Справа № 359/9261/21
Провадження № 1-кп/359/646/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2021 м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

провівши підготовче судове засідання в приміщенні суду у відкритому судовому з повною відео та аудіо фіксацією судового засідання, підготовку до судового розгляду кримінального провадження № 0000826 від 01.08.2021, відносно обвинуваченого:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Чернігів, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, останній раз 10.10.2016 року за ч.2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого 23.12.2020 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

Під час підготовчого судового засідання в даному кримінальному провадженні прокурор зазначив про відсутність підстав, передбачених ч. 3 ст. 314 КПК України. Кримінальне провадження призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

Крім того просив застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність наступних ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, що дає підстави вважати, що він може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 раніше неодноразово засуджений, тому перебуваючи на іншому запобіжному заході він може вчинити інші злочини.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання, просив обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою, зважаючи на те, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання слідчого, вважає його не обґрунтованим. Пояснив, що має постійне місце проживання та наміру ухилятись від уникнення покарання не має.

Захисник ОСОБА_5 просив відмовити у задоволенні клопотання. На підтвердження того, що ОСОБА_4 має місце проживання надав довідку Згурівської селищної ради Броварського району Київської області. Просив застосувати запобіжний захід у вигляді арешту в нічний час доби.

Суддя, дослідивши клопотання, заслухавши пояснення учасників судового процесу, приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно з ч. 1 ст.177, ч. 1 ст.178 цього Кодексу метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Як вбачається з ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти заявленим ним ризикам. Цей запобіжний захід може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У відповідності до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.2007 року - ЄСПЛ зазначив, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, суд вважає, що на даний час стороною обвинувачення не доведено наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України Кодексу, і на які вказує прокурор.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме тих, що обвинувачений може переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, суд вважає, що вони суттєво зменшилися.

Враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики ЄСПЛ.

Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 5 Конвенції є важливою складовою принципу верховенства права. ЄСПП також підтвердив, що дана стаття гарантує основоположне право на свободу та недоторканність. Це право є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції (рішення у справах «Де Вілде, Оомс і Версип проти Бельгії» (De Wilde, Ooms and Versyp v. Belgium), 18 червня 1971 року, п. 65, SeriesAno. 12, та «Вінтерверп проти Нідерландів» (Winterwerpv. the Netherlands), 24 жовтня 1979 року, п. 37, SeriesAno. 33).

Кожен має право на захист цього права, що означає, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи (рішення у справі «Вікс проти Сполученого Королівства»(Weeksv. theUnitedKingdom), 2 березня 1987 року, п. 40, SeriesAno. 114), крім випадків, встановлених у пункті 1статті 5. Цей перелік винятків є вичерпним (рішення у справі «Лабіта протииІталії» (Labita v. Italy) [GC], No 26772/95, п. 170, ECHR 2000-IV, і «Куінн проти Франції» (Quinnv. France), 22 березня 1995, п.42, Series Ano. 311), і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення у справах «Енгель та інші проти Нідерландів» (Engel and Others v. the Netherlands), 8 червня 1976 року, п. 58, Series A no. 22, і «Амур проти Франції» (Amuur v. France), 25 червня 1996 року, п. 42, Reports 1996-III).

Суд нагадує, що коли йдеться про позбавлення свободи, надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Отже, неодмінна вимога полягає в тому, що умови, за яких має здійснюватися позбавлення свободи, мають бути чітко сформульовані в національному законі і що застосування самого цього закону має бути передбачуваним і відповідати в цьому відношенні нормі «законності», яку встановлює Конвенція і згідно з якою всі закони мають бути сформульовані з достатньою чіткістю, що дозволяє громадянину при потребі за допомогою одержання відповідної консультації передбачити достатньою за даними обставинами мірою наслідки, до яких може призвести дана дія («Барановський проти Польщі» (Baranowskiv. Poland), No 28358/95, пп. 5052, ECHR 2000-III).

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом і повинен застосовуватись лише у виключних випадках.

Таким чином, слідчий суддя дійшов висновку про можливість застосування до ОСОБА_4 більш м`якого виду запобіжного заходу, а саме домашнього арешту у нічний час, оскільки саме такий запобіжний захід є співмірним з урахуванням вимог ч. 1 ст. 177 та не суперечить ч. 5 ст. 176 КПК України.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Так, до обвинуваченого ОСОБА_4 слід застосувати домашній арешт в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год., без застосування електронних засобів контролю та роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 177-178, 181, 376 КПК України, суд

ухвалив:

Закінчити підготовчу частину.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, потерпілого, обвинуваченого та його захисника.

У задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , відмовити.

Застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час з 22:00 год. до 06:00 год., без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 днів до 27.11.2021 включно.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти в залі суду негайно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Адреса житла, яке обвинуваченому ОСОБА_4 забороняється залишати: АДРЕСА_1 .

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України: прибувати по першому виклику до суду на визначений ними час; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування із свідками самостійно чи через інших осіб; здати на зберігання суду свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвалу для виконання та контролю виконання передати до Броварського районного управління поліції ГУ НП в Київській області, по місцю перебування під домашнім арештом обвинуваченого ОСОБА_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Вручити копію цієї ухвали обвинуваченому негайно після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з моменту її проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Повний текст буде проголошено о 8:50 год. 04.10.2021.

Слідчий суддя ОСОБА_1