Справа № 346/2844/21
Провадження № 11-кп/4808/428/24
Категорія ч.4 ст. 187 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши без участі сторін матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року про продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 19 липня 2024 року клопотання прокурора задовольнено частково та продовжено запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, на строк шістдесят днів - до 16 вересня 2024 року включно.

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що ухвала суду першої інстанції про продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є незаконною та необґрунтованою.

Зазначає, що оскаржувана ухвала суду не відповідає вимогам ст. 370 КПК України. Суд в ухвалі про продовження запобіжного заходу не зазначив відомостей про обставини, які свідчать про існування ризиків передбачених.1 ст. 177 КПК України, а тому безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження щодо нього запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою.

Вказує, що суд першої інстанції всупереч заперечення сторони захисту не звернув увагу, що клопотання прокурора про продовження запобіжного захисту щодо нього не підлягає до задоволення, так і не підлягає до розгляду, внаслідок невідповідності вимогам п.п. 3,5,6 ч.1 ст. 184 КПК України та внесення до нього неправдивих відомостей.

Судом першої інстанції не виконуються вимоги передбачені п.1 ч.1 ст. 178 та ст. 194 КПК України.

Звертає увагу, що судом першої інстанції грубо порушуються його права на захист щодо порядку розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, згідно п.п. 6.7 ч.2 ст. 193 КПК України, а також порушується вимоги закону щодо строків розгляду поданих ним клопотань та заяв, які надходять до суду.

Зазначає, що клопотання про виклик до суду свідків від сторони захисту під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, суд першої інстанції взагалі не поставив на обговорення в судовому засіданні та не розглянув таке клопотання, а тому такі дії свідчать не тільки про недовіру до суду, а вказують на вчинення кримінального проступку щодо грубого порушення права на захист.

Також судом першої інстанції не розглянуто подану ним заяву про роз`яснення судового рішення, чим порушено вимоги ч.ч.2,4 ст. 380 КПК України.

Вважає, що суд першої інстанції не має права утримувати своїм рішенням особу під вартою, посилаючись у своїй ухвалі лиш на одне припущення, а саме щодо можливих протиправних дій в майбутньому.

Також необґрунтовано зазначено в ухвалі про наявність нібито суспільного інтересу, який з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. Кримінальне провадження за яким його незаконно обвинувачують має особливий характер, який не пов`язується із суспільним інтересом щоб утримувати особу під вартою.

Разом з тим, щодо належної процесуальної поведінки, суд першої інстанції залишив поза увагою його письмову гарантію про визнання покладених на нього процесуальних обов`язків у випадку зміни або скасування запобіжного заходу.

Вказує, що згідно рішення ЄСПЛ у справі «Кіснічан проти України», Європейський суд вже зазначав про грубі порушення прав людини, які були допущені попередніми рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій.

Звертає увагу на вказівки ВССУ викладених у постанові №14 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики щодо застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою».

Крім того зазначає, що визначений мінімальний розмір застави - 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 грн. є завідомо непомірний для нього та його сім`ї, враховуючи при цьому попередню його заробітну плату а також дружини.

Просить ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19.07.2024 року скасувати та звільнити його з під варти в залі суду або зменшити заставу, призначивши 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В поданому доповненні до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_6 вважає оскаржувану ухвалу необгрунтованою. Вказує, що судом першої інстанції не звернуто уваги на вимоги ч.4 ст. 182 КПК України, оскільки визначена сума застави є завідомо непомірна для нього.

Просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою визначити заставу - 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 140 000 грн.

Крім цього, просить в якості застави в сумі 140 000 грн. зарахувати його майно (земельну частку - пай), а також просить розгляд вказаної справи проводити без його участі.

До початку апеляційного розгляду від захисника ОСОБА_7 надійшло клопотання, в якому просить розгляд вказаної справи проводити в письмовому провадженні.

Із змісту поданої прокурором заяви до початку апеляційного розгляду вбачається, що у зв`язку з відпусткою та неможливістю замінити його іншим прокурором, просить призначений на 05.08.2024 року розгляд провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 19.07.2024 року провести у відповідності до ст. 406 КПК України за його відсутності.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого слід залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 в поданій апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно продовжив щодо нього строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду клопотання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати шістдесяти днів. До спливу строку дії запобіжного заходу суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин передбачених ст.178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , з огляду на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати.

Обставини на які посилається апелянт не спростовують висновків суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченому та не запобігатиме наведеним ризикам.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував як обставини справи, так і відомості що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_6 , які не спростовують висновків суду.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції обґрунтовано врахував тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_6 , а саме, що вони відноситься до особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна, а також врахував особу обвинуваченого та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду, впливати на потерпілих, свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Щодо інших доводів обвинуваченого, викладених в апеляційній скарзі, зокрема і про залишення поза увагою судом подані стороною захисту заяви та клопотання, то слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст.4221 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Таким чином, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Будь-які інші доводи сторін кримінального провадження можуть бути покладені в апеляційну скаргу під час оскарження судового рішення ухваленого за результатами розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 392 КПК України, ухвали, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судових рішень, передбачених частиною першою цієї статті, окремому оскарженню не підлягають, крім випадків, визначених цим Кодексом. Заперечення проти таких ухвал можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою цієї статті.

Також слід зазначити, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що визначений судом розмір застави є завідомо непомірним для нього, колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи із такого.

Відповідно до положень ч.3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно вимог ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України, який відповідно до ст. 12 цього Кодексу є особливо тяжким злочином.

Відповідно до вимог ч.5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявність застави в такому мінімальному розмірі зможе гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Також колегія суддів звертає увагу, що визначений розмір застави не є надмірним, він відповідає обставинам вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченого.

Щодо доводів обвинуваченого про зарахування його майна (земельної частки паю) замість внесення застави в сумі 140 000 грн., колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони суперечать вимогам КПК України.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу з доповненням обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5