляді цього відеозапису вона приймала участь як спеціаліст.

Показання свідків щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такими, що узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять протиріч, а тому суд правильно визнав їх належними доказами.

Крім цього, вина обвинуваченого підтверджується рядом документальних доказів, ретельно досліджених судом першої інстанції, які знайшли свою оцінку у судовому рішенні.

Згідно рапорту начальника ВКІБ УСБ України в Чернігівській області від 11.10.2023 та повідомлення № 7033 від 11.10.2023 про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, ОСОБА_8 незаконно перетнув державний кордон України у напрямку РБ, після чого добровільно здався білоруським прикордонникам та надав інтерв`ю представникам пропагандистських ЗМІ Білорусі, в якому висловив підтримку рішень та дій держави-агресора, а також її збройних формувань.

Відповідно до протоколу огляду речей та документів від 19.10.2023, працівником оперативного підрозділу на виконання доручення слідчого оглянуто на інтернет-сайті соціально-орієнтованого ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » публікацію під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », зафіксовано зміст відповідного інтерв`ю, зроблено скріншоти, які додано до протоколу, відеозапис інтерв`ю записано на диск.

При перегляді відеозапису в судовому засіданні місцевого суду встановлено його відповідність змісту протоколу. На відеозаписі зафіксовано як чоловік, що надає інтерв`ю, якого представляє кореспондент як мешканця Чернігівської області, серед іншого висловлює негативне ставлення до влади України; вказує, що в українських засобах масової інформації публікується неправдива інформація, яка є пропагандою; не хоче воювати проти Росії; говорить, що на його думку Росії слід «посунути» Україну, забрати Київ, залишивши Україні Львів.

Згідно висновку судової лінгвістичної експертизи від 08.12.2023 №СЕ-19/125-23/12610-ЛД, у висловлюваннях ОСОБА_8 , які відображені у тексті оглянутого відеозапису під назвою: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який знаходиться на медіахостингу « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (посилання ІНФОРМАЦІЯ_2 зміст якого відтворено в протоколі огляду від 19.10.2023, містяться висловлювання, спрямовані на підтримку рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора.

Відповідно до висновку судової портретної експертизи від 18.01.2024 №СЕ-19/125-24/28-ФП, особа, зображена на відеозаписі під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що знаходиться на диску для лазерних систем зчитування типу СD-R марки «hp» з пояснювальним написом «Додаток до протоколу огляду від 19.10.2023» у папці «Відео», а саме особа чоловічої статі, яка надає коментар у проміжок часу з 00:43 хв. до 00:53 хв., з 01:07 хв. до 01:24 хв., з 01:36 хв. до 01:47 хв., з 02:08 хв. до 02:32 хв., та особа чоловічої статі, зображена на картці форми 1 Державної міграційної служби на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у файлі «Маслюков» на диску для лазерних систем зчитування DVD-R марки «hp», є одна і та ж особа.

З листа ІНФОРМАЦІЯ_6 від 16.01.2024 №05.4/40 на виконання доручення слідчого вбачається, що згідно з інформацією з баз даних ОСОБА_8 державний кордон України у напрямку «виїзд» не перетинав після 16.08.2021, коли в`їхав в Україну; 09.10.2023 ОСОБА_8 незаконно перетнув державний кордон України до Республіки Білорусь на напрямку населений пункт Добрянка (Україна) населений пункт Піддобрянка (РБ); з 10.10.2023 по 08.01.2024 перебував у слідчому ізоляторі №3 ( АДРЕСА_3 ); 09.01.2024 звільнений зі слідчого ізолятору та станом на 16.01.2024 його місце перебування не відомо;

Відповідно до листа Офісу Президента України від 19.01.2024 №43-01/102, матеріали щодо припинення громадянства України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з поданою ним заявою або внаслідок втрати громадянства України на розгляді Комісії при Президентові України з питань громадянства не надходили.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2024, свідок ОСОБА_12 впізнала на фотознімку ОСОБА_8 , як особу, яка є мешканцем Добрянської громади, з якою вона періодично зустрічалась на вулиці.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 30.01.2024, свідок ОСОБА_11 впізнала на фотознімку ОСОБА_8 , як особу, з якою вона перебувала у шлюбі у період з 2003 по 2017 роки.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому розслідуванні докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і апеляційний суд.

Отже, колегія суддів вважає, що досліджені судом першої інстанції докази з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, як подію кримінального правопорушення саме в тому об`ємі, який інкримінується обвинуваченому, так і те, що зазначений злочин вчинено саме обвинуваченим ОСОБА_8 .

Доводи апеляційної скарги про недопустимість доказів, були предметом розгляду місцевого суду, та спростовується дослідженими як судом першої інстанції, так і перевіреними апеляційним судом доказами, які оцінені у сукупності та не викликають сумнівів.

Такі обставини доводяться логічними та послідовними показаннями свідків, проведеним впізнанням за фотознімками, протоколами огляду за участі свідків та висновками експертиз.

Особу обвинуваченого було встановлено належним чином, підтверджено показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Доводи захисника щодо відсутності належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_8 у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення були предметом розгляду судом першої інстанції та спростовуються наведеними доказами. Зокрема, свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні місцевого суду наголошували, що впізнали ОСОБА_8 як особу, яка на відеозаписі надавала інтерв`ю, а свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_14 підтвердили, що суду було надано саме той диск, який був створений 19.10.2023 в ході огляду речей та документів.

Таким чином, місцевий суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 111-2 КК України та його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані як умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво) та її збройним формуванням, вчинені громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом підтримки рішень і дій держави-агресора та її збройних формувань, з чим погоджується й колегія суддів.

Ураховуючи викладене, з огляду на складність досудового розслідування кримінальних проваджень даної категорії, відсутність механізмів співпраці з державою, яка здійснила збройний напад, колегія суддів переконана в тому, що особу обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення встановлено належним чином, тим більше, що свідки ОСОБА_11 колишня дружина обвинуваченого, та ОСОБА_17 селищний голова селища Добрянка Чернігівського району Чернігівської області, де мешкав обвинувачений ОСОБА_8 упізнали цю особу.

На думку колегії суддів, вирок місцевого суду в цілому відповідає вимогам ст.ст. 370, 374 КПК та узгоджується з практикою ЄСПЛ у справі «Коробов проти України» від 21 липня 2011 року, відповідно до якої, при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Суд першої інстанції, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення обвинуваченим інкримінованого кримінального правопорушення.

Щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання то колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції враховував характер, ступінь тяжкості вчиненого злочину та суспільну небезпеку скоєного, встановлені відомості про особу винного, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов висновку про необхідність призначення йому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України, що в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.

Тому, враховуючи викладені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі згідно санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог захисників відмовити, а вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 травня 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4