КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2024 року, якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року включно,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Фастівського міськрайонного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001149 від 26 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого п. 7 ч. 2 ст. 115 КК України.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2024 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року включно.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2024 року скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний період доби з покладенням обов`язків: прибувати до суду, не відлучатися з населеного пункту де проживає, повідомляти суд про зміну свого місця проживання, утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що сама тяжкість чи особлива тяжкість обвинувачення не є і не може бути основною підставою для прийняття рішення про продовження строків тримання під вартою, відповідно до рішень ЄСПЛ, однак, судом першої інстанції не звернуто увагу на усталену практику Європейського суду та навпаки, прийнято рішення без обґрунтованих доведених зазначених ризиків. Сторона захисту зазначає, що в матеріалах судового провадження відсутні будь-які докази існування, тим більше продовження існування гіпотетичним, абстрактним ризикам, на які посилається сторона обвинувачення. Звертає увагу на тривале тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 без фактичного розгляду справи по суті, що в свою чергу є порушенням як конституційних прав так і прав передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Вказує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки, обставинам, які враховують при обранні чи продовженні запобіжного заходу, дані обставини, що свідчать на користь можливої зміни запобіжного заходу на більш м`який були надані стороною захисту, а саме: відсутність у ОСОБА_5 судимостей, наявність постійного місця проживання де тривалий час (більше 15 років) проживав та зареєстрований ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , наявність отриманої спеціальності та роботи в "НКЦ Буденергоатом", електрослюсарем, наявність міцних соціальних зв`язків та піклування та підтримання родинних стосунків з батьками.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, які надійшли в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що від учасників даного кримінального провадження не надходило клопотання про розгляд поданої апеляційної скарги за участю сторін, колегія суддів вважає за необхідне розгляд апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснювати без участі сторін кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи, покарання за який передбачено у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, а тому усвідомлюючи покарання, що загрожує йому у разі визнання судом винуватим, може переховуватися від суду. Крім того, враховуючи стадію судового розгляду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ризики можливого переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі, шляхом незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, є доведеними, а тому задовольнив клопотання прокурора про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість тримання особи під вартою, суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та своїм рішенням забезпечив високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

На думку колегії суддів, обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час добі, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовують висновками суду апеляційної інстанції, які викладені вище.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам, які враховують при обранні чи продовженні запобіжного заходу, оскільки вказані обставини, свідчать про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, а саме: відсутність у ОСОБА_5 судимостей, наявність постійного місця проживання де тривалий час (більше 15 років) проживав та зареєстрований ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , наявність отриманої спеціальності та роботи в "НКЦ Буденергоатом", електрослюсарем, наявність міцних соціальних зв`язків та піклування та підтримання родинних стосунків з батьками - є безпідставними, оскільки перелічені позитивні відомості про обвинуваченого ОСОБА_5 , на переконання суду апеляційної інстанції не скасовують караності діяння та істотно не впливають на існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо доводів сторони захисту про тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, то суд апеляційної інстанції не вбачає надмірності тримання цього під вартою враховуючи перевагу існуючого суспільного інтересу, викликаного вчиненим особливо тяжким злочином проти життя особи, над повагою до особистої свободи обвинуваченого.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Фастівського міськрайонного судуКиївської області від 16 серпня 2024 року, якою ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року включно, винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2024 року, якою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 жовтня 2024 року включно - без зміни.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3