У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання cтаршого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене процесуальним прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно

В С Т А Н О В И В :

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до суду з вказаним клопотанням у якому зазначає, що слідчою групою відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управлінням Головного управління Національної поліції в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000359, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2024.

02.09.2024 року в проміжок часу з 23 годин 05 хвилин по 23 годину 15 хвилин старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено санкціонований обшук автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 на підставі ухвали слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду №308/13588/24, в ході проведення якого виявлено та в подальшому вилучено наступне: транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

У подальшому вказані предмети та документи визнано речовими доказами.

А тому з метою збереження речових доказів, слідчий просить накласти арешт на вищезазначені речі.

Слідчий на розгляд клопотання не з`явився, хоча про час та місце розгляду такого був повідомлений. Подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, у якому зазначив, що подане клопотання підтримує та просить задовольнити клопотання з підстав наведених у такому.

У судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_3 заперечив проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що вилучений автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу не відповідають критеріям визначеним ст. 98 КПК України. Зазначив , відсутність як правові підстави для арешту зазначеного транспортного засобу так і мета з якою слідчий просить накласти арешт.. Жодних слідів злочину при обшуку вказаного автомобіля не виявлено. Транспорний засіб взагалі не належить ОСОБА_6 .

Заслухавши пояснення представника власника майна, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000359 від 12.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Слідчим суддею встановлено, що на підставі ухвали слідчого судді від 16.08.2024 року, старшим слідчим відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Закарпатській області підполковником поліції ОСОБА_4 проведено обшук автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , в ході якого вилучений вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

Відповідно до вимог ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.2 ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У клопотанні слідчий зазначає, що метою накладення арешту на майно є збереження речових доказів.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об"єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

До клопотання слідчим долучено постанову слідчого від 03.09.2024 року про визнання транспортного засобу марки «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 речовими доказами у кримінальному провадженні №0000359.

Частиною п"ятою статті 110 КПК України передбачено, що, мотивувальна частина постанови слідчого, дізнавача, прокурора повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Однак, у вищезазначеній постанові відсутні мотиви прийняття такої та їх обґрунтування, у даному випадку, з урахуванням положень ч.1 ст. 98 КПК України. У постанові взагалі відсутнє обґрунтування, яким критеріям, передбаченим ч.1 ст. 98 КПК України, необхідним для визнання матеріального об"єкта речовим доказом відповідають вилучені транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

У ході розгляду клопотання слідчому судді також не надано будь-яких доказів, які б доводили, що зазначені у клопотанні речі, відповідають критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Як убачається з протоколу обшуку від 02.09.2024 року, при обшуку автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter» номерний знак НОМЕР_1 , речей, зазначених в ухвалі слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 16.08.2024 року не виявлено. У протоколі відсутні дані про виявлення та вилучення у ході обшуку вказаного автомобіля будь-яких речей, які мали б значення для кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Слідчим взагалі не доведено, що в застосуванні цього заходу є необхідність, і що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, виправдовують на такий ступінь втручання у права і свободи особи, як арешт зазначеного майна.

Відтак, доводи слідчого щодо необхідності накладення арешту з метою забезпечення збереження майна як речових доказів, є безпідставними та немотивованими.

Беручи до уваги вищевикладене, слідчий суддя доходить висновку, що клопотання слідчого є необґрунтованим, а тому у задоволенні внесеного клопотання слідчого про арешт майна слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання cтаршого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Закарпатській області підполковника поліції ОСОБА_4 , погоджене процесуальним прокурором у кримінальному провадженні заступником начальника відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 , про накладення арешту на майно, яке вилучене 02.09.2024 в ході обшуку автомобіля «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , а саме: належний на праві приватної власності ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстр ацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 відмовити.

На виконання ч.3 ст.173 КПК України негайно повернути ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належний їй на праві приватної власності транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter», номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстр ацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1