КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №359/2387/24 Слідчий суддя - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/4949/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

та секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року клопотання прокурора Бориспільської окружної прокуратури ОСОБА_8 задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:2070, загальною площею 0,5984 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною відчуження та розпорядження земельною ділянкою.

Встановлено заборону особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером : :04:001:2070.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна відмовити та зобов`язати державного реєстратора, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, скасувати заборону вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів стосовно ділянки з кадастровим номером :04:001:2070, які були накладені відповідно до ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що 06 лютого 2024 року прокурор ОСОБА_9 вже зверталася до суду з клопотання про арешт земельної ділянки в рамках зазначеного кримінального провадження, але слідчий суддя Бориспільського міськрайонного суду Київської області у справі №359/1370/2024 визнав клопотання прокурора про арешт майна безпідставним та необґрунтованим. Тому прокурор, у разі не згоди з таким судовим рішенням, мав подавати відповідну апеляційну скаргу замість нового клопотання про арешт майна.

Апелянт зазначає, що прокурор у своєму клопотанні не наводить істотних доводів, що саме ОСОБА_7 вчинив будь-які протиправні дії, також не відповідає дійсності твердження, що останній незаконно набув право власності на зазначену земельну ділянку.

Апелянт наголошує, що ОСОБА_7 є законним власником земельної ділянки, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , який підтримав подану апеляційну скаргу, пояснення прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її залишити без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З урахуванням наведеного, оскільки повний текст ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області було проголошено 13 березня 2024 року без участі власника майна ОСОБА_7 , а апеляційну скаргу подано до суду 07 липня 2024 року, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, сектором дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області розслідується кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 02.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шляхом обману земельними ділянками з кадастровими номерами :04:001:0259 (площею 0,478 га) та :04:001:1350 (площею 0,12 га), що знаходяться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Ексімгруп Лімітед», які належать ТОВ «Редан».

В ході досудового розслідування встановлено, що 12.12.2008 ТОВ «РЕДАН» уклало з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу земельної ділянки, загальною площею 0,478 га, кадастровий номер :04:001:0259, що знаходиться за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Ексімгруп Лімітед» та 28 травня 2009 року ТОВ «РЕДАН» в установленому порядку отримало Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 950085.

Цього ж дня, 12.12.2008 ТОВ «РЕДАН» уклало з ОСОБА_10 договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва загальною площею 1114,1 кв.м., який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0259.

Відповідно до інформації наданої з Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київської області технічна документація із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0259 розроблена ТОВ «Агати-5» згідно клопотання ОСОБА_11 та договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.12.2008, відповідно до якого ОСОБА_10 здійснив продаж земельної із зазначеним кадастровим номером ТОВ «Редан».

Встановлено, що 17.09.2013 ТОВ «РЕДАН» придбало у ОСОБА_12 земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:1351, загальною площею 0,0353 га на підставі договору купівлі-продажу та цього ж дня у ОСОБА_13 - земельну ділянку, що належала останній, з кадастровим номером :04:001:1350, загальною площею 0,12 га. ОСОБА_12 та ОСОБА_13 володіли ділянками на підставі розпорядження Бориспільської районної державної адміністрації Київської області від 13.11.2012.

Вказане нерухоме майно, а саме земельна ділянка, загальною площею 0,478 га, кадастровий номер :04:001:0259, об`єкт незавершеного будівництва загальною площею 1114,1 кв.м., який знаходився на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:0259, земельна ділянка загальною площею 0,0353 га з кадастровим номером :04:001:1351, земельна ділянка загальною площею 0,12 га з кадастровим номером :04:001:1350, станом на 17.09.2013 було зареєстровано за ТОВ «РЕДАН» у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

В подальшому, 24.01.2024 головний бухгалтер ТОВ «РЕДАН» зробила в електронному вигляді запит до Державного земельного кадастру щодо нормативної вартості земельних ділянок :04:001:0259, :04:001:1351 та :04:001:1350, з метою обрахунку річної плати за землю за 2023 рік.

Проте на вказані запити прийшла відповідь, що за ТОВ «РЕДАН» згідно відомостей Державного земельного кадастру рахується лише земельна ділянка :04:001:1351, загальною площею 0,0353 га. При цьому, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:001:0259 та :04:001:1350 згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна належать ОСОБА_7 .

Встановлено, що 31.10.2022 ОСОБА_7 звернувся до приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_14 з метою нотаріального посвідчення заяви останнього про поділ земельної ділянки загальною площею 0,478 га, кадастровий номер :04:001:0259, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на три окремі земельні ділянки та реєстрацію речового права власності в Державному реєстрі речових прав за ним. Для підтвердження права власності на вказану земельну ділянку, ОСОБА_7 надав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 919370 від 30.01.2008.

Проте, якщо б ОСОБА_7 володів вказаною земельною ділянкою станом на 30.01.2008, ТОВ «РЕДАН» не змогло б 12.12.2008 на підставі нотаріального договору придбати її у ОСОБА_10 та зареєструвати набуте право 28.05.2009 в установленому порядку, отримавши Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 950085 в Управлінні земельних ресурсів у Бориспільському районі.

При цьому, приватний нотаріус ОСОБА_14 , прийнявши від ОСОБА_7 державний акт, нотаріально посвідчила заяву ОСОБА_7 про поділ земельної ділянки з кадастровим номером :04:001:0259 на три земельні ділянки з кадастровими номерами: :04:001:2055, загальною площею 0,15 га, :04:001:2056, загальною площею 0,1784 га, :04:001:2057, загальною площею 0,15 га.

Пізніше, 03.01.2023 ОСОБА_7 звернувся до державного реєстратора Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області ОСОБА_15 із заявою про реєстрацію права власності на три новостворені земельні ділянки, після чого речові права були зареєстровані за ОСОБА_7 .

В подальшому, невстановлені особи у невизначений спосіб змінили у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку ТОВ «РЕДАН» загальною площею 0,12 га з кадастровим номером :04:001:1350, яку ТОВ «РЕДАН» придбало у ОСОБА_13 . Право власності на вказану земельну ділянку підтверджено за ОСОБА_7 , зі слів потерпілого, підробленим Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 919369 від 25 вересня 2009 року, проте на вказаному акті на першій сторінці взагалі відсутній кадастровий номер.

В подальшому, ОСОБА_7 розділив вказану земельну ділянку на дві: :04:001:2061, загальною площею 0,06 га та :04:001:2062, загальною площею 0,06 га.

Пізніше, ОСОБА_7 замовив у землевпорядника розроблення проектної інформації щодо об`єднання уже тепер 5 (п`яти) земельних ділянок та внесення кадастрових відомостей щодо єдиного кадастрового номеру в Державний земельний кадастр, а саме: щодо земельних ділянок із кадастровими номерами :04:001:2055, :04:001:2056, :04:001:2057, :04:001:2061, :04:001:2062.

Внаслідок розробленої документації землевпорядника ОСОБА_16 про об`єднання 5 (п`яти) земельних ділянок у одну та внесення відомостей в Державний земельний кадастр, утворилась одна ціла земельна ділянка загальною площею 0,598 га з кадастровим номером :04:001:2070, власником якої є ОСОБА_7 .

03.02.2024 земельну ділянку із кадастровим номером :04:001:2070, загальною площею 0,5984 га, відповідно до ст. 98 КПК України, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000025.

Ухвалою слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:2070, загальною площею 0,5984 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), із забороною відчуження та розпорядження земельною ділянкою. Встановлено заборону особам, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, вносити зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших реєстрів (щодо інших речових прав та обтяжень) стосовно вказаної земельної ділянки.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про те, що у даному клопотанні прокурором доведено необхідність такого арешту з метою забезпечення збереження речових доказів.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на земельну ділянку, з тих підстав, що наявні всі обґрунтовані підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження. Так, зазначена в клопотанні земельна ділянка, яка була утворена об`єднанням земельних ділянок, як перебували у власності потерпілого, відповідно до отриманих органом досудового розслідування даних є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим визнана речовим доказом у кримінальному провадженні. Відчуження, чи поділ такої земельної ділянки може призвести не тільки до спотворення доказів у кримінальному провадженні, а також до продовження вчинення кримінального правопорушення та завдання шкоди власнику об`єднаних земельних ділянок та іншим особам - можливим набувачам прав на об`єднану земельну ділянку чи її частину.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:2070, загальною площею 0,5984 га, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до спотворення доказів у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що прокурор вже звертався до суду з клопотання про арешт земельної ділянки не свідчать про наявність підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Твердження апелянта про те, що прокурор у своєму клопотанні не наводить істотних доводів, що саме ОСОБА_7 вчинив будь-які протиправні дії, оскільки він є законним власником земельної ділянки, що підтверджується витягами з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав, відхиляються колегією суддів як безпідставні, оскільки, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Доводи апеляційної скарги вищевказаного не спростовують та не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді : ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4____________