ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 ли пня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі судового засідання ОСОБА_4

та сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР №0000301 від 03.11.2023 відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Суховерхів Кіцманського району Чернівецької області, українки за національністю, громадянки України, із середньою освітою, непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої:

- 18.05.2023 вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки;

- обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст. 361 та ч.4 ст. 185 КК України, -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст апеляційної скарги і судового рішення суду першої інстанції.

Адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 подав

ЄУНСС №718/726/24 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Провадження №11-кп/822/273/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія: ч.4 ст. 185, ч.1, ч.2 ст. 361 КК України

апеляційну скаргу на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2024 року.

Цим вироком, ОСОБА_7 , - визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1 ст. 361 та ч.2 ст. 361 КК України, та призначено їй покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 361 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст. 361 КК України у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання засудженій ОСОБА_7 за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 18.05.2023 року, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.

До набрання вироком законної сили залишено засудженій ОСОБА_7 , раніше обраний запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Строк відбування покарання засудженій ОСОБА_7 , рахувати з моменту її фактичного затримання.

Судові витрати по справі за залучення експертів у загальній сумі 3029 грн. 13 коп. стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави.

Вирішено питання речових доказів.

Доводи апеляційних вимог.

Адвокат ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі в інтересах підзахисної ОСОБА_7 з оскаржуваним вирком незгідний, а саме з призначенням покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1, ч.2 ст. 361 КК України.

Вказує, що в судовому засіданні ОСОБА_7 вину визнала повністю, щиро розкаялася, є особою з вадами здоров`я, по місцю проживання характеризується посередньо. Потерпілий ОСОБА_9 цивільний позов не пред`явив, в судовому засіданні просив її суворо не карати.

Враховуючи обставини справи, особу обвинуваченої вважає, що Суд може застосувати положення ст. 69 КК України - за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

Закон не переслідує мету кари, а мету перевиховання.

Ст. 75 КК України передбачено, що якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно ч.1 ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_7 , будучи судимою за вчинення корисливих злочинів, на шлях виправлення не стала, належних висновків для себе не зробила та повторно вчинила нові умисні корисливі злочини проти власності при наступних обставинах.

Так, встановлено, що ОСОБА_7 на законних підставах знаходилась на території господарства потерпілого ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 , де у неї раптово виник протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, яке належить ОСОБА_9 ..

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, протягом жовтня 2023 року, більш точного часу судом не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись у вищевказаному приміщенні будинку, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, розуміючи протиправний характер своїх дій, усвідомлюючи, що навколо немає сторонніх осіб, які б могли запобігти доведенню її протиправних дій до кінця, розуміючи, що посягає на чужу власність, на яку не має права, таємно викрала з пакету, який перебував на шафі у літньому душі, грошові кошти у сумі 600 доларів США (відповідно до курсу валюти, встановленої НБУ, становить 21816 грн.).

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 600 доларів США, що згідно курсу валюти встановленої НБУ становить 21816 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім того, 30.10.2023 року у невстановлений час, але не пізніше 17 год. 52 хв., у ОСОБА_7 , яка перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , та була обізнаною з даними доступу (логін та пароль) до облікового запису автоматизованої системи Інтернет-банкінгу «Приват 24» ОСОБА_9 , оскільки бачила, як раніше потерпілий їх вводив, у неї виник злочинний умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи Інтернет-банкінгу «Приват 24» з метою особистого збагачення та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 ..

Так, 30.10.2023 о 17 год. 52 хв. ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері автоматизованих систем, діючи умисно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи мобільний телефон марки «Redmi 6» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який отримала у тимчасове користування від ОСОБА_9 , на якому встановлений мобільний додаток до автоматизованої системи Інтернет-банкінгу «Приват 24», у полях вводу відповідних даних особисто ввела фінансовий номер телефону і пароль доступу клієнта АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_9 та перейшла до особистого кабінету вищевказаного клієнта, чим несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, втрутилась у роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приват Банк» Інтернет-банкінгу «Приват 24», що виразилось у відображенні даних поточного стану рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_9 , що дало можливість ознайомлюватись з інформацією, яка має обмежений доступ та охороняється законом, при цьому отримала можливість доступу до всіх послуг, які пропонує Інтернет-банкінг «Приват 24», в тому числі розпоряджатися коштами банківського рахунку ОСОБА_9 та змогу використовувати їх на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_7 , використовуючи особистий кабінет Інтернет-банкінгу «Приват 24» ОСОБА_9 , без дозволу останнього, 30.10.2023 року у період часу з 17 год. 54 хв. по 17 год. 59 хв. перерахувала з його банківської картки емітованої в АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 3000 грн. на свою банківську картку емітовану в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

Крім того, 30.10.2023 у невстановлений час, але не пізніше 18 год. 08 хв., у ОСОБА_7 , яка перебувала за адресою: АДРЕСА_2 , та була обізнаною з даними доступу (логін та пароль) до облікового запису автоматизованої системи Інтернет-банкінгу «Приват 24» ОСОБА_9 , оскільки бачила як раніше потерпілий їх вводив, виник злочинний умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи Інтернет-банкінгу «Приват 24», з метою особистого збагачення та заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 ..

Так, 30.10.2023 о 18 год. 08 хв. ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на здійснення протиправних дій у сфері автоматизованих систем, діючи умисно, повторно, розуміючи протиправний характер своїх дій, їх караність, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , використовуючи мобільний телефон марки «Redmi 6» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який отримала у тимчасове користування від ОСОБА_9 , на якому встановлений мобільний додаток до автоматизованої системи Інтернет-банкінгу «Приват 24», у полях вводу відповідних даних особисто ввела фінансовий номер телефону і пароль доступу клієнта АТ КБ «Приват Банк» ОСОБА_9 та перейшла до особистого кабінету вищевказаного клієнта, чим несанкціоновано, тобто самочинно, без дозволу держателя спеціального платіжного засобу або уповноваженої особи, втрутилась у роботу автоматизованої системи АТ КБ «Приват Банк», Інтернет-банкінгу «Приват 24», що виразилось у відображенні даних поточного стану рахунку № НОМЕР_3 , відкритому в АТ КБ «Приват Банк» на ім`я ОСОБА_9 , що дало можливість ознайомлюватись з інформацією, яка має обмежений доступ та охороняється законом, при цьому отримала можливість доступу до всіх послуг, які пропонує Інтернет-банкінг «Приват 24», в тому числі розпоряджатися коштами банківського рахунку ОСОБА_9 та змогу використовувати їх на власний розсуд.

В подальшому, ОСОБА_7 , використовуючи особистий кабінет Інтернет-банкінгу «Приват 24» ОСОБА_9 , без дозволу останнього, 30.10.2023 року о 18 год. 23 хв. перерахувала з його банківської картки емітованої в АТ КБ «Приват Банк» № НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 1000 грн. на свою банківську картку емітовану в АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 .

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 361 КК України, тобто несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем, вчинене повторно.

Продовжуючи злочинну діяльність, 30.10.2023 року у період часу з 17 год. 54 хв. по 18 год. 23 хв. ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: Чернівецька область, Чернівецький район, с. Кліводин, вул. Головна, 95, шляхом незаконного використання попередньо здобутої інформації щодо банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 та знаючи ПІН-код доступу до зазначеної банківської картки, внаслідок несанкціонованого втручання в роботу автоматизованих систем, шляхом входу в особистий кабінет в додатку «Приват 24», використовуючи мобільний телефон марки «Redmi 6» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , який отримала у тимчасове користування від ОСОБА_10 , виявила, що на рахунку банківської картки АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 , відкритої на ім`я потерпілого ОСОБА_10 , наявні грошові кошти.

Реалізуючи свій злочинний умисел на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, ОСОБА_7 діючи умисно, з корисливих спонукань, повторно, в умовах воєнного стану, без дозволу потерпілого та його відома, використовуючи Інтернет-банкінг «Приват 24» ОСОБА_9 , 30.10.2023 року у період часу з 17 год. 54 хв. по 18 год. 23 хв. сформувала чотири документи на переказ грошових коштів із карткового рахунку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_3 , відкритого на ім`я ОСОБА_9 , на рахунок банківської картки АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_4 , виданої на ім`я ОСОБА_7 , чотирма транзакціями по 1000 грн. на загальну суму 4000 грн., тим самим розпорядилась ними на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинила потерпілому ОСОБА_11 матеріальну шкоду на загальну суму 4000 грн..

Таким чином, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_7 у повному обсязі визнала свою вину в інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях, жодного розкаяння щодо вчиненого не висловила.

Позиції учасників апеляційного провадження в судових дебатах.

Адвокат ОСОБА_6 повністю підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з підстав зазначених в ній, змінити вирок суду першої інстанції та призначити обвинуваченій ОСОБА_7 покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1, ч.2 ст. 361 КК України, і на підставі ст. 75 КК України прийняти рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Прокурор просив вирок районного суду залишити без змін, а доводи наведені стороною захисту в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції без задоволення, вважаючи їх безпідставними і такими, що не спростовують висновків суду в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 ..

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких апеляційний суд виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Встановивши суть вироку та з`ясувавши вимоги апеляційної скарги адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , з`ясувавши думку сторін судового засідання щодо заявлених апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів справи вбачається, що у суді першої інстанції справа була розглянута у відповідності з вимогами ч.3 ст. 349 КПК України, тому вирок в частині правильності кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_7 , доведеності її вини, повноти зібраних та досліджених доказів щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, апеляційним судом не перевіряється, відповідно до загальної засади змагальності процесу та положень ч.1 ст. 404 КПК України.

При перевірці доводів, наведених у апеляційній скарзі стороною захисту, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених районним судом.

Аналізуючи апеляційні вимоги адвоката в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 в частині призначеного їй покарання, яке за своїм розміром, на думку захисту, є суворим, колегія суддів вважає, що вони не заслуговують на увагу суду.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Твердження апелянта щодо наявності в його підзахисної ОСОБА_7 ряду пом`якшуючих обставин, які давали суду можливість та законні підстави призначити їй менш суворе покарання із застосуванням ст. 69 КК України, є безпідставними й жодним чином не підтвердженими, а також не спростовують висновків суду в цій частині.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 визнано винуватою за вчинення злочинів, передбачених ч.4 ст. 185 та ч.1, ч.2 ст. 361 КК України і призначено останній покарання із застосуванням вимог ч.1 ст. 70, ч.1 ст. 71 КК України та остаточно визначено покарання у вигляді 5 років 6 місяць позбавлення волі.

Згідно із ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК України, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого, у контексті ст. 414 КПК України, розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак особи, щодо якої ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегією суддів встановлено, що при призначенні покарання останній, суд врахував характер та ступінь суспільної небезпечності вчинених нею кримінальних правопорушень, що обвинувачена повністю визнала свою вину, раніше судима за вчинення корисливого злочину, вчинила ряд злочинів під час іспитового строку, в тому числі і тяжкий злочин, за місцем проживання характеризується з хорошої сторони, є людиною молодого віку, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, однак перебуває на «Д» обліку лікаря-психіатра з діагнозом: F06.3.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, є спів мірним протиправному діянню і не може вважатися суворим.

Твердження сторони захисту в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 щодо таких обставин, як повне визнання вини останньою, щире розкаяння, яка є особою з вадами здоров`я, по місцю проживання характеризується посередньо, а потерпілий ОСОБА_9 не пред`являв цивільного позову і просив її суворо не карати, як таких, що дають суду апеляційної інстанції можливість перейти до більш м`якого покарання відносно його підзахисної із застосуванням ст. 69 КК України, є безпідставними й жодним чином апелянтом не підтвердженими під час розгляду справи в апеляційному суді.

Слід зазначити, що пом`якшуючі обставини чи їх сукупність мають бути в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами правопорушення, роллю, яку виконувала особа визнана винуватою у вчиненні діяння, її поведінкою під час вчинення протиправних дій та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку правопорушення та/або небезпечність винуватця.

Так, у своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 посилається на положення ст. 69 КК України, однак фактично не обґрунтовує, які саме обставини є такими, які б слугували призначенню його підзахисній ОСОБА_7 покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.1, ч.2 ст. 361 КК України, та які б давали підстави для її звільнення від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України.

Статтею 75 КК України передбачено, що суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Однак, для врахування тих чи інших пом`якшуючих обставин судом при призначенні покарання, обвинувачений чи його адвокат повинні належним чином обґрунтувати і довести, яким є зв`язок цих обставин із вчиненим кримінальним правопорушенням, і чому вони істотно знижують його тяжкість. Більше того, визнання тієї чи іншої обставини пом`якшуючою, яка не зазначена в ч.1 ст. 66 КК України, є правом суду, а не обов`язком.

Проте, таких доводів адвокатом ОСОБА_6 під час слухання справи у суді апеляційної інстанції не наведено.

Окрім того, як вбачається з вироку суду, обвинувачена ОСОБА_7 , хоч і визнала свою провину у повному обсязі, проте жодного розкаяння щодо вчиненого не висловила.

Отже, судом першої інстанції враховано, а апеляційним судом перевірено особу обвинуваченої ОСОБА_7 , яка раніше притягувалася до кримінальної відповідальності, вчинила інкриміновані їй діяння під час іспитового строку, офіційно не працевлаштована, отже основним джерелом його доходів є вчинення злочинів проти власності, при цьому врахувавши її матеріальний та сімейний стан, а також стан її здоров`я, яка за своїм психічним станом на даний час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Попри це, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 до обставин, що пом`якшують покарання віднесено визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 повторно вчинила крадіжку в період запровадженого в країні воєнного стану, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 р..

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що ОСОБА_7 будучи раніше судимою (18.05.2023) та звільненою від відбування реального покарання з випробуванням на три роки, не усвідомила наданої їй можливості вільно пересуватися та продовжувати жити звичним життям і вести побут, тобто обвинувачена нехтуючи своєю свободою, вчинила новий злочин в період іспитового строку, до того ж у короткий проміжок часу (жовтень 2023 року).

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зваживши все вище наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає обставин для призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш м`якого покарання із застосуванням ст. 69 КК України, як і не знаходить підстав для звільнення обвинуваченої від покарання із випробуванням, як про те апелює сторона захисту.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржений вирок районного суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, а визначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

За встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту в частині призначеного покарання обвинуваченій ОСОБА_7 , оскільки воно не слугуватиме покаранню, яке буде необхідним і достатнім для виправлення останньої та попередження вчинення нею нових злочинів, і може сприяти виникненню та формуванню у неї думки щодо вседозволеності, відчуття безкарності та неповаги до норм чинного законодавства, яке охороняє суспільні інтереси.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а Вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 , засудженої за ч.1, 2 ст. 361, ч.4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення проте може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного суд протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим у тому ж порядку і строк з дня отримання ухвали суду.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3