ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/720/24 Номер провадження 11-кп/814/2084/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , засудженому

27 липня 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що мета покарання, визначена в ст.50 КК України, яка би давала підстави для заміну ОСОБА_8 покарання у вигляді пробаційного нагляду з переліку визначених у ст.51 КК України видів покарань, цілком не досягнута, та з огляду на обставини справи названий вид покарання буде занадто м`яким.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити подане ним клопотання про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував мету покарання і те, що: засуджений за час відбування покарання характеризувався позитивно; посткримінальній поведінці ОСОБА_8 було надано оцінку судом під час призначення покарання в ухваленому вироку, у зв`язку з чим її врахування при вирішення питання щодо застосування положень ст.82 КК України є безпідставним; під час розгляду справи по суті суд відмовив у задоволенні цивільного позову, пред`явленого до засудженого, а тому не було жодних підстав для відшкодування шкоди; положення законодавства виключають можливість покладення відповідальності за несплату грошових коштів у рахунок відшкодування процесуальних витрат на засудженого, який перебуває в місцях позбавлення волі, та за справедливість такої дії.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку засудженого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження й особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частинами 1 та 4 ст.82 КК України передбачено, що особам, які відбувають покарання у виді обмеження або позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням.

Виходячи з положень ч.3 ст.82 КК України, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

У п.п.1, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" зазначено, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. При вирішенні питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом приписів ст.6 КВК України виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Становлення ж особи на шлях виправлення являє собою прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про позитивне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись й в умовах відбування більш м`якого покарання.

Висновок про таке ставлення повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь період перебування в установі виконання покарань.

При цьому, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 27 липня 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровськ ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у розмірі 7 551 гривню 28 копійок.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 16 листопада 2021 року приблизно об 11 годині 42 хвилини, керуючи автомобілем «ЗАЗ Lanos», н.з. НОМЕР_1 , по вул. Донецьке Шосе з боку вул. Передової в напрямку Кайдацького мосту Амур-Нижньодніпровського р-ну м. Дніпро в порушення вимог п.п.18.1, 18.4 ПДР України, здійснюючи рух зі швидкістю не менш ніж 86 км/год, що перевищує дозволену швидкість у населених пунктах, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, будучи неуважним щодо дорожньої обстановки, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, не переконавшись, що на ньому немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, не зменшив швидкість аж до зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , заподіявши їй тілесні ушкодження, що спричинили смерть (а.о.с.7-11).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання ОСОБА_8 визначено з 24 березня 2023 року, кінець цього строку 24 вересня 2027 року.

Тобто є наявними передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.82 КК України щодо ОСОБА_8 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.82 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений став на шлях виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_8 у місцях позбавлення волі знаходиться з 24 березня 2023 року, за час відбутої частини покарання у вигляді 1 року 8 місяців (станом на момент апеляційного розгляду) стягнень не отримував, 3 рази заохочувався у вигляді подяк, працевлаштований, виконує роботи з благоустрою установи, має позитивну направленість, покарання вважає справедливим, що зафіксовано в даних характеристик ДУ «Машівська виправна колонія (№9) від 20 та 30 вересня 2024 року, матеріалів про працевлаштування, заохочення та стягнення засудженого (а.с.п.4-8, а.о.с.75-83). Разом з цим, суди першої та апеляційної інстанцій у ході розгляду кримінального провадження встановили відсутність у ОСОБА_8 щирого каяття.

Із аналізу встановлених із матеріалів судового провадження та особової справи обставин у їх сукупності вбачається, що в поведінці ОСОБА_8 спостерігаються певні позитивні тенденції, однак наразі є відсутніми підстави для висновку про остаточне становлення ОСОБА_8 на шлях виправлення, що могло би ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання, в тому числі у вигляді пробаційного нагляду, як просить сторона захисту.

Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" під час розгляду питання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким слід ретельно з`ясовувати, зокрема, ставлення засудженого до вчиненого злочину.

Саме в аспекті ставлення засудженого до вчиненого злочину та його наслідків підлягає врахуванню те, що згідно з матеріалами судового провадження та особової справи він за ввесь час відбуття покарання, отримуючи заробітну плату, поряд із відсутністю цивільного позову не вживав заходів для відшкодування потерпілій стороні заподіяної шкоди, щоб допомогти оговтатись від пережитого чи полегшити перенесені страждання та душевний біль. Не здійснював ОСОБА_8 і компенсацію стягнутих із нього за вироком суду процесуальних витрат (хоча б частково), що не демонструє його готовність до усунення витрат, пов`язаних зі здійсненням кримінального провадження за фактом вчиненого ним злочином.

Колегія суддів наголошує, що доцільність і необхідність заміни невідбутої частини покарання викликана тим, що процес виправлення досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим призначеного покарання перестає бути необхідним, і подальше його виправлення можливе в умовах відбування більш м`якого виду покарання, чого не встановлено в цьому провадженні для досягнення мети заходу примусу за вчинення ОСОБА_8 тяжкого злочину шляхом грубого порушення вимог ПДР України з непоправними наслідками у вигляді смерті людини. Відбутий ОСОБА_8 строк покарання хоча і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.82 КК України щодо засудженого є невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції.

Оскільки виправлення засудженого є процесом змін, які під час відбування покарання відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, то врахування його посткримінальної поведінки в сукупності з іншими обставинами є необхідним елементом як у ході призначення засудженому покарання при ухваленні вироку, так і під час вирішення питання про можливість звільнення його від відбування покарання чи заміни невідбутої частини покарання на більш м`який вид.

За таких обставин, місцевий суд, як наслідок, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні клопотання захисника про заміну ОСОБА_8 невідбутої частини покарання більш м`яким.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе судове рішення, не встановлено.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах засудженого ОСОБА_8 , залишити без задоволення, а ухвалу Машівського районного суду Полтавської області від 08 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4