Справа № 541/2468/24
Провадження № 1-кс/541/719/2024
У Х В А Л А

Іменем України

17 липня 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миргород клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000748 від 07.07.2024,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, просив суд надати в користування транспортний засіб ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 для перевезення сільськогосподарської продукції.

В обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09.07.2024 по справі № 541/2468/24 в кримінальному провадженні № 0000748 від 07.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України було накладено арешт на транспортний засіб ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 , котрий належить йому, ОСОБА_3 . Підставою накладення арешту на майно стало забезпечення збереження майна, не допущення його втрати чи знищення. Посилається на те, що на даний час транспортний засіб йому необхідних для перевезення сільськогосподарської продукції.

В судове засідання заявник ОСОБА_3 не з`явився.

Прокурор ОСОБА_4 подала заяву, в якій просила розгляд клопотання провести за її відсутності. Зазначила, що клопотання не підлягає до задоволення , оскільки на даний час проводиться ряд слідчих дій та експертних досліджень з необхідністю використання даного транспортного засобу. Слідчим 12.07.2024 року призначено транспортно-трасологічну експертизу під час проведення якої буде досліджуватися транспортний засіб ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 .

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалося.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Арешт майна, відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України , є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Так, вирішуючи питання про подальше застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

За змістом ч. 1 ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Отже, в умовах реалізації учасниками кримінального провадження конституційного принципу змагальності і свободи в наданні ними суду своїх доказів, слідчим суддею мають бути встановлені фактичні дані для висновку про відсутність у провадженні обставин, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння особи майном та обумовлювали арешт її майна.

Як зазначалося вище, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 09 липня 2024 року (справа №541/2468/24, провадження 1-кс-541/683/2024) у кримінальному провадженні №0000748 від 07.07.2024 року, накладено арешт в тому числі на автомобіль марки ГАЗ 3309 д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 є ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 із забороною розпорядження, користування вказаним майном та його відчуження у будь-який спосіб.

Абзацом 2 ч. 1 ст. 174 КПК України визначено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, обов`язок з доведення відсутності подальшої потреби застосування арешту майна покладається саме на особу, яка просить скасувати такий арешт.

Як вказує прокурор у заяві, на теперішній час тривають слідчі дії, проводять експертизи, кримінальне провадження не завершено, а тому фактично мета заходу забезпечення кримінального провадження в повному обсязі не досягнута.

Проаналізувавши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити достатність підстав для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім цього, кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, що також унеможливлює скасування вказаного заходу.

Таким чином, обставин, передбачених ч. 1 ст. 174 КПК України, які б вказували на необхідність скасування арешту майна, про яке йдеться, слідчим суддею не встановлено.

При цьому, слідчий суддя роз`яснює, що заявник не позбавлений процесуальної можливості повторно ініціювати питання скасування арешту майна, попередньо долучивши відповідні матеріали, якими правова позиція заявника буде підтверджуватися.

За наведених підстав, не підлягає задоволенню клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000748 від 07.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170, 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0000748 від 07.07.2024 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддяОСОБА_1