КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 липня 2024 року включно.

Таке рішення суд, врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які, у разі визнання його судом винуватим, строк покарання передбачає довічне позбавлення волі, а також те, що обвинувачений ОСОБА_5 не має постійної роботи та стабільного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень щодо малолітньої та неповнолітньої дитини, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, і тому визнав необхідним продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою,оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 , вважаючи ухвалу суду незаконною, просить її скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що стороною _____________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4176/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_6

Категорія: ч. 6 ст. 152 КК України Доповідач ОСОБА_1

обвинувачення був порушений порядок вручення клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме зазначене клопотання було надане за п`ять хвилин до початку розгляду клопотання, строк на ознайомлення із самим клопотанням і додатками до нього йому не надавався, що є грубим порушенням права на захист.

Також стороною обвинувачення не було надано жодних доказів на обґрунтування вимог свого клопотання і можливої неналежної поведінки обвинуваченого.

Крім того, зазначає, що судом не взято до уваги те, що докази про вчинення ним кримінального правопорушення відсутні, оскільки у матеріалах судової справи наявна відповідна заява потерпілого, і те, що єдиний пункт, яким сторона обвинувачення обґрунтовує продовження його тримання під вартою, є тяжкість покарання, а також те, що він має на утриманні хвору матір, має постійне місце роботи, позитивні характеристики та раніше не судимий.

До того ж, вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України щодо нього у даному кримінальному провадженні відсутні, а стороною обвинувачення не доведені.

При цьому зазначає, що, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі від 23.02.12 «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Тобто одних припущень слідчого та прокурора щодо наявності певних ризиків недостатньо для винесення слідчим суддею, судом рішення про обрання запобіжного заходу (продовження тримання під вартою), кожен конкретний ризик має бути доведений та обґрунтований доказами його існування, з наданням копій матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Таким чином, вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зобов`язань покладених судом буде достатнім для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

З огляду на вказані вимоги закону апеляційний розгляд здійснено без участі сторін судового провадження, оскільки відсутні клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, були дотримані судом першої інстанції, а доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про відсутність підстав для продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими.

Як убачається з матеріалів провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 , Солом`янським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження № 0000933 по обвинуваченню ОСОБА_5 увчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301, ч. 1 ст. 301-1, ч. 4 ст. 301-1, ч. 4 ст. 152, ч. 6 ст. 152 КК України.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які, у разі визнання його судом винуватим, строк покарання передбачає довічне позбавлення волі, та те, що обвинувачений ОСОБА_5 не має постійної роботи та стабільного джерела доходів, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень щодо малолітньої та неповнолітньої дитини, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, мотивував існуванням на даний час ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, і тому визнав необхідним продовжитиобвинуваченому ОСОБА_5 строк тримання під вартою, оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою не зменшилися, а більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів, оскільки судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування найсуворішого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і неможливість застосування до нього жодного з більш м`яких запобіжних заходів, є безпідставними.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Враховуючи характер та конкретні обставини висунутого ОСОБА_5 обвинувачення у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, зокрема і особливо тяжкого кримінального правопорушення проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, а також дані про особу обвинуваченого, який не має постійної роботи та стабільного джерела доходів, та, з огляду на ці обставини, існування обґрунтованих ризиків, щообвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі встановлення судом його винуватості, може переховуватися від суду та вчинити інші кримінальні правопорушення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваної ухвали за тими доводами, на які посилається обвинувачений ОСОБА_5 , а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні судом першої інстанції питання доцільності продовження обвинуваченомуОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як і підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який, колегія суддів не встановила.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_5 про порушення прокурором порядку вручення клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, що зазначене клопотання було надане за п`ять хвилин до початку його розгляду та строк на ознайомлення із самим клопотанням і додатками до нього йому не надавався, що є грубим порушенням права на захист, не є слушними, оскільки зазначені вимоги не поширюються на випадки розгляду питання доцільності продовження строку тримання обвинуваченого під вартою під час судового розгляду у порядку ст. 331 КПК України.

Твердження обвинуваченогоОСОБА_5 в апеляційній скарзі, що судом не взято до уваги, що єдиний пункт, яким сторона обвинувачення обґрунтовує продовження його тримання під вартою, є тяжкість покарання, не заслуговують на увагу, оскільки висновок суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ґрунтується на наявності сукупності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та обставин, визначених ст. 178 КПК України.

При цьому слід зазначити, що на даній стадії кримінального провадження суд апеляційної інстанції не уповноважений досліджувати обставини вчинення кримінального правопорушення, перевіряти належність і допустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, а тому посилання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що докази вчинення ним кримінального правопорушення відсутні, не можуть бути предметом даного апеляційного розгляду під час перевірки ухвали суду про продовження строку тримання під вартою в порядку ст. 422-1 КПК України.

Наведені обвинуваченим ОСОБА_5 дані про його особу, зокрема те, що він позитивно характеризується, раніше не судимий, має постійне місце роботи, та має на утриманні хвору матір, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що можливість уникнення вищевказаних ризиків, передбаченихст. 177 КПК України, може бути досягнута шляхом застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, що є змістом апеляційної вимоги обвинуваченого, принаймні на цій стадії судового розгляду, колегія суддів не вбачає.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року є законною та обґрунтованою, а отже, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 16 травня 2024 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 14 липня 2024 року включно, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3