Справа № 308/6474/24
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.07.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/311/24 за апеляційною скаргою володільця майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2024.

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000115 від 16.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та накладено арешт на майно, вилучене 12.03.2024 у ході санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання прокурор вказав на те, що Ужгородським РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000115, відомості про яке 16.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 15.01.2024 на лінію «102» надійшло повідомлення про те, що в м. Ужгороді по вул. Карпатської України, 38, на стоянці супермаркету «Сільверленд», невідомі особи, пошкодили заднє праве скло на автомобілі марки «Nissan Leaf» д.н.з. НОМЕР_3 та викрали сумочку з документами ( паспорт, військовий квиток) та грошовими коштами. При опрацюванні камер відеоспостереження, які розташовані на прилеглій до місця події території, встановлено, що до даного злочину причетні двоє осіб, які 15.01.2024, о 18 год 14 хв приходять на стоянку супермаркету «Сільверленд» зі сторони вул. Карпатської України, в одязі чорного кольору, о 18 год 05 хв потерпілий ОСОБА_8 виходить з автомобіля і заходить в супермаркет, після чого, до автомобіля підходить один з фігурантів (особа № 1), а інший (особа № 2) стоїть неподалік автомобіля та слідкує за виходом із супермаркету розмовляючи по телефону, о 18 год 14 хв фігурант № 1 розбиває заднє пасажирське скло та здійснює крадіжку сумки, після чого, обидва швидко рухаються в сторону зупинки, яка розташована на вул. Карпатської України та сідають в маршрутку д.н.з. НОМЕР_4 , а о 18 год 14 хв фігурант № 1 розбиває заднє пасажирське скло та здійснює крадіжку сумки, після чого обидва швидко рухаються в сторону зупинки, яка розташована на вул. Карпатської України та

-2-

сідають в маршрутку н.з. НОМЕР_4 , о 18 год 46 хв фігуранти виходять із маршрутки в АДРЕСА_2 та о 18 год 52 хв пересідають в рейсовий автобус сполученням «Удгород-Мукачево», де виходять на зупинці с. Старе Давидково Мукачівського району Закарпатської області.

12.02.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилученоавтомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 .

Постаново старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 12.03.2024, вищевказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Клопотання прокурора мотивовано тим, що вказане у ньому майно (транспортний засіб) є речовим доказами у кримінальному провадженні, тому на таке слід накласти арешт. Потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні, а також те, що у разі задоволення вказаного клопотання може бути виконане завдання арешту, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України, тобто запобігання можливості його приховування, псування, знищення, перетворення та відчуження з метою забезпечення збереження речових доказів, задля захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді мотивована тим, що зазначене у клопотанні майно визнане речовими доказами у кримінальному провадженні, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та з урахуванням можливості використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадження, з метою збереження речового доказу, а також для досягнення повноти та всебічності у даному кримінальному провадження, прийшов до висновку про наявність достатність підстав для накладення арешту на це майно, яке відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

В апеляційній скарзі володілець майна ОСОБА_6 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді від 15.04.2024. Вважає, що ухвала слідчого судді про накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , фактичним власником якого є ОСОБА_9 є незаконною та необґрунтованою, а викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Зазначає, що дійсно він користується вказаним автомобілем в побутових цілях, тому накладення на нього арешту є безпідставним. Даний автомобіль не має жодного відношення до розслідуваного кримінального провадження, а застосування такого виду обтяження як заборона його користування, зумовить неможливість використання транспортного засобу для вирішення побутових потреб сім`ї та поставить його родину в скрутне матеріальне становище. Просить ухвалу слідчого судді від 15.04.2024 скасувати та постановити нову, якою передати автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , йому на відповідальне зберігання з правом користування вказаним транспортним засобом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення володільця майна ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги, промову прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ували слідчого судді без змін, дослідивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга володільця майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

-3-

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. У відповідності до вимог ст. 16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 15.04.2024 відповідає не в повній мірі.

Арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумної підозри вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, відповідно до ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

-4-

Як вбачається з матеріалів судового провадження Ужгородським РУП ГУ НП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000115, відомості про яке 16.01.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В межах зазначеного кримінального провадження прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 12.03.2024 в ході санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 .

Звертаючись до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, прокурор послався на те, що вилучений в ході огляду транспортний засіб вважаються знаряддями та засобами вчинення кримінального правопорушення, його перебування на зберіганні у третіх осіб, створює високі ризики до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі вказаного майна, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, передбачених ч. 1 ст. 2 КПК України.

Постаново старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області від 12.03.2024, транспортний засіб марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000115 від 16.01.2024.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що з метою збереження зазначеного майна та недопущення його втрати, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке визнано речовим доказом, є необхідним та достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки сприятиме досягненню мети швидкого, повного, неупередженого досудового розслідування, а також запобігатиме настанню будь-яких негативних наслідків.

У зв`язку з чим, апеляційний суд вважає необґрунтованими наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_6 доводи про те, що зазначене у клопотанні прокурора майно, не містить на собі інформацію про будь-яку злочинну діяльність, а тому не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та не може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що зазначене у клопотанні майно, підпадає під ознаки майна передбаченого ст. 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному проваджені, а також те, що на цій стадії потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права фактичного володільця майна ОСОБА_6 .

У зв`язку з наведеним доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, яке вилучене 12.03.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку, не ґрунтуються на вимогах закону та спростовуються матеріалами провадження та викладеними вище обставинами.

До того ж у клопотанні прокурора, і в ухвалі слідчого судді зазначено мету та правові підстави для арешту вказаного вище майна. При цьому пряме чи побічне значення цього майна до обставин кримінального правопорушення, також є предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи

-5-

обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Сукупність наданих суду матеріалів містить достатньо розумних підстав і підозр вважати, що вилучене 12.03.2024 під час проведення обшуку майноможе бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000115 від 16.01.2024.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що стороною обвинувачення доведено відповідність цього майна критеріям визначеним у ст. 98 КПК України. З урахуванням наведеного слідчий суддя встановила належні правові підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

У свою чергу, в кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був упевнений в тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обтяження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно практики ЄСПЛ втручання у власність (користування) юридичних осіб це вимушений захід, який держава застосовує тимчасово для досягнення певного результату. Таке втручання є виправданим, якщо воно здійснюється для задоволення суспільного інтересу, у визначенні якого суд надає державам право користуватися значною свободою розсуду з огляду на те, що національні органи влади краще знають потреби власного суспільства і перебувають у кращому становищі, ніж міжнародний суддя для оцінки того, що становить суспільний інтерес. Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема: законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

На підставі наведених обставин, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора в частині накладання арешту на вказане вище майно.

Разом з тим, згідно вимог ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При вирішені питання про арешт майна слідчий суддя також повинен врахувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.

-6-

Згідно практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, застосований слідчим суддею спосіб накладення арешту на майно - автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 ,шляхом заборони користування ним, не виправдовує в цьому випадку ступінь втручання у право власності особи та порушуватиме баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Поряд з тим колегія суддів також враховує, що санкцією ч. 4 ст. 185 КК України не передбачено конфіскації або спеціальної конфіскації майна, а тому вважає за можливе застосувати менш обтяжливий спосіб арешту майна із забороною розпорядження та відчуження цього майна.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід частково задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на вилучене 12.03.2024 під час проведення огляду обшуку майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 , шляхом заборони розпорядження та відчуження цього майна.

На думку колегії суддів, такого виду обтяження буде достатньо для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатиме вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга володільця майна ОСОБА_6 підлягає задоволенню.

При прийнятті рішення колегія суддів враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; положення ст. 220,317 цього ж Кодексу про те, що саме за клопотанням учасників процесу сторони обвинувачення чи захисту апеляційний суд визначає необхідність дослідження тих чи інших доказів для з`ясування фактичних обставин справи

Керуючись ст. 404, 405, 407, 412, 415, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу володільця майна ОСОБА_6 задовольнити.

-7-

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.04.2024 скасувати.

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000115 від 16.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 12.03.2024 у ході санкціонованого обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: автомобіль марки «Volkswagen Bora» державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, з номером кузова НОМЕР_2 , який перебуває у користуванні ОСОБА_6 шляхом заборони його відчуження та розпорядження.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді