Провадження № 1-кс/686/9533/24
15 листопада 2024 року м. Хмельницький
В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 зазначає, що усі необхідні слідчі дії та експертизи із транспортним засобом у межах кримінального провадженні проведені, транспортний засіб йому необхідний для користуванн.
ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, просив скасувати арешт на автомобіль марки «KIA», моделі «Sorento»,р.н. НОМЕР_1
Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі ,у якому висловився проти задоволення клопотання з підстав не проведення усіх слідчих дій щодо арештованого майна.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 19.05.2024, близько 20 год. 47 хв., на перехресті вулиць Свободи та Подільської у м. Хмельницькому відбулась дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення автомобіля марки «KIA»,моделі «Sorento»р.н. НОМЕР_1 під керуванням військовослужбовця НОМЕР_3 мобільного прикордонного загону НОМЕР_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та мотоцикла марки «Honda», р.н. НОМЕР_5 під керуванням старшого слідчого СУ ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у виглядіЗЧМТ, перелому п`ятої п`ясної кістки правої кисті, забою правого гомілкового суглобу та правої частини тазу.
Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_6 від 20.05.2024 автомобільмарки «KIA»,моделі «Sorento»,р.н. НОМЕР_1 та мотоцикл марки «Honda», р.н. НОМЕР_5 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2024 було накладено із тимчасовим позбавленням права відчуження, розпорядження та користування, серед іншого на на автомобіль марки «KIA», моделі «Sorento»,р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску.
Згідно з ухвалою суду, арешт накладався з метою забезпечення збереження речового доказу.
За змістом частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів.
Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.
Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".
Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.
За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Відповідно до ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.
Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ у вказаному питанні, необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).
Практика Європейського суду з прав людини орієнтує на те, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).
Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.
Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження , у межах досудового розслідування проведений огляд автомобіля марки «KIA», моделі «Sorento»,р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску та інженерно-транспортна експертиза цього транспортного засобу.
У своєму письмовому запереченні прокурор, зазначаючи, що із арештованим майном не проведені усі необхідні слідчі дії, не навів переконливих доводів про необхідність збереження заборон користування транспортним засобом. Відомостей про необхідність використання транспортного засобу для конкретних слідчих дій чи переліку їх, прокурор не надав.
З урахуванням викладених обставин, фіксації усіх технічних характеристик транспортного засобу, дослідження слідів, що виникли внаслідок події та обставин дорожньо-транспортної пригоди, слідчий суддя приходить до висновку про недоцільність подальшого застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження до транспортного засобу із застосуванням усіх визначених законом заборон.
А тому клопотання власника майна про можливість скасування арешту є обґрунтованим у цій частині та підлягає задоволенню щодо скасування заборони користування транспортним засобом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя
Скасувати у частині заборони користування арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22.05.2024, залишивши заборони розпорядження та відчуження на автомобіль «автомобіль марки «KIA», моделі «Sorento»,р.н. НОМЕР_1 , 2005 року випуску, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 .
У іншій частині вимог клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проглошення..

Слідчий суддя