У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів

судової палати у кримінальних справах:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2024 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги заявника ОСОБА_5 на бездіяльність Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_5 просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, скасувати ухвалу слідчого судді та задовольнити його скаргу.

Узагальнені доводи особи, що подала апеляційну скаргу.

Заявник ОСОБА_5 зазначає, що слідчий суддя не дотримався вимог кримінального процесуального закону, не зазначив про невиконання слідчим вимог ст. ст. 214, 303 КПК України та дійшов помилкового висновку про право слідчого на оцінку відомостей щодо обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що слідчий суддя обґрунтував своє рішення суб`єктивним сприйманням і наведенням норм, домислами та перекрученнями, які є порушеннями норм матеріального та процесуального права, На думку апелянта, з урахуванням вимог ст. 214 КПК України, відповідні відомості повинні обов`язково бути внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

До Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла скарга ОСОБА_5 на бездіяльність Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення.

Скарга обґрунтована тим, що незважаючи на подану ним заяву до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві про вчинення організованими групами фізичних осіб, службових і посадових осіб територіальних органів і підрозділів поліції, прокуратури, Державної прикордонної служби України кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1-3 ст. 382, 126-1, 135, 146, 146-1, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 425, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 426 КК України, орган досудового розслідування викладені у заяві відомості до ЄРДР не вніс.

Відмовляючи у задоволенні скарги заявника ОСОБА_5 , слідчий суддя зазначив, що в заяві ОСОБА_5 не викладено обставин, які можуть свідчити про причетність посадових осіб Державної прикордонної служби України до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1-3 ст. 382, 126-1, 135, 146, 146-1, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 425, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 426 КК України, зокрема щодо невиконання рішення суду. При цьому, фактично ОСОБА_6 повідомляє про невиконання рішення суду від 14.09.2018 р. у цивільній справі № 489/3439/17, де відповідачкою є ОСОБА_7 , проте за цими обставинами вже здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000660.

В апеляційній скарзі заявник ОСОБА_6 просить розглянути апеляційну скаргу за його відсутності, інші, належним чином повідомлені про дату та час апеляційного розгляду справи, учасники судового провадження не з`явились, тому розгляд апеляційної скарги здійснюється за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали, надані судом та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення.

За вимогами ч. 5 ст. 214 КПК України, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, зокрема, про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела.

Виходячи зі змісту ст. 214 КПК України, повноваженням щодо оцінки відомостей, наведених заявником, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наділені слідчий, дізнавач, прокурор.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин, є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до ЄРДР. При цьому, реальність конкретної події злочину має визначатись наявністю об`єктивних даних, що свідчать про ознаки об`єктивної сторони злочину, тобто даних про наявність суспільно небезпечного діяння для злочинів з формальним складом та, додатково, даних про наслідки для злочинів з матеріальним складом.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» від 12.01.2017 р. відмітив, що КПК України передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналіз зазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до ЄРДР.

Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Як вбачається з матеріалів провадження, у скарзі, на бездіяльність посадових осіб Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, заявник ОСОБА_5 зазначав, що вказані посадові особи не внесли до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 382 КК України. Просив зобов`язати слідчого виконати вимоги закону та внести до ЄДРД відомості про вчинення кримінального правопорушення.

За змістом заяви ОСОБА_5 , адресованої до Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, останній просив внести до ЄРДР відомості про вчинення працівниками Державної прикордонної служби України кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1-3 ст. 382, 126-1, 135, 146, 146-1, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 425, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 426 КК України. На думку заявника, неправомірні дії працівників прикордонної служби полягали у тому, що вони незаконно, без його згоди, пропустили через державний кордон України громадянку ОСОБА_7 разом з 3 малолітніми дітьми. Крім того, працівники прикордонної служби пропустили ОСОБА_7 на територію України без дітей, без з`ясування того де залишились 3 малолітніх дітей.

Слідчий суддя дослідивши зміст заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінальних правопорушень, дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей до ЄРДР, оскільки заява заявника не містить викладу обставин, які можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень. При цьому, суд встановив, що фактично заявник порушує питання про невиконання ОСОБА_7 , яка перетнула державний кордон з дітьми, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14.09.2018 р., яким визначено участь ОСОБА_7 , як батька, у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 без участі та присутності матері ОСОБА_7 , проте вказані обставини є предметом розслідування слідчими СВ ВП № 2 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000660.

З такими висновками погоджується і апеляційний суд, оскільки заява ОСОБА_5 дійсно не містить конкретних обставин кримінальних правопорушень, а зводиться лише до незаконного, на думку заявника, факту перетину ОСОБА_7 державного кордон з дітьми, без його дозволу. Водночас, органи Державної прикордонної служби не є стороною у справі, а причетність їх до вчинення розслідуваного у кримінальному провадженні № 0000660 обставин, є припущенням.

Посилання апелянта на те що, викладені в заяві відомості про вчинення кримінальних правопорушень підлягали обов`язковому внесенню в ЄРДР та слідчий повинен був розпочати досудове розслідування, є неспроможними з огляду на наступне.

Аналіз змісту положень ст. 214 КПК України свідчить про обов`язковість вчинення дій лише щодо прийняття та реєстрації заяви, як це передбачено у частині четвертій вказаній статті, і відмова у вчиненні таких дій не допускається.

Разом з тим, зміст частини першої зазначеної статті не передбачає імперативного обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що обов`язок зареєструвати заяву не є обов`язком зареєструвати відомості з цієї заяви в Єдиному реєстрі досудових розслідувань та законодавцем чітко розмежовано поняття внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР у відповідності до положень ч. 1 ст. 214 КПК України та прийняття і реєстрації відповідних заяв, про що йдеться у ч. 4 ст. 214 КПК України.

За таких обставин, відсутні підстави для внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_5 , а тому слідчий суддя дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні його скарги, апеляційна скарга є необґрунтованою, і апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 406, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 13 серпня 2024 року про відмову в задоволенні скарги заявника ОСОБА_5 на бездіяльність Територіального управління ДБР, розташованого у м. Миколаєві, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР залишити без змін, апеляційну скаргу заявника ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3