УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2024 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області під головуванням судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Володимирі підготовче судове засідання за кримінальним провадженням відносно ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

У С Т А Н О В И В:

18.06.2024 року з Володимир-Волинської окружної прокуратури до Володимир-Волинського міського суду Волинської області надійшло зазначене кримінальне провадження.

Ухвалою суду від 19.06.2024 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

У судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити справу до розгляду, а також звернувся з клопотаннями щодо запобіжного заходу обвинуваченому. Просив продовжити відносно ОСОБА_5 тримання під вартою, мотивував своє клопотання наявністю ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема тяжкістю покарання за інкриміноване правопорушення, даними, що характеризують обвинуваченого, можливістю переховування від суду, знищенням доказів, впливом на свідків та потерпілих, продовженням вчинення інших кримінальних правопорушень. Всі ці ризики на теперішній момент наявні, в зв`язку з чим незастосування вказаних заходів не забезпечить належної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 , якого підтримав захисник ОСОБА_4 , не заперечували щодо призначення справи до розгляду та щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 також заперечень щодо призначення справи до судового розгляду та продовження запобіжного заходу відносно обвинуваченого у виді тримання під вартою не заявили.

Заслухавши думку учасників по справі, суд приходить до наступного.

Підстав для закриття кримінального провадження або його призупинення не вбачається. Обвинувальний акт складений відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Дане кримінальне провадження підсудне Володимир-Волинському міському суду Волинської області.

Судовий розгляд зазначеного кримінального провадження має проводитися у відкритому судовому засіданні з викликом учасників кримінального провадження.

Згідно із ч.3 ст.315 КПК України Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Враховуючи практику ЄСПЛ, відповідно до якої водночас із визначеннями даних випадків тримання особи під вартою та процесуальних гарантій обрання і продовження застосування таких запобіжних заходів одночасно визнається неправильним «автоматичне» продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому продовження дії таких запобіжних заходів під час підготовчого судового засідання здійснюється за клопотанням учасників судового провадження з урахуванням вимог глави 18 КПК України.

За висновком КСУ продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканість.

Вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, справу «Комарова проти України» від 16.05.2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується Суд у вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі; у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

З огляду на викладене та зважаючи на положення частини другої статті 29 Конституції України, Конституційний Суд України вважає, що слід визначити такі обов`язкові вимоги до правомірного арешту або тримання під вартою: по-перше, арешт чи тримання під вартою має здійснюватися виключно на підставі належним чином вмотивованого рішення суду; по-друге, підстави та порядок застосування цих запобіжних заходів мають бути визначені в законі та повинні відповідати конституційним гарантіям справедливої судової процедури та принципу верховенства права.

Оскільки метою статті 29 Конституції України є недопущення свавільного обмеження (позбавлення) свободи чи особистої недоторканності особи, то дотримання зазначених вимог є обов`язковим.

Відповідно до вимог статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися з кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі, раніше судимий, не працевлаштований, отже не має постійного джерела прибутку, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності.

Окрім даних, що характеризують обвинуваченого, суд враховує, ті обставини, що по справі ще не розпочато судове слідство, не залучені докази, не допитані потерпілі, свідки обвинувачення, що не виключає спробу здійснити вплив на них з боку обвинуваченого.

Продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід, тримання під вартою, суд враховує позицію самого обвинуваченого та його захисника, наявність ризиків незаконно впливати на свідків та інших учасників кримінального провадження, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які на момент прийняття судом рішення не залучені до матеріалів кримінального провадження і мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення або перешкоджати судовому розгляду кримінального провадження іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від слідства, оскільки тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватими у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, може негативно вплинути на хід подальшого судового розгляду, тобто наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України. Небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доказів які б спростовували вищевказані ризики та надавали можливість обрати обвинуваченому більш м`які запобіжні заходи суду не надано.

Отже, виходячи з наведеного суд дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченому під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 відповідні запобіжні заходи та покласти відповідні обов`язки.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 314-316, 331 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

У Х В А Л И В:

Призначити кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Володимир-Волинського міського суду Волинської області о 12-00 годині 08 серпня 2024 року.

В судове засідання викликати прокурора, захисника, обвинуваченого та потерпілих.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Луцький слідчий ізолятор» строком на 60 днів до 27.09.2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, надіслати начальнику Державної установи «Луцький слідчий ізолятор».

На ухвалу, в частині обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду через Володимир-Волинський міський суд Волинської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_9