ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/246/24 Справа № 201/9248/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретарів

судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

потерпілого ОСОБА_12 ,

третьої особи,

інтересів, якої

стосується судове рішення ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000493, за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які діють в інтересах ОСОБА_8 та особи, інтересів, якої стосується судове рішення під час вирішення питання про долю речових доказів - ОСОБА_13 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 115, п. ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ст. 348 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 років, без конфіскації майна; за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років; за ст. 348 КК України у виді довічного позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі, без конфіскації майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 19 червня 2020 року, до набрання вироком суду законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_8 до покарання строк його попереднього ув`язнення з 19 червня 2020 року по день набрання вироком суду законної сили, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Позовні вимоги ОСОБА_14 до ОСОБА_8 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000 000,00 грн. задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 500 000,00 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат та долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за: ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, бойових припасів без передбаченого законом дозволу; ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство двох осіб; ст. 348 КК України, як вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків та замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_8 у невстановлену дату, час та місці, реалізуючи умисел направлений на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та боєприпасів без передбаченого законом дозволу з невстановленого досудовим розслідуванням джерела, придбав пістолет та невстановлену кількість патронів до нього, які не маючи передбаченого законом дозволу, зберігав та носив при собі.

Вказаний пістолет 19 червня 2020 року приблизно о 19.00 годині ОСОБА_8 застосував при вчиненні вбивства та замаху на вбивство працівників правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, а також при скоєнні закінченого замаху на вбивство двох осіб.

Під час огляду місця події, проведеного в період часу з 20.15 години 19.06.2020 року до 01.16 години 20.06.2020 року на водійському сидінні автомобіля «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , яким користувався ОСОБА_8 , виявлено та вилучено самозарядний пістолет з гільзою в патроннику та 5 патронами в магазині. Вказаний пістолет є ручною короткоствольною нарізною вогнепальною зброєю - переробленим саморобним способом з 9-мм., самозарядного пістолета конструкції Макарова (ПМ), « НОМЕР_2 », виробництва Болгарії, шляхом повної заміни штатного ствола на саморобний нарізний ствол довжиною - 106,0 мм., із зовнішньою різьбою на дульному зрізі під патрон 9 мм., (ПМ). П`ять патронів до пістолету, які є боєприпасами 9 мм., патронами до пістолетів конструкції ОСОБА_15 , призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї.

Крім того, 19 червня 2020 року приблизно о 18.50 годині ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території автомобільної стоянки за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до свого автомобіля марки «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить йому на праві користування. В цей же час, біля вказаного автомобіля перебували працівники правоохоронного органу - оперуповноважені сектору кримінальної поліції Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , які знаходились при виконанні своїх службових обов`язків, пов`язаних з розкриттям злочину. Представившись та пред`явив свої службові посвідчення, вказані працівники правоохоронного органу запропонували ОСОБА_8 проїхати з ними до Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, з метою перевірки його на причетність до вчинення розбійного нападу, скоєного 19 червня 2020 року приблизно о 09.25 годин біля будинку АДРЕСА_3 .

Надавши згоду, ОСОБА_8 сів на заднє пасажирське сидіння належного йому автомобілю «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 . З права від ОСОБА_8 розмістився оперуповноважений СКП Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 , а за кермо вказаного автомобілю сів оперуповноважений СКП Шевченківського ВП ГУНП в області ОСОБА_12 . В свою чергу, оперуповноважений СКП ОСОБА_16 рушив до Шевченківського ВП на власному автомобілі.

Усвідомлюючи, що його можуть розшукувати за підозрою у вчиненні іншого злочину, з метою уникнення подальшого затримання співробітниками поліції, у ОСОБА_8 виник умисел на вбивство двох осіб - працівників правоохоронного органу ОСОБА_17 та ОСОБА_12 .

З метою реалізації свого злочинного умислу на умисне вбивство двох осіб, 19 червня 2020 року близько 19.00 години ОСОБА_8 , знаходячись на задньому пасажирському сидінні в автомобілі «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався по проїзній частині Запорізького шосе в Соборному районі м. Дніпро, у напрямку площі Космічної м. Дніпро до приміщення Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, достовірно розуміючи, що поряд з ним знаходяться працівники правоохоронного органу при виконанні своїх службових обов`язків, маючи умисел на їх вбивство, навпроти магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_4 , нахилившись, дістав з-під водійського сидіння пістолет конструкції Макарова (ПМ), споряджений патронами калібру 9 мм., який тримаючи в лівій руці, направив в бік сидячого поруч оперуповноваженого СКП ОСОБА_17 . Після чого, діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, з метою заподіяння смерті працівнику правоохоронного органу ОСОБА_17 , ОСОБА_8 здійснив не менше трьох пострілів в бік останнього.

Смерть ОСОБА_17 настала на місці події від вогнепальних поранень грудної клітки та черевної порожнини, що супроводжувалося внутрішньою кровотечою та ускладнилося розвитком гострої крововтрати.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу на умисне вбивство двох працівників правоохоронного органу, 19 червня 2020 року близько 19.01 години ОСОБА_8 знаходячись на задньому пасажирському сидінні в автомобілі «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , діючи умисно, розуміючи протиправність своїх дій, з метою заподіяння смерті іншій людині, націлив пістолет ПМ в голову оперуповноваженого СКП Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_12 , який знаходився за кермом вищевказаного автомобіля, однак не зміг здійснити постріл у зв`язку з прищепленням гільзи затвором пістолета. В цей же час, ОСОБА_12 різко скерував автомобіль «Ford Scorpio» на узбіччя дороги, швидко покинув через водійські двері салон автомобіля та відкрив задні ліві двері, де знаходився ОСОБА_8 .

З метою доведення свого злочинного умислу на вбивство двох осіб, ОСОБА_8 направив пістолет конструкції Макарова (ПМ) в бік оперуповноваженого СКП ОСОБА_12 , чим здійснив замах на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків. Однак, ОСОБА_8 не довів свій умисел до кінця, так як ОСОБА_12 , з метою присікти злочинні дії останнього, вибив пістолет з його рук, повалив його на землю, одягнув кайданки та затримав ОСОБА_8 на місці скоєння злочину.

Таким чином, ОСОБА_8 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення умислу на вбивство двох осіб - працівників правоохоронного органу при виконанні цими працівниками службових обов`язків до кінця, та своїми злочинними діями умисно протиправно заподіяв смерть ОСОБА_17 , та здійснив замах на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 , але злочин відносно останнього не було закінчено ОСОБА_8 з причин, які не залежали від його волі.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий, яким визнати необхідну оборону та виправдати ОСОБА_8 .

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зазначаючи про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, адвокат посилається на безпідставну відмову суду стороні захисту в відкладенні судового засідання для надання можливості належним чином підготуватися для продовження судових дебатів, обмеживши сторону захисту в їх тривалості та порушив принцип змагальності та право на захист обвинуваченого.

Посилаючись на неповноту судового розгляду, адвокат вказує на недослідження судом обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обгрунтованого та справедливого рішення, а саме невмотивовану відмову в задоволенні клопотання захисту про призначення комплексної судово-психологічної експертизи щодо обвинуваченого, а також фоноскопічної експертизи відеозапису огляду місця події, через нерозбірливість звукозапису й наявність сумнівів у тому що там насправді відбувалося. Також, адвокат з посиланням на ч. 7 ст. 223 КПК України, вказує, про те, що з метою усунення сумнівів у наявності чи відсутності обставин, що перешкоджають понятим приймати участь у проведені слідчого експерименту та огляду речових доказів, було подано клопотання про виклик та допит понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , в задоволені якого також було відмовлено.

Щодо невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, адвокат вказує, що для правильної кваліфікації дій обвинуваченого за ст. 348 КК України, необхідно встановити факт обізнаності обвинуваченого, про те, що вказані особи були працівниками поліції та виконували свої службові обов`язки. При цьому, суд не спростував показів обвинуваченого в тій частині що до нього підійшли три невідомі особи в цивільному одязі, службового посвідчення не показували та представилися співробітниками саме Бабушкінського райвідділу поліції, якого вже декілька років не існує і про що знав обвинувачений, що і викликало у нього об`єктивні сумніви щодо цих осіб. Вказане також підтверджується і протоколом огляду речей загиблого Потуданського, серед яких службового посвідчення не було, які до того ж не фігурують і в жодному протоколі та доказі, наявних в матеріалах провадження.

При цьому, суд також необгрунтовано відмовив у допиті сторожа стоянки, до якого спочатку підійшли працівники поліції, розшукуючи власника машини, яким виявився обвинувачений. Водночас Черненко вказував що побачивши в загиблого татуювання, яке використовується кримінальними авторитетами, та пістолет, знаючи що в нього в багажнику лежить велика сума коштів, він обгрунтовано допустив що його можуть вбити, а тому його послідуючі дії є нічим іншим як необхідною обороною, що виключає кримінальну відповідальність.

До того ж, захисник вказує, що в матеріалах провадження відсутні будь-які доручення саме цим працівникам поліції на відпрацювання автомобілю у іншому провадженні, а покази ОСОБА_22 та Семенюти містять істотні суперечності в частині виконання доручень, моменту звідки взявся пістолет у обвинуваченого.

Вказує адвокат про недопустимість доказів у провадженні, зокрема протоколу огляду місця події від 19.06.2020, через проведення цієї дії, в порушення вимог Інструкції, за умови встановленого суспільного резонансу справи, без начальника СУ ГУНП в Дніпропетровській області, а відтак без належного контролю керівництва. Також, адвокат вказує і про те, що згідно вказаного протоколу пістолет знаходився на водійському сидінні автомобіля, в той час як згідно з показами цей пістолет було відкинуто в сторону, а відтак він не міг опинитися на водійському сидінні, й також протокол містить інші невідповідності обстановки, чому суд належної оцінки не надав, а відеозапис цієї слідчої дії є не інформативним та в більшості не відображає всього що відбувалося та всіх осіб, які відображені в протоколі.

Також, захисник звертає увагу і на те, що протокол проведення слідчого експерименту від 19.06.2020 за участю обвинуваченого не відповідає меті його проведення, оскільки під час його проведення не було зафіксовано ключові факти у провадженні, й не встановлено достовірно місце знаходження пістолета, який нібито дістав обвинувачений та вистрелив у загиблого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги адвокат ОСОБА_10 вказує на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 п. 1 ст. ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, які не підтверджуються жодними дослідженими доказами. При цьому, адвокат вказує і на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчинених злочинів та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

Так, адвокат вказує, що суд встановлюючи фактичні обставини кримінального провадження в частині закінченого замаху на вбивство потерпілого, послався на те, що ОСОБА_23 не зміг здійснити постріл з пістолету бо втратив таку можливість,через застряглу гільзу в патроннику, однак не надав належної оцінки всім доказам в цій частині та не усунув суперечностей у доказах, зокрема в частині встановлення наявності застряглої гільзи в патроннику пістолета та чому пістолет на момент огляду місця події перебував в салоні автомобіля в той час як потерпілий ОСОБА_12 стверджував що в ході боротьби з обвинуваченим відкинув пістолет в сторону. При цьому, знаходження застряглої гільзи в патроннику має велике значення для правильної кваліфікації дій обвинуваченого, а її знаходження там підтверджується лише записом спеціаліста в протоколі огляду місця події, в той час як експерту було надано пістолет на дослідження без будь-якої застряглої гільзи.

Захисник звертає увагу і на те, що конструктивно пістолет має місткість магазину 8 патронів, при цьому 5 з них було знайдено в магазині пістолету, а одну на водійському сидінні, одну на резиновому коврику біля заднього сидіння та ще одну гільзу виявлено при огляді обвинуваченого ОСОБА_23 .

До того ж, захисник вказує, що покази ОСОБА_24 в частині того що той бачив як обвинувачений направляє пістолет до голови водія, є сумнівними з огляду на те, що події відбувалися в машині обвинуваченого, а ОСОБА_24 в цей час перебував в іншому авто, яке перебувало у русі, й для з`ясування достовірності його показів та того чи міг він в тій обстановці бачити події, необхідно було провести слідчий експеримент за участю цього свідка.

Отже, за наявності істотних суперечностей у доказах, досліджених судом та їх не усунення, захисник вважає, що вина ОСОБА_23 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України є недоведеною.

При цьому, захисник звертає увагу на те, що обвинувачений неодноразово змінював покази, як під час досудового розслідування так і під час судового слідства, через здійснення на нього психологічного та фізичного тиску з боку працівників поліції, що зокрема підтверджується і висновком експерта, згідно з яким у ОСОБА_23 виявлені численні сліди побоїв.

Також, захисник ОСОБА_25 як і захисник ОСОБА_26 вказує на відсутність доказів у матеріалах провадження того що працівники поліції ОСОБА_22 , ОСОБА_27 та ОСОБА_28 діяли під час виконання ними своїх службових обов`язків й того, що обвинувачений був обізнаний про те, що вони являються працівниками поліції і діяли в межах своїх повноважень.

Вказує захисник і на відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення за ст. 263 КК України, через відсутність у провадженні доказів того, що вказаний пістолет був саме у обвинуваченого, та судом не спростовано доводів щодо того, що вказаний пістолет обвинувачений вихопив у загиблого і той належав саме йому.

Що стосується вбивства Потуданського то обвинувачений не заперечував і не заперечує цього факту, однак вказує, що вказане було вчинено за інших обставин ніж йому інкримінується та склад злочину за ст. 348 КК України у діях його підзахисного відсутній.

Не погоджується захисник з призначеним покаранням обвинуваченого, вказуючи на його суворість, через неврахування судом всіх обставин, що характеризують особу обвинуваченого та тих, що впливають на покарання, й безпідставно не визнав обставини, що пом`якшують покарання та визнав ту, що обтяжує.

В апеляційній скарзі ОСОБА_13 просить вирок суду першої інстанції скасувати та вирішити питання про повернення належних їй грошових коштів, вилучених у ОСОБА_8 , в сумі 900000 грн.

Так, ОСОБА_13 вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що 04.01.2020 між нею та ОСОБА_8 було укладено договір зберігання грошових коштів у сумі 900000 грн. з негайним їх поверненням до 01.01.2022. На вказані кошти було накладено арешт ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.06.2020, в межах кримінального провадження щодо ОСОБА_23 . Водночас за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.01.2023 було зобов`язано ОСОБА_8 повернути належні їй грошові кошти. Однак суд, не дивлячись на подані нею клопотання про повернення цих грошових коштів, у своєму вироку не вирішив їх долю, як речових доказів у провадженні.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисники підтримали апеляційні скарги сторони захисту та просили їх задовольнити, й вирок з підстав, викладених в апеляційних скаргах захисників, скасувати. Просили задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_13

ОСОБА_13 підтримала апеляційні скарги та просила вирок скасувати в частині вирішення речових доказів.

Прокурор та потерпілий заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просили вирок залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Перевіряючи доводи апеляційних скарг сторони захисту з приводу невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок чого і неправильне застосування України про кримінальну відповідальність, неповноти судового розгляду та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає їх необгрутованими з огляду на таке.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому злочинів суд першої інстанції належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які оцінив відповідно до закону і в їх сукупності та правильно визнав достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_8 .

Суд зробив висновок про винуватість ОСОБА_8 на підставі показань потерпілого ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , а також на підставі письмових доказів, зміст, яких детально викладено у вироку суду.

Що стосується кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_31 за ст. 348 КК України.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 348 КК України, виражається у посяганні на життя відповідної особи, а саме у вбивстві або замаху на вбивство, зокрема працівника правоохоронного органу.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення є те, що посягання на життя потерпілого причиново обумовлене виконанням службових обов`язків потерпілого або його діяльністю щодо охорони громадського порядку.

Суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 348 КК України, характеризується умисною формою вини. Обвинувачений повинен усвідомлювати, що посягає на життя працівника правоохоронного органу саме у зв`язку з виконанням ним своїх службових обов`язків. Однак суб`єктивна сторона цього складу злочину не пов`язана з точною обізнаністю винного зі змістом тих службових обов`язків, які в даний момент виконує потерпілий. Достатньо, щоб винний усвідомлював сам факт того, що працівник правоохоронного органу здійснює свої службові повноваження.

Так, в апеляційних скаргах захисники зазначають про те, що обвинувачений не був обізнаний про те, що троє чоловіків, які були біля його машини є працівниками поліції, через те, що останні були в цивільному одязі та не показали обвинуваченому службові посвідчення, а відтак в нього не було умислу на вбивство працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Крім того, сторона захисту вказує, що загиблий сам почав демонструвати обвинуваченому пістолет, та після того як обвинувачений побачив у нього татуювання, вважав, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека й почав захищатися, тому вважають що в діях обвинувачена наявні ознаки необхідної оборони.

Суд першої інстанції вказаним доводам дав належну та вичерпну оцінку, з якою погоджується і апеляційний суд, та вважає, що такі доводи сторони захисту повністю спростовуються дослідженими судом показами потерпілого та свідків, а також письмовими доказами.

Так, спростовуючи доводи сторони захисту щодо того, що обвинувачений не був обізнаний про те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 були службовими особами поліції, суд першої інстанції послався на покази потерпілого та свідка ОСОБА_16 , з яких видно що вони разом з ОСОБА_17 19 червня 2020 року, за дорученням на здійснення оперативно-розшукових заходів, а саме встановлення свідків по факту розбійного нападу, який було вчинено зранку вказаного дня, на автостоянці території ж/м НОМЕР_3 виявили автомобіль «Ford Scorpio», який за зовнішніми ознаками схожий на той, що був помічений на місці вчинення злочину, проте з іншим номерним знаком та без характерних наклейок. Після чого до них підійшов охоронець та ОСОБА_8 , яким повідомили, що вони є співробітники поліції, показавши службові посвідчення, та запропонували ОСОБА_32 проїхати до Шевченківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області для надання показань з приводу того, де вказане авто перебувало того дня зранку, а також складання протоколу про адміністративне правопорушення, так як ОСОБА_8 був з явними ознаками алкогольного сп`яніння, на що ОСОБА_8 погодився.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що сторона захисту не заперечує того факту, що ОСОБА_12 при розмові з обвинуваченим повідомив, що вони є працівниками поліції, однак вказує, що вказані особи не показували своїх службових посвідчень, тому обвинувачений не сприймав вказаних осіб як представників поліції, а думав що це бандити, яким стало відомо, що в нього в авто знаходиться велика сума грошей.

В той же час, обвинувачений не вказує чому погодився з невідомими йому особами, яких, за версією сторони захисту, він не сприймав як працівників поліції, та, як вказує захисник ОСОБА_9 , проїхати до, на той час, вже не існуючого Бабушкінського ВП, добровільно передав свою машину під керування однієї з цих осіб, надавши можливість цим особам провести поверхневу його перевірку та сівши до вказаного авто без будь-якого примусу, при цьому маючи сумнів у тому що ці особи є працівниками поліції та перебуваючи в світлий час доби у людному місці мав можливість покликати на допомогу охоронця стоянки, який був присутнім поруч.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов до правильних висновків, що обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином обізнаний, що вказані особи є службовими особами поліції, у зв`язку з чим, погодився проїхати з ними до відділення поліції.

Виконання потерпілими своїх службових повноважень підтверджується також і копіями доручень слідчого про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. 40 КПК України від 19 червня 2020 року, згідно з якими, у рамках кримінального провадження № 0001415, співробітникам Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, зокрема доручено провести відпрацювання гаражних кооперативів, автостоянок, які розміщенні на ж/м Тополь-1 у м. Дніпро, з ціллю встановлення місцезнаходження автомобіля марки «Ford Scorpio» чорного кольору, д/з НОМЕР_4 АТ та осіб, які вищевказаним автомобілем користуються.

Щодо замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_12 та кваліфікацій дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

Сторона захисту в апеляційних скаргах заперечує факт умислу ОСОБА_33 на вбивство потерпілого ОСОБА_34 та зазначають, що жодними доказами не підтверджується факт того, що постріл не відбувся через те, що в затворі пістолету прищепило гільзу.

Разом з цим, вказаним доводам суд першої інстанції також надав належну оцінку та обгрунтовано зазначив, що така версія сторони захисту спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_12 та свідків ОСОБА_29 та ОСОБА_30 , які повідомили, що бачили у відкритому вікні автомобіля пістолет, який був направлений у бік водія. При цьому показання свідків цілком узгоджуються з наданими у судовому засіданні поясненнями спеціаліста ОСОБА_35 , який повністю підтвердив свої роз`яснення, надані під час складання протоколу огляду місця події, зазначивши, що під час огляду місця події в автомобілі було виявлено «Пістолет Макарова», в патроннику якого застрягла стріляна гільза.

Крім того, апеляційний суд також звертає увагу і на те, що як потерпілий ОСОБА_12 так і свідки, зокрема свідок ОСОБА_36 , які були очевидцями боротьби між ОСОБА_37 та ОСОБА_12 вказували на те, що ОСОБА_33 в ході боротьби намагався дотягнутись до пістолета, який лежав поруч на дорозі.

За вищезазначених обставин, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків що обвинувачений ОСОБА_8 направивши пістолет на ОСОБА_12 не зміг здійснити постріл у зв`язку з прищепленням гільзи затвором пістолета, при цьому обвинувачений виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, через обставини, що не залежали від його волі.

Щодо ч. 1 ст. 263 КК України.

Що стосується тверджень захисників та обвинуваченого, що пістолет з якого стріляв ОСОБА_33 йому не належав та він його вихопив з рук Потуданського який демонстрував його в автомобілі, то суд першої інстанції також обґрунтовано зазначив про те, що така позиція захисту є непослідовною, з огляду на постійну зміну обвинуваченим своїх показів, який спочатку судового розгляду визнавав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, чим підтвердив факт того, що саме в його розпорядженні в той день перебував пістолет, а потім почав заперечувати факт приналежності йому пістолету.

При цьому, факт приналежності пістолету саме обвинуваченому підтверджується і відомостями зафіксованими у протоколі проведення слідчого експерименту від 20 червня 2020 року за участю обвинуваченого, який детально розповів та показав місце знаходження пістолета в машині та яким чином він його дістав, залишившись непоміченим, сховавши під сумкою, а також спростовуються висновком експерта № 8-467 від 03 липня 2020 року, згідно якого, генетичні ознаки клітин з ядрами у змивах, зокрема, з руків`я пістолета (об?єкт № 8), рифленої частини затвору (об`єкт № 9), зі спускового гачка пістолета (об`єкт № 10), та слідів крові людини у змивах РБК з затвору пістолета (об`єкт № 13) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт № 1).

Більш того, з протоколу огляду місця події з фотознімками та відеозаписом до нього від 19 червня 2020 року видно, що під час огляду автомобіля «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_1 , у бардачку вказаного автомобіля було виявлено та вилучено кобуру чорного кольору, що також свідчить про той факт, що саме у обвинуваченого ОСОБА_8 була в розпорядженні зброя під час зазначених подій.

До того ж, з показів потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_16 , видно, що у ОСОБА_17 , а також у них у вказаний день була відсутня при собі будь-яка зброя, що також підтверджується копією висновку від 13 серпня 2020 року про результати розслідування за фактом надзвичайної події за участю окремих поліцейських Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Дніпропетровській області, відповідно до якого, вогнепальну зброю на постійне зберігання та носіння за ОСОБА_17 , ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , не закріплено.

Твердження захисників, що при поверхневій перевірці автомобілю марки «Ford Scorpio» чорного кольору є сумнівним, що троє осіб не виявили пістолет, є безпідставними з огляду на вищевикладене та спростовуються показами потерпілого ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_28 , які повідомили, що при поверхневій перевірці ОСОБА_23 та транспортного засобу будь-яких заборонених речей помічено не було.

Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що згідно з положеннями ст. 34 Закону України Про національну поліцію поверхнева перевірка як превентивний поліцейський захід є здійсненням візуального огляду особи, проведенням по поверхні вбрання особи рукою, спеціальним приладом або засобом, візуальним оглядом речі або транспортного засобу. Поверхнева перевірка речі або транспортного засобу здійснюється шляхом візуального огляду речі та/або транспортного засобу або візуального огляду салону та багажника транспортного засобу.

Отже, на час спілкування працівників поліції з ОСОБА_37 працівники поліції діючи в межах своїх повноважень, провели поверхневу перевірку транспортного засобу під час якої пістолет виявлено не було, зокрема з огляду на те, що за встановлених судом обставин, останній був схований за водійським сидінням під килимком

З огляду на викладене також не заслуговують на увагу доводи сторони захисту, що працівниками поліції незаконно було проведено обшук транспортного засобу.

За вказаних обставин, враховуючи те, що у потерпілого Потуданського та у інших працівників поліції присутніх в машині не було пістолету та судом першої інстанції встановлено, що саме у обвинуваченого ОСОБА_8 була в розпорядженні зброя під час зазначених подій, який нею скористався, не заслуговують на увагу і доводи сторони захисту про перебування обвинуваченого в межах необхідної оборони, оскільки йому не загрожувала будь-яка загроза життю або здоров`ю.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що обвинувачений не мав умислу на вбивство працівників поліції а захищався від їх незаконних дій.

Згідно з ч. 3 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 КК України, необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст. 36 КК України ці умови полягають у такому: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені КК України; 3) за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Враховуючи той факт, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ОСОБА_17 намагався або вчинив будь-які дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого злочину і викликали б у обвинуваченого ОСОБА_8 стан необхідної оборони, й таких не було надано стороною захисту, а також той факт, що обвинувачений ОСОБА_33 здійснив не менше трьох пострілів в бік ОСОБА_17 , апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що обстановка і обставини, які передували вчиненню кримінального правопорушення і безпосередньо під час його вчинення, не вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_8 під час здійснення пострілу в ОСОБА_17 перебував у стані необхідної оборони, а навпаки обвинувачений бажав настання смерті ОСОБА_17 і діяв з відповідним умислом.

Всі інші доводи захисника ОСОБА_9 , зокрема про те, що потерпілий ОСОБА_17 без-будь яких на те причин вирішив оголити своє тіло перед обвинуваченим з метою продемонструвати своє тату, яке знаходилося на грудній клітинні останнього, є надуманими та нічим не підтвердженими.

Що стосується доводів сторони захисту про недопустимість доказів у провадженні, апеляційний суд зазначає таке.

Так, відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

Отже, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Такі висновки сформувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22), вказавши на те, що у разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Протокол проведення слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_37 від 20.06.2020.

Так захисники ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вказують що суд не надав належної оцінки тому, що обвинувачений під час проведення слідчого експерименту був у кайданках, що не відповідає меті та умовам приведення слідчого експерименту. При цьому, захисник вказує, що є сумнівним те, що дії обвинуваченого, який начебто під час струшування попілу сигарети дотягнувся до пістолету який лежав під водійським сидінням, були б непоміченими потерпілими, зокрема Потуданським, який сидів поруч ним.

Апеляційний суд зазначає, згідно з ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

Проведення за участю підозрюваного слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії.

Встановлена кримінальним процесуальним законом належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

При проведенні слідчого експерименту була забезпечена належна правова процедура, зокрема, ОСОБА_33 був обізнаний з своїми правами та обов`язками, участь у слідчій дії брали захисник, поняті, спеціаліст, весь процес фіксувався на відеозапис.

Суд першої інстанцій повно та всебічно дослідив протокол слідчого експерименту від 20.06.2020 року за участю ОСОБА_31 та встановив, що зазначена слідча дія проведена із дотриманням вимог чинного кримінального процесуального закону.

До того ж, у цьому випадку під час слідчого експерименту ОСОБА_33 в присутності свого захисника, понятих і спеціаліста, не лише розповів, але й показав механізм, добровільно і впевнено відтворив конкретні обставини і обстановку вчинення злочину, а саме механізм його дій щодо потерпілого ОСОБА_17 та обставини його затримання, зокрема, ОСОБА_8 повідомляв та демонстрував обставини того, що сидячі на задньому сидінні свого автомобіля «Ford Scorpio», відволікаючи увагу працівників поліції дістав пістолет «Пістолет Макарова», з бойовими патронами в магазині та патроном засланим у патронник, який знаходився під водійським сидінням вказаного авто, сховавши його за сумкою, яка була на ньому вдягнута, під час чого зняв запобіжник з пістолета, далі направив ствол пістолета в бік ОСОБА_17 , при цьому вказавши та відтворивши на статисті локалізацію і механізм здійснення пострілів в бік останнього. Також, у судовому засіданні судом відтворено відеозапис даної слідчої дії, з якого, суд безпосередньо встановив відомості, що містяться у даному протоколі слідчого експерименту.

Отже протокол слідчого експерименту від 20.06.2020 року відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема статей 104, 105 КПК України, а саму слідчу дію проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України, й той факт, що під час проведення слідчих дій обвинувачений перебував в кайданках свідчить не про необ`єктивність і недопустимість результатів слідчих дій, як про це зазначають захисники, а вказує на дотримання заходів безпеки та запобігання при проведенні слідчих дій втечі підозрюваного, якому на момент проведення слідчого експерименту обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Слідчий експеримент відбувався у формі, що містила ознаки відтворення дій, обстановки та обставин події й ні ОСОБА_37 ні його захисником, а також іншими присутніми особами не висловлювалися жодні заперечення з приводу неможливості проведення слідчого експерименту з обвинуваченим який був у кайданках.

Що стосується доводів сторони захисту з приводу того, що під час досудового розслідування цього провадження працівниками поліції до ОСОБА_31 були застосовані недозволені методи слідства, які полягали у психологічному та фізичному тиску на останнього, то апеляційний суд зазначає таке.

27.07.2023 в ході слухання апеляційних скарг стороною захисту було заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 недозволених методів слідства, а саме фізичного та психологічного тиску з боку працівників поліції ГУНП в Дніпропетровській області. Зокрема обвинувачений посилався на те, що показання, які були надані ним під час проведення 20.06.2020 слідчого експерименту на стадії досудового розслідування були надані ним під психологічним впливом з боку співробітників поліції, а також і фізичного під час його затримання.

З метою перевірки заявлених фактів ухвалою апеляційного суду від 27.07.2023 було доручено керівнику Територіального відділення управління Державного бюро розслідувань, розташованому у м. Полтаві, яке поширює свою дільність на Дніпропетровську область, провести перевірку зазначених обвинуваченим ОСОБА_8 обставин щодо застосування до нього методів фізичного та психологічного впливу під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000493 працівниками ГУНП в Дніпропетровській області.

20.09.2023 Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внесені відомості до ЄРДР за №0001473 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України та розпочато розслідування.

Постановою слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, від 20 лютого 2024 року це кримінальне провадження, в якому жодній особі про підозру не повідомлялося, закрито на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України за встановленої відсутності в діянні складу злочину, що відповідає передбаченому порядку згідно ч. 4 ст. 284 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська 04 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні скарги представника заявника ОСОБА_9 про скасування постанови старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, ОСОБА_38 про закриття кримінального провадження № 0001473 від 20 вересня 2023 року за ознаками злочину за ч. 2 ст. 365 КК України, яку було залишено без змін за наслідками апеляційного перегляду ухвалою апеляційного суду від 21.05.2024.

Апеляційний суд не може не звернути увагу на те, що сторона захисту вказуючи про тиск на обвинуваченого під час досудового розслідування з відповідними клопотаннями до суду першої інстанції не зверталися.

Отже, зважаючи на викладене колегія суддів вважає такі доводи обвинуваченого надуманими та спрямованими на уникнення відповідальності за вчиненні кримінальні правопорушення.

Протокол огляду місця події від 19.06.2020.

Так, сторона захисту в своїх апеляційних скаргах вказують на те, що під час проведення огляду місця події:

- порушено вимоги інструкції з організації взаємодії органом досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України в запобіганні кримінальним правопорушенням, їх виявлені та розслідуванні, через те, що Начальник СУ ГУНП особисто не виїжджав на огляд місця події, не був присутнім, що свідчить про незаконність проведення такого огляду як здійсненого без належного контролю керівництвом;

- згідно з показами свідків наданими суду, пістолет який є предметом вчинення злочину був відкинутий на відстань декілька метрів від автомобіля, а з протоколу огляду та відеозапису до нього видно що цей пістолет виявлений та вилучений на водійському сидінні, що свідчить про втручання в обстановку та виключає достовірність отриманої інформації;

- відсутність в матеріалах провадженнях доказів на постановлення куль та зброї до централізованої кулегільзотеки, та перевірки такої зброї на предмет співпадання та участі в інших злочинах;

- з протоколу огляду видно що труп потерпілого було накрито поліетиленом, однак матеріали кримінального провадження не містять даних про це;

- відкритий багажник машини під час огляду;

- не зафіксовано застряглу гільзу в патроннику.

Спростовуючи вказані доводи суд першої інстанції надав їм належну оцінку та обґрунтовано зазначив, що слідчий, як службова особа уповноважений проводити огляд місця події у кримінальному провадженні, при цьому відсутність керівника органу досудового розслідування під час його проведення, не є істотним порушенням вимог КПК України та не зумовлює необхідність визнання протоколу проведення процесуальної дії недопустимим доказом.

В той же час огляд місця події було проведено в присутності понятих ОСОБА_39 , ОСОБА_40 та спеціалістві ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , які жодних зауважень до протоколу та ходу проведені слідчої дії не мали, та при проведенні безперервного відеозапису цієї слідчої дії, який було досліджено судом безпосередньо.

Той факт, що пістолет було виявлено та вилучено саме на водійському сидіння автомобілю, а згідно з показами свідків та потерпілого, пістолет викинув його у вікно, обумовлено обстановкою вчинення кримінальних правопорушень, які було вчинено на проїзній частині Запорізького шосе в Соборному районі м. Дніпро, у напрямку площі Космічної м. Дніпро та згідно з показами свідків, після зупинки авто на узбіччі між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_22 на вулиці продовжувалася штовханина, в ході якої ОСОБА_23 намагався дістатися до пістолета, та перехожі люди допомогли зупинити дії ОСОБА_23 й затримати його. При цьому, свідок ОСОБА_36 , повідомив що коли він перебіг через проїжджу частину, приблизився до тих чоловіків та відкинув пістолет й допоміг затримати ОСОБА_8 .

В той же час, суд першої інстанції спростував і версію сторони захисту з приводу автентичності пістолету, з якого було вбито ОСОБА_17 та який було вилучено під час огляду місця події, обгрунтвано вказавши, що така спростовується дослідженими в ході судового розгляду доказами, зокрема, висновком експерта № 8-467 від 03 липня 2020 року, згідно якого, генетичні ознаки клітин з ядрами у змивах, зокрема, з руків`я пістолета (об?єкт № 8), рифленої частини затвору (об`єкт № 9), зі спускового гачка пістолета (об`єкт № 10), та слідів крові людини у змивах РБК з затвору пістолета (об`єкт № 13) збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію ОСОБА_8 (об`єкт № 1), а також висновком експерта № 19/104-7/3/799 від 25 червня 2020 року, згідного якого, надані на дослідження три гільзи, виявлені та вилучені 19 червня 2020 року під час огляду місця події на ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_4 (під час обшуку затриманого ОСОБА_8 - одна гільза), в м. Дніпро, є складовими частинами боєприпасів - стріляними гільзами 9-мм., пістолетних патронів зразка 1951 року до пістолета конструкції Макарова (ПМ). Патрони, складовими частинами яких є надані на дослідження гільзи, призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 9 мм., (ПМ): пістолетів «ПМ», «АПС», «Форт», пістолета-кулемета «Кедр» та інших. ???При цьому надані на дослідження дві кулі, вистріляні з наданого на дослідження пістолета, виявленого та вилученого 19.06.2020 року під час огляду місця події на ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_4 .

При цьому, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції спеціаліст ОСОБА_35 , повністю підтвердив що під час огляду місця події в автомобілі було виявлено «Пістолет Макарова», в патроннику якого застряла стріляна гільза. При цьому він зазначив, що постріл в такому випадку можливо здійснити тільки, якщо самостійно перезарядити пістолет. Причини з яких гільза застрягла в патроннику йому невідомі, вказане могло бути спричинено по ряду причин, включаючи постріл в притул.

Отже сам факт виявлення та вилучення пістолету саме на водійському сидінню, враховуючи обстановку вчинення злочину та після його вчинення, не спростовує факту приналежності пістолету обвинуваченому та зафіксованих у протоколі даних.

Посилання сторони захисту на те, що відео долучене до протоколу огляду місця події від 19 червня 2020 року є нечітким та не відображає всієї обстановки проведеного огляду, через що не можна пересвідчитись в тому, що було упаковано до спеціальних пакетів саме те, що було вилучено в ході огляду, не може бути підставою для визнання вказаного доказу недопустимим. Так, під час судового розгляду було досліджено протокол огляду місця події з фотознімками та відеозаписом до нього від 19 червня 2020 року (т. 1 а.с. 29-66), при цьому зазначений відеозапис також було безпосередньо оглянуто судом у судовому засіданні і підтверджено обставини які зазначені у протоколі слідчої дії.

Що стосується огляду автомобілю, виявлення та вилучення з нього речових доказів, то ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22.06.2020 року було надано дозвіл на проведення огляду транспортного засобу, й сторона захисту не оскаржує законність її проведення, а лише формально посилається на можливу фальсифікацію отриманих під час проведення цієї слідчої дії даних та речових доказів.

При цьому обвинувачений не заперечував факт перебування вилучених речей під час огляду в автомобілі, зокрема номерного знаку, який знаходився у нього в багажному відділені, зазначивши, що знайшов його, наклейок, які також перебували в багажному відділені, однак вказував, що вони залишились від минулого власника авто та йому не належать, та грошових коштів.

Крім того апеляційний суд зазначає, що важливим при оцінці доказів у кримінальному провадженні є дотримання прав та свобод осіб під час їх отримання, а також додержання вимог кримінального процесуально закону, у випадку їх обов`язкового визначення. В той же час, не дотримання працівниками правоохоронних органів певних відомчих нормативноправових актів, зокрема наказів, інструкцій, положень, що регламентують права і обов`язки суб`єктів взаємодії, їх повноваження та функції, форми і методи спільної діяльності, а також порядок взаємодії, визначають конкретні напрями тощо, не свідчить про порушення процесуального порядку збирання доказів та права на захист обвинуваченого.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що Інструкція на яку посилається сторона захисту в своїх апеляційних скаргах регулює лише питання взаємодії органом досудового розслідування з іншими органами та підрозділами Національної поліції України, та її недотримання може призвести до відповідальності конкретних осіб, а не до недопустимості доказі в у провадження, які зібранні з дотримання чинного процесуального законодавства України.

На переконання апеляційного суду, зазначені захисниками доводи, носять формальних характер, вони не містять жодних посилань на те, що такі порушення призвели, чи могли призвести до порушення прав людини і основоположних свобод ОСОБА_31 , або ж ставили б під сумнів походження цих доказів, їх надійність і достовірність.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що матеріали кримінального провадження підтверджують дотримання порядку, встановленого КПК України, щодо отримання доказів, покладених в обґрунтування винуватості обвинуваченого, і відповідно про їх допустимість за критеріями, визначеними положеннями ст. 86 КПК України, з чого небезпідставно виходив і суд першої інстанції за результатами оцінки відповідних доводів сторони захисту.

Неповнота судового розгляду.

Відповідно до ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема, у разі якщо: судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Так, з матеріалів провадження, видно, що 10.12.2020 в судовому засіданні, в порядку ст. 349 КПК України, було визначено порядок дослідження доказів у провадженні, за яким заслухавши думки учасників провадження, судом було вирішено допитати потерпілих, допитати свідків, дослідити письмові докази допитати та обвинуваченого.

10.11.2022 стороною захисту було заявлено клопотання про допит в якості свідків понятих, які були присутніми під час проведення слідчих розшукових дій, про призначення судово-психологічної експертизи стосовно обвинуваченого та призначення фоноскопічної експертизи запису ОМП з текстовим відтворенням розмов та кількості учасників, суд заслухавши думки сторін та обговоривши клопотання, протокольно відмовив у їх задоволенні через їх необгрутованість, з чим погоджується і апеляційний суд, оскільки при проведення слідчих розшукових дій, в яких приймали участь поняті здійснювалася безперервна відеофіксація та стороною захисту не наведено обгрутованих доводів які саме фактичні дані, окрім тих, що зафіксовані на відео, можуть підтвердити або спростували вказані свідки, судово-психологіна експертиза стосовно обвинуваченого була проведена під час досудового розслідування та експертом надано в ній вичерпні відповіді.

Що стосується тверджень захисника ОСОБА_9 про заінтересованість понятих ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та статистів, які залучалися до проведення слідчого експерименту з обвинуваченим, апеляційний суд зазначає таке.

Положеннями ч. 7 ст. 223 КПК України визначено, що слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для пред`явлення особи, трупа чи речі для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, слідчого експерименту, освідування особи. Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані у результатах кримінального провадження. Зазначені особи можуть бути допитані під час судового розгляду як свідки проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Отже, КПК забороняє залучати в якості понятих співробітників поліції, пов`язуючи це з можливою їх зацікавленістю у конкретному кримінальному провадженні.

Понятий - це не заінтересована в результатах кримінального провадження особа, яку запрошує слідчий або прокурор для участі у слідчій (розшуковій) дії з метою засвідчення факту, змісту та результатів її проведення. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 514/662/14-к, від 16 березня 2020 року у справі № 203/232/17.

Тобто понятий це особа, яку запрошують слідчий або прокурор бути присутніми при проведенні обшуку, виїмки, огляду, пред`явленні осіб, трупа і предметів для впізнання, огляду трупа, в тому числі пов`язаного з ексгумацією, освідування особи, відтворенні обстановки і обставин події (слідчий експеримент), або інших процесуальних діях. Ця фізична особа своїм підписом засвідчує відповідність записів у процесуальних документах виконаним діям і має бути особисто не заінтересована у результатах проведених дій, тобто не мати власного процесуального інтересу у кримінальному провадженні.

Наявність вимоги про незаінтересованість понятого у справі свідчить про те, що законодавець із самого початку розглядає понятого не тільки як виконувача виключно посвідчувальної функції, але й як суб`єкта пізнавальної діяльності, оскільки його заінтересованість може призвести до необ`єктивного результату проведення слідчих дій.

При цьому, під «незаінтересованістю» понятого слід розуміти відсутність його власного процесуального інтересу в кримінальному провадженні.

Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття під час провадження слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування в процесуальних документах. Свідчення понятого базуються на обставинах, свідком яких він був. Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 425/217/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 194/1437/15-к.

Так, захисник вказує, що задля проведення слідчого експерименту з обвинуваченим були запрошені поняті ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які приймали участь як поняті і в інших кримінальних провадженнях під час проведення слідчих дій та є одночасно потерпілими в іншому провадженні, що, на переконання сторони захисту, потрібно було перевірити, шляхом їх допиту.

Разом з тим захисником не наведено обґрунтованих доводів та не надано документів на підтвердження заявлених фактів, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції.

При цьому не вказано належних мотивів та обставин, які могли викликати сумнів у неупередженості цих понятих і як це могло вплинути на об`єктивне встановлення обставин під час огляду.

Стороною захисту не було надано доказів зацікавленості вказаних понятих у результатах кримінального провадження, а тому відповідна слідча (розшукова) дія була визнана судом такою, що проведена з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, а саме зі складанням протоколу слідчого експерименту, застосуванням безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії та роз`ясненням учасникам їх прав та обов`язків.

За аналогічних обставин, апеляційний суд вважає неспроможними і посилання адвоката ОСОБА_9 на те, що статисти ОСОБА_44 та ОСОБА_45 також залучалися в інших кримінальних провадженнях як поняті при проведенні процесуальних дій, й ОСОБА_44 є особою неодноразово судимою.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу і на те, що статисти у кримінальному провадженні не є самостійними учасниками слідчої дії.

Посилаючись на вказані обставини захисник не зазначає, яким чином вони вплинули або могли вплинути на результати проведеної слідчої дії, враховуючи зокрема і те, що проведення вказаної слідчої дії фіксувалося на відеокамеру та з відеозапису не вбачається що поведінка статистів якимось чином була націлена на викривлення об`єктивних даних отримання яких було метою проведення слідчого експерименту.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що судове провадження відбувається із дотриманням засад кримінального провадження, до яких зокрема відносяться засади диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, які передбачають самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом, рівні права сторін на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. При цьому, суд не наділений повноваженнями самостійно збирати докази, а оцінює лише ті, які були надані йому сторонами, й не може аргументувати свої висновки на голослівних твердженнях сторін, які, окрім як висунутих версій та доводів, жодних доказів на їх підтвердження суду не надають.

З огляду на викладене, апеляційний суд зазначає, що суд першої інстанції обгрутовано відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про допит в якості свідків понятих, які приймали участь при проведенні слідчих дій, й неповноти судового розгляду в цьому не вбачає.

Водночас, з матеріалів провадження та пояснень прокурора і обвинуваченого видно, що вказані свідки безпосередніми свідками події не були, та обвинувачений не зміг пояснити, що саме мали підтвердити чи спростувати ці свідки, з`ясування яких саме обставин може мати істотне значення, крім загальних слів, під час чого та де були присутні ці свідки, й яким чином їх покази впливають на обсяг доказування у провадженні.

Посилання адвоката ОСОБА_9 на те, що прокурором не було спростовано всіх заявлених ним доводів, зокрема походження доручень слідчого, які виконували працівники поліції, їх оформлення задніми числами, тощо, не грунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, зокрема і засаді змагальності, яка передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Так, статтею 92 КПК України, зокрема на слідчого, прокурора покладено обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, якими зокрема є подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

Водночас, статтями 22, 290, 349 КПК України визначено право сторони обвинувачення обґрунтовувати свою позицію про доведеність винуватості особи доказами, зібраними під час проведення досудового розслідування, обсягу яких, на переконання сторони обвинувачення, буде достатньо для доведення винуватості особи та притягнення її до кримінальної відповідальності за інкримінований цій особі злочин.

Зокрема, за змістом ст. 22 КПК України прокурор є самостійним у своїй процесуальній діяльності, у тому числі щодо визначення обсягу доказів, які сторона обвинувачення буде долучати в суді та на підставі яких доводитиме винуватість особи. Тобто, надання доказів до суду, які прокурор вважатиме достатніми для підтвердження обвинувачення, є правом, а не обов`язком сторони обвинувачення.

У свою чергу положення ч. 6 ст. 22 КПК України передбачають, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Тобто, обсяг доказів, наданих прокурором, не свідчить про порушення вимог процесуального закону, оскільки суд має приймати рішення виключно на підставі тих доказів, які були надані сторонами кримінального провадження під час судового розгляду.

Крім того, частиною 2 статті 91 КПК України, визначено, що доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

При цьому, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Ініціювання стороною захисту, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, проведення слідчих (розшукових) дій здійснюється шляхом подання слідчому, прокурору відповідних клопотань, які розглядаються в порядку, передбаченому статтею 220 цього Кодексу. Постанова слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій може бути оскаржена слідчому судді.

Як видно, зокрема з клопотання захисника ОСОБА_9 за вх. №25342 від 25.10.2022 (т. 6 а.п. 20) останній лише наголошував та доводив до відома суд, що ставить під сумнів факт виконання працівниками поліції доручень слідчого в день події.

При цьому, суд в судовому засіданні 10.11.2022 поставивши на обговорення вказані клопотання, вислухавши думки сторін обґрунтовано відмовив в їх задоволенні.

Так, як вбачається зі змісту вироку суду, а також із звукозаписів та журналів судових засідань, місцевий суд з метою дотримання принципів доступу до правосуддя, забезпечення права на захист, змагальності сторін та свободи в поданні ними своїх доказів і доведення перед судом їх переконливості, розглянув всі клопотання сторони захисту, проте не знайшов підстав для їх задоволення, а також відмовив у задоволенні клопотань про визнання доказів недопустимими, мотивуючи своє рішення тим, що доказам у справі буде надана оцінка в нарадчій кімнаті.

Поряд з цим колегія суддів зауважує, що відмова у задоволенні того чи іншого клопотання сторони кримінального провадження, які, на переконання суду, не були обґрунтовані належним чином, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення виключно через незгоду учасників кримінального провадження з результатом розгляду їх клопотань.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що сторона, яка стверджує про процесуальні порушення, має не лише довести наявність таких порушень, а й обґрунтувати, що ці порушення позначилися або могли позначитися на результаті судового розгляду (рішення ВС у справах № 125/2592/18, №236/4268/18).

В межах цього кримінального провадження стороною обвинувачення в межах своїх повноважень повністю доведено обставини, передбачені статтею 91 КПК України, всі заявлені доводи сторони захисту всупереч їх позиції спростовуються матеріалами кримінального провадження, а посилання захисника на протилежне є нічим іншим як намаганням перекласти обов`язок доказування версії сторони захисту на сторону обвинувачення.

Більше того, за прецедентною практикою Європейського Суду, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Таким чином, за результатом перевірки оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанцій щодо доведеності винуватості ОСОБА_31 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, й такі висновки суду ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, зміст яких детально наведено у мотивувальній частині судового рішення.

Порушення права обвинуваченого на захист.

Згідно з ч. 1ст. 364 КПК учасники судових дебатів виступають у визначеному порядку. Така черговість не може бути змінена ні головуючим, ні самими учасниками судового провадження.

Судові дебати є самостійною частиною розгляду кримінального провадження, їх основу складають промови учасників судового розгляду, в яких вони дають оцінку діям обвинуваченого, аналізують досліджені в суді докази, висловлюють висновки щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого, кваліфікації дій, міри покарання, вирішення цивільного позову та інших питань, що повинен вирішити суд у ході постановлення вироку.

Зокрема, під час судових дебатів, крім промов учасників судового провадження, будь-яких інших процесуальних дій, за виключенням рішення про відновлення з`ясування обставин (ч. 5 ст. 364 КПК), чинним законодавством не передбачено. Стадія судових дебатів не передбачає розгляду клопотань та заяв.

Учасники судового розгляду мають право заявити суду клопотання про оголошення перерви в судовому засіданні для підготовки до судових дебатів. Однак тривалість цієї перерви має визначати суд з урахуванням таких критеріїв, як складність та обсяг кримінального провадження.

Отже, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано відмовив захисникам ОСОБА_9 та ОСОБА_11 у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи для підготовки до судових дебатів, яке вони заявили на стадії судових дебат.

В цьому контексті апеляційний суд звертає увагу на те, що судом 11.04.2023 за клопотанням захисника ОСОБА_9 вже один раз було оголошено перерву для надання часу стороні захисту на підготовку до судрвих дебатів та відкладено судове засідання на 25 квітня 2023 року, тобто у сторони захисту було 14 днів на узгодження та підготовку своєї позиції, що апеляційний суд вважає достатнім часом.

Посилання адвоката ОСОБА_9 на те, що він не встиг підготуватися до судових дебатів належним чином через затримку розрахунку з ним обвинуваченим по договору про надання правової допомоги, є неспроможними, оскільки вказане питання розглядалося в судовому засіданні 11.04.2023 та адвокат після конфеденційного спілкування з обвинуваченим продовжив здійснення його захисту.

В той же час, що стосується адвоката ОСОБА_11 то апеляційний суд наголошує на тому, що право на захист обвинуваченого порушено не було, та він був представленим двома адвокатами під час судового розгляду в суді першої інстанції, які оскаржили вирок суду в апеляційному порядку.

Крім того, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адвокат ОСОБА_11 був присутнім в судовому засіданні 11.04.2023 та був обізнаний про те, що судове засідання в якому стороні захисту буде надано слово в судових дебатах відбудеться 25.04.2023.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено.

З огляду на викладене, рішення суду про винуватість ОСОБА_31 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених у скарзі, не має.

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дослідженні всі обставини кримінального провадження, кожен перелічений доказ оцінено з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, що є підставою для ухвалення обвинувального вироку щодо ОСОБА_46 .

Разом з цим, колегія суддів погоджується з видом та розміром призначеного обвинуваченому ОСОБА_32 покарання, яке визначено, із урахуванням ст.ст. 50, 65, 70 КК України, у виді довічного позбавлення волі, без конфіскації майна, в межах санкції інкримінованих кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжкого та особливо тяжких злочинів, їх конкретним обставинам і наслідкам, зокрема, які виразились в умисному протиправному заподіянні смерті співробітнику поліції, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків, способу його вчинення та спрямованості умислу обвинуваченого, даним про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який у вчиненому не розкаявся, на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, а також наявність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , а саме вчинення кримінальних правопорушень особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, і відсутністю таких, що його пом`якшують, й, на переконання апеляційного суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Що стосуєтеся апеляційної скарги ОСОБА_13 щодо безпідставності висновків суду в частині вирішення долі речових доказів, а саме грошових коштів загальною сумою 900000 грн., то апеляційний суд погоджується з висновками суду щодо відсутності підстав для скасування арешту в цій частині, виходячи з того, що вказані грошові кошти є також предметом розгляду в рамках іншого кримінального провадження, яке перебуває на розгляді іншого суду.

Додатково апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_13 в судовому засіданні не надано беззаперечних доказів того, що саме грошові кошти в сумі 900000 грн., на які накладено арешт ухвалою слідчого судді є тими самими коштами, які остання передала на зберігання обвинуваченому.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу і на те, що в рамках цього кримінального провадження адвокат ОСОБА_9 06.04.2021 звертався до суду з клопотанням про скасування арешту, зокрема на грошові кошти, мотивуючи зокрема тим, що вони є спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_47 , у задоволенні якого було відмовлено.

Що стосується посилань ОСОБА_13 на те, що суд її заяву від 19.04.2023 у судовому засіданні взагалі не розглянув, то суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в судовому засіданні 11.04.2023 суд першої інстанції закінчив з`ясування обставин та перевірки їх доказами перейшов до судових дебатів, на стадії яких діючий КПК України не передбачає розгляду будь-яких клопотань та заяв.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок суду є законним та обгрунтованим, а апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які діють в інтересах ОСОБА_8 , особи, інтересів, якої стосується судове рішення під час вирішення питання про долю речових доказів - ОСОБА_13 - залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4