Провадження №1-кп/127/866/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Вінниці, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України, відомості про яке внесено 01 лютого 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000040, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом у кримінальному провадженні витяг з ЄРДР за №0000040 від 01.02.2018.

Клопотання мотивовано тим, що вказаний вище витяг сформований слідчим ОСОБА_6 01.02.2018, у графі «Фабула» не вказано час, дату, місце та особу (заявника), якій пропонують неправомірну вигоду, її відповідальне становище, а саме посаду, що дало змогу кваліфікувати діяння за ч. 3 ст. 369 КК України. Також у короткому викладі вказано, що до слідчого управління ГУНП в Вінницькій області надійшли матеріали із Вінницького ДВБ, однак вказані матеріали (заява про вчинення злочину) в кримінальному провадженні відсутні, вони не відкривались стороні захисту ніколи і навіть зараз вони не надані суду, що в свою чергу вказує на їх відсутність або на анонімність.

Крім того, у витягу не вказано прізвище ОСОБА_4 , як особи, яка пропонує неправомірну вигоду, тобто не зазначається особа, стосовно якої внесено відомості до ЄРДР і відносно якої проводяться заходи кримінально-правового характеру та які саме.

За таких обставин сторона захисту вважає, що досудове розслідування цього кримінального провадження щодо ОСОБА_4 було розпочато з порушенням вимог передбачених ч.ч. 3, 5 ст. 214 КПК України. Сторона захисту вважає, що таке звернення (рапорт), зміст якого не відповідає вимогам ч. 5 ст. 214 КПК України, в даному випадку не могло бути безальтернативною підставою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення щодо ОСОБА_4 до ЄРДР та відповідно початку досудового розслідування. Незаконне внесення відомостей до ЄРДР стороною захисту розцінюється, як грубе порушення вимог ч. 3 ст. 214 КПК України, тобто здійснення досудового розслідування без внесення відомостей до реєстру, що не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. А відтак, за загальним правилом, слідчі (розшукові) дії, НСРД можуть проводитися лише в законно розпочатому кримінальному провадженні, відомості про яке належним та законним чином внесені до ЄРДР. Будь-які слідчі (розшукові) дії, проведені з порушенням цього правила, є недійсними, а у відповідності до ст. 223 КПК України здобуті внаслідок них докази є недопустимими.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала щодо задоволення клопотання.

Вислухавши думки учасників судового провадження, вивчивши обґрунтування клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Так, згідно ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальнихдій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду, суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Визнання доказів недопустимими та припинення їх дослідження на стадії судового розгляду можливе виключно вразі наявності критерію очевидності, а враховуючи загальне визначення допустимості доказів, то очевидність повинна полягати саме в порушенні порядку, встановленого КПК України, або у невідповідності його нормам. Процесуальний закон не визначає чіткого переліку підстав для визнання доказу очевидно не допустимим, і клопотання про очевидну не допустимість може бути заявлено з будь-яких підстав порушення порядку отримання доказів, у тому числі у зв`язку з істотним порушенням прав і свобод людини. В свою чергу єдиним критерієм, яким суд повинен керуватися при визнанні чи не визнанні доказу не допустимим на стадії судового розгляду, є критерій очевидності не допустимості який полягає у відсутності сумніву в тому, що було порушено КПК України, і таке порушення може бути встановлено судом відразу під час огляду доказу та не потребує проведення додаткових дій, зокрема дослідження всіх доказів.

Суд на цій стадії може визнати недопустимими лише очевидно недопустимі докази, порушення порядку збирання яких не може бути спростоване будь-якими іншими матеріалами.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова Верховного Суду від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

Саме різні критерії визнання доказів недопустимими, які наведені вище, обумовлюють диференційований порядок вирішення питання щодо їх недопустимості: 1) під час будь-якого судового розгляду у разі встановлення очевидної недопустимості доказу (ч. 4 ст. 87, ч. 2 ст. 89 КПК) - у випадках, коли: такі докази, отримані внаслідок істотного та очевидного порушення прав та свобод людини і їх недопустимість обумовлена такими обставинами, які у будь-якому випадку не можуть бути усунуті в ході подальшого судового розгляду; 2) у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті (ч. 1 ст. 89 КПК) - якщо при отриманні доказів допущено процесуальні порушення, які: тягнуть інші порушення прав людини та потребують оцінки на підставі всієї сукупності доказів; зумовлюють сумніви у достовірності здобутих відомостей та суд має вирішити питання щодо можливості усунення вказаного сумніву на підставі сукупності інших зібраних допустимих доказів. У разі, якщо б була можливість визнати доказ недопустимим лише на підставі формального порушення порядку його отримання без співставлення його з іншими доказами, не було б необхідності передбачати в КПК України вирішення цього питання саме у нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення по суті.

Разом з тим, ознайомившись з клопотанням захисника, суд приходить до висновку, що на даній стадії судового розгляду, а саме, коли судом досліджено лише один доказ (а саме: витяг з ЄРДР за №0000040 від 01.02.2018) у суду відсутній критерій очевидності недопустимості зазначеного доказу, з підстав, які наведені в клопотанні сторони захисту (в тому числі щодо відсутності у кримінальному провадженні матеріалів із Вінницького ДВБ). Оскільки, суд на цій стадії судового розгляду не може перевірити (дати оцінку) тим доказам, які ще не досліджувалися, а також зазначати (констатувати) про наявність чи відсутність тих чи інших доказів до закінчення подання до суду сторонами кримінального провадження речей, документів, інших доказів. Тим більше, жоден доказ не має наперед встановленої сили, а отже визнання очевидної недопустимості вказаного доказу на даній стадії судового провадження, без дослідження його в повному обсязі і у взаємозв`язку з іншими доказами, є передчасним.

Разом з тим, заявлений у клопотанні доказ, який захисник просить визнати очевидно недопустимим, може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що будуть надані учасниками кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що всі доводи, викладені захисником, підлягають вивченню та оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання захисника ОСОБА_4 , яке долучено до матеріалів кримінального провадження, про визнання доказу очевидно недопустимим, на даній стадії судового розгляду, не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.110, 369, 371, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про визнання витягу з ЄРДР за №0000040 від 01.02.2018, очевидно недопустимим доказом, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, прийняте за результатами розгляду справи.

Суддя: