Справа № 199/1289/24
ВИРОК

іменем України

08 жовтня 2024 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі (далі скорочено Суд):

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001522 від 15.11.2023 за обвинуваченням неповнолітнього:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, без освіти, який не навчається та не працює, не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, яке Суд вважає доведеним із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Формулюючи обвинувачення ОСОБА_4 , яке Суд вважає доведеним, Суд робить застереження, що здійснює розгляд кримінального провадження виключно в межах цього обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому відповідно до обвинувального акту

Суд уважає доведеним, що 14.11.2023 приблизно о 21:40 годині неповнолітній ОСОБА_4 , достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив потерпілого ОСОБА_7 , який в руках тримав мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1 : НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , вартістю 3212 гривень 00 копійок, який належить останньому.

В цей час ОСОБА_4 визначив вказаний мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання, та у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство) ОСОБА_4 того ж дня, тобто 14.11.2023 приблизно о 21:50 годині, продовжуючи перебувати біля будинку АДРЕСА_2 , наблизився до ОСОБА_7 та діючи умисно, з корисливих мотивів, під надуманим приводом здійснити телефонний дзвінок, попросив у останнього мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , не маючи в подальшому наміру його повертати.

В свою чергу ОСОБА_7 , не усвідомлюючи дійсний злочинний намір ОСОБА_4 , погодився та добровільно передав йому свій мобільний телефон, попередньо ввівши в ньому пароль розблокування.

ОСОБА_4 , будучи впевненим, що ОСОБА_7 не здогадується про його злочинні наміри, взяв вказаний мобільний телефон та утримуючи його при собі почав здійснювати телефонний дзвінок.

Далі, 14.11.2023 приблизно о 22:10 годині ОСОБА_4 звернув увагу, що ОСОБА_7 не звертає на нього уваги та, продовжуючи утримувати при собі мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , почав відходити від останнього через автомобільну дорогу в районі будинку АДРЕСА_2 . В свою чергу ОСОБА_7 побіг за неповнолітнім ОСОБА_4 та наздогнавши останнього, почав вимагати повернути йому вищевказаний мобільний телефон.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, а саме мобільного телефону, який належить ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , того ж дня, тобто 14.11.2023 приблизно о 22:10 годині, продовжуючи перебувати біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи, що його дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_7 , утримуючи при собі в руках мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , почав погрожувати застосуванням насильства до ОСОБА_7 щодо спричинення йому фізичного болю, після чого застосовуючи фізичну силу рук, відштовхнув потерпілого від себе в області грудної клітини, чим спричинив ОСОБА_7 фізичний біль.

Далі, доводячи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану, до кінця, неповнолітній ОСОБА_4 , утримуючи при собі в руках мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , побіг у сторону вулиці Берегова в місті Дніпро, таким чином з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, причинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3212 гривень 00 копійок.

2. Позиція сторони обвинувачення.

Прокурор підтримала обвинувачення, висунуте ОСОБА_4

Вважала, що винуватість обвинуваченого в інкримінованому злочині найшла своє повне підтвердження під час судового розгляду, адже, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів з числа передбачених ст. 84 КПК, слідує, що ОСОБА_4 винен у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Пропонувала Суду призначити обвинуваченому покарання із застосуванням вимоги ст. 69 КК України у вигляді пробаційного нагляду на певний строк.

3. Позиція сторони захисту.

Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 186 КК України, при обставинах, викладених вище, визнав повністю та суду показав, що дійсно він, 14.11.2023 приблизно о 21:50 годині перебував біля будинку АДРЕСА_2 , де побачив потерпілого ОСОБА_7 , який тримав в руці мобільний телефон, яким він вирішив заволодіти. Після чого він підійшов до потерпілого ОСОБА_7 та попрохав останнього надати йому телефон з метою здійснення телефонного дзвінка, на що потерпілий погодився та передав йому свій телефон, попередньо розблокувавши його. Після цього він взяв мобільний телефон та, побачивши, що ОСОБА_7 за ним не спостерігає, почав відходити він нього. Потім, потерпілий ОСОБА_7 це побачив та наздогнав його і почав вимагати, щоб він повернув мобільний телефон. В свою чергу він відштовхнув потерпілого руками в грудну клітини та побіг в сторону вул. Берегової в м. Дніпрі. В подальшому мобільний телефон був закладений в ломбард, грошові кошти витрачені на власний розсуд. У вчиненому кається, просив суд суворо не карати, не позбавляти його волі. Спричинену шкоду потерпілому його батьками повністю відшкодовано, йому соромно за вчинене.

4. Суть питання, що вирішується судом.

Відповідно до обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001522 від 15.11.2023 слідує, що ОСОБА_4 обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню в т.ч. 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення .

Особливості наведених правовідносин свідчать, що у провадженні необхідно надати відповідь на такі ключові питання:

(1) чи вчиняв обвинувачений діяння, яке охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого КК України;

(2) чи доведено стороною обвинувачення винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення;

(3) як слід кваліфікувати діяння обвинуваченого, у випадку доведення його винуватості ?

Суд надає ствердні відповіді на 1 та 2 питання, у зв`язку з чим кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України.

5. Обставини, які суд вважає доведеними під час судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 337, п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 368 КПК України, здійснивши судовий розгляд стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акта, дослідивши під час судового розгляду всі докази, надані сторонами кримінального провадження, Суд вважає, що мало місце діяння, у вчинені яких обвинувачується ОСОБА_4 , це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 винний у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, що підтверджується доказами, отриманими під час кримінального провадження, долученими Судом та дослідженими під час судового розгляду.

6. Докази на підтвердження обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_4 .

Судом у відкритому судовому засіданні заслухані показання потерпілого.

Під час показань потерпілого відбувся його прямий та перехресний допит.

Також, у відкритому судовому засіданні Судом були досліджені подані сторонами докази. Під час дослідження доказів сторони скористалися наданими їм процесуальними правами надавати Суду усні та письмові пояснення та заперечення.

Під час дослідження доказів Суд дійшов висновку, що спосіб отримання стороною обвинувачення доказів, визнаних Судом належними і допустимими, був справедливим, а процес дослідження доказів під час судового провадження забезпечував право обвинуваченого на захист.

Викладаючи цей розділ вироку Суд зазначає, що КПК не передбачає обов`язку Суду дослівно викладати у ньому показання потерпілого.

Таке джерело доказів Суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 754/10882/.

Разом з цим Суд,з метою неупередженого та об`єктивного розгляду справи, що є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, та з метою дотримання цієї гарантії, вважає необхідним викласти показання потерпілого в тому обсязі, в якому він дав Суду.

Потерпілий ОСОБА_7 суду показав, що він, 14.11.2023 приблизно о 21:50 годині знаходився біля будинку АДРЕСА_2 , у руці тримав мобільний телефон. В цей момент до нього підійшов незнайомий хлопець - циган, це був ОСОБА_4 , та попрохав надати йому мобільний телефон з метою здійснення телефонного дзвінка, на що він добровільно надав ОСОБА_4 свій мобільний телефон. Після чого ОСОБА_4 почав відходити від нього через автомобільну дорогу біля будинку АДРЕСА_2 . В свою чергу, побачивши, що ОСОБА_4 намагається убігти від нього разом з мобільним телефоном, він наздогнав останнього та почав вимагати повернути йому мобільний телефон. Після чого ОСОБА_4 , тримаючи належний йому мобільний телефон в руці, відштовхнув руками його в область грудної клітини та побіг від нього в сторону вул.. Берегової в м. Дніпрі. В подальшому йому було батьками неповнолітнього ОСОБА_4 відшкодовано заподіяну шкоду. Претензій матеріального характеру до неповнолітнього обвинуваченого він не має. Просив призначити покарання не пов`язане з позбавлення волі;

Крім показань суду ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_7 , вина обвинуваченого в інкримінованому злочині підтверджується належними та допустимими доказами:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.11.2023, відповідно до якого ОСОБА_7 просив правоохоронні органи прийняти заходи до невідомої особи, яка 14.11.2023 приблизно о 21:40 годині шахрайським шляхом заволоділа належним йому мобільним телефоном марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2 а.с. 4);

- протоколом огляду місця події від 14.11.2023 з фототаблицею до нього, згідно з яким було оглянуто ділянку місцевості, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з торця будинку, зі сторони вул. Дементьєва в напрямку Донецького шосе. Як пояснив потерпілий ОСОБА_7 на вказаній ділянці місцевості він передав свій мобільний телефон для здійснення дзвінку та останній в подальшому з місця зник (т. 2 а.с. 5-6);

- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 17.11.2023, відповідно до якого, ні підставі постанови слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 17.11.2023 вилучені 4 (чотири) відеофайли із зовнішніх камер відеоспостереження магазину «Продукти-77» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: Донецьке шосе, 8 в м. Дніпрі від 14.11.2023 (т. 2 а.к.п. 8-9);

- протоколом перегляду відеозапису від 18.07.2023, згідно з яким слідчим переглядалися 4 (чотири) відеозаписи за 14.11.2023 з камер відеоспостереження магазину «Продукти-77» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: Донецьке шосе, 8 в м. Дніпрі. Після перегляду відеозаписів встановлено, як потерпілий ОСОБА_7 разом з іншими особами чоловічої статі у період часу з 21:20 по 21:25 години 14.11.2023 перебуває біля магазину «АТБ-Маркет», де ведуть розмову, по закінченню якої вказані особи чоловічої статі заходять за будівлі магазину і зникають (т. 2 а.с. 11-14);

- протоколом огляду предмету від 12.12.2023 з фототаблицею до нього, відповідно до якого була оглянута картонна коробка з під мобільного телефону марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , гарантійний талон та товарний чек № НОМЕР_3 на придбання вказаного мобільного телефону, які надані потерпілим ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 17-20);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.12.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 на фото № 4 впізнав чоловіка, який 14.11.2023 приблизно о 21:40 годині, знаходився біля будинку АДРЕСА_2 разом з ОСОБА_4 , який попрохав у нього мобільний телефон після чого зник в невідомому напрямку На фото №4 зображений ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 25-27);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 14.12.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 на фото № 2 впізнав чоловіка, який 14.11.2023 приблизно о 21:40 годині, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 попрохав у нього мобільний телефон після чого зник в невідомому напрямку На фото №2 зображений ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 28-30);

- висновком судово-товарознавчої експертизи № 6343/23 від 21.12.2023, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , бувшого у використанні, з урахування зносу, станом на 14.11.2023 становила 3212,00 (три тисячі двісті дванадцять) гривень(т. 2 а.с. 37-41);

- протоколом огляду предмету від 25.12.2023 з фото-таблицею до нього, відповідно до якого був оглянутий мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , синього кольору, в працюючому стані, який перебуває в чохлі синього кольору, який наданий ОСОБА_9 . Як пояснив ОСОБА_9 наданий мобільний телефон він придбав 26.11.2023 в ломбарді на залізничному вокзалі за 2800 гривень (т. 2 а.с. 42-44);

- протоколом зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису від 26.12.2023, відповідно до якого, ні підставі постанови слідчого СВ ВП № 1 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області від 26.12.2023 вилучені 1 (один) відеофайл із зовнішніх камер відеоспостереження будівлі спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 від 14.11.2023 (т. 2 а.с. 49);

- протоколом перегляду відеозапису від 26.12.2023, згідно з яким за участю потерпілого ОСОБА_7 переглядалися 4 (чотири) відеозаписи за 14.11.2023 з камер відеоспостереження магазину «Продукти-77» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: Донецьке шосе, 8 в м. Дніпрі. Після перегляду відеозаписів встановлено, як потерпілий ОСОБА_7 разом з іншими особами чоловічої статі у період часу з 21:20 по 21:25 години 14.11.2023 перебуває біля магазину «АТБ-Маркет», де ведуть розмову, по закінченню якої вказані особи чоловічої статі заходять за будівлі магазину і зникають. За результатами перегляду відеозаписів потерпілий зазначив, що на відеозаписі № 3 він впізнає себе і свого товариша ОСОБА_10 , який одягнутий в куртку білого кольору з чорними вставками і робить сальто перед невідомими хлопцями. На інших відеозаписах зображені невідомі хлопці, які зупинили його біля будинку АДРЕСА_2 з метою дати мобільний телефон для здійснення дзвінка. Також на відеозаписах зображена Особа 2, одягнута в штани темно-синього кольору спортивного типу, куртку темного кольору з капюшоном, кросівки білого кольору, яка і викрала належний йому мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 51-54);

- протоколом перегляду відеозапису від 26.12.2023, згідно з яким за участю потерпілого ОСОБА_7 переглядався 1 (один) відеозапис за 14.11.2023 з камер відеоспостереження будівлі спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . Після перегляду відеозаписів встановлено, як Особа 3, яка одягнена у куртку темного кольору, штани темного кольору, взуття світлого кольору тримає перед собою у правій руці увімкнений мобільний телефон, підходить до сходинок та присідає на першу сходинку. За Особою 3 рухається потерпілий, який зупиняється біля сходин і між ним та потерпілим ведеться розмова. Після чого Особа 3 встає і разом з потерпілим рухаються в сторону Осіб 1 і 2. В руці Особи 3 продовжує перебувати мобільний телефон у увімкненому стані, який останній тримає перед собою. Після чого, о 21:44 годині Особа 3 проходить у праву сторону, на пішохідний тротуар і починає йти в сторону проїзної частини, за ним рухається потерпілий ОСОБА_7 . Після перегляду відеозапису потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що на відеозаписі зафіксований він, а також впізнав хлопця, котрий 14.11.2023 за адресою: АДРЕСА_2 заволодів її мобільним телефоном(т. 2 а.с. 55-58);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.12.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 на фото № 2 впізнав чоловіка ромської національності, який в кінці листопада 2023 року разом з жінкою ромської національності прибули до ломбарду, розташованому на АДРЕСА_1 , та продали мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro за 1500 гривень.На фото №2 зображений ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 63-65);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 28.12.2023, відповідно до якого свідок ОСОБА_11 на фото № 2 впізнав жінку ромської національності, яка в кінці листопада 2023 року разом з чоловіком ромської національності прибули до ломбарду, розташованому на АДРЕСА_1 , та продали мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro за 1500 гривень.На фото №2 зображений ОСОБА_13 (т. 2 а.с. 66-68);

- протоколом перегляду відеозапису від 28.12.2023, згідно з яким за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_14 , законного представника неповнолітнього свідка ОСОБА_15 та психолога ОСОБА_16 переглядалися 4 (чотири) відеозаписи за 14.11.2023 з камер відеоспостереження магазину «Продукти-77» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: Донецьке шосе, 8 в м. Дніпрі. Після перегляду відеозаписів встановлено як неповнолітній свідок ОСОБА_14 та потерпілий ОСОБА_7 перебувають біля магазину «АТБ-Маркет». Також з відеозапису вбачається, як потерпілий разом з іншими особами чоловічої статі у період часу з 21:20 по 21:25 години 14.11.2023 перебуває біля магазину «АТБ-Маркет», де ведуть розмову, по закінченню якої вказані особи чоловічої статі заходять за будівлі магазину і зникають. За результатами перегляду відеозаписів неповнолітній свідок зазначив, що на відеозаписі № 3 він впізнає себе і свого товариша ОСОБА_17 , який стоїть поруч. На інших відеозаписах зображені невідомі хлопці, які, як зазначив йому ОСОБА_7 , зупинили останнього біля будинку АДРЕСА_2 з метою дати мобільний телефон для здійснення дзвінка, а після здійснення дзвінка викрали його мобільний телефон та втекли (т. 2 а.с. 69-73);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 13.02.2024 з диском до нього, відповідно до якого неповнолітній свідок ОСОБА_8 , за участю законного представника неповнолітнього свідка ОСОБА_18 та педагога ОСОБА_19 , повідомив обставини та механізм заволодіння ОСОБА_4 мобільним телефоном марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , 14.11.2023 у вечірній час за адресою: АДРЕСА_2 , вказавши дії винної особи по відношенню до потерпілого (т. 2 а.с. 106-112);

- протоколом перегляду відеозапису від 13.02.2024, згідно з яким за участю неповнолітнього свідка ОСОБА_8 , законного представника неповнолітнього свідка ОСОБА_18 та педагога ОСОБА_19 переглядалися 4 (чотири) відеозаписи за 14.11.2023 з камер відеоспостереження магазину «Продукти-77» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: Донецьке шосе, 8 в м. Дніпрі. Після перегляду відеозаписів встановлено, як потерпілий ОСОБА_7 разом з іншими особами чоловічої статі у період часу з 21:20 по 21:25 години 14.11.2023 перебуває біля магазину «АТБ-Маркет», де ведуть розмову, по закінченню якої вказані особи чоловічої статі заходять за будівлі магазину і зникають. Також неповнолітній свідок зазначив, що на переглянутих відеозаписах він також впізнає себе і свого товариша ромської національності Руслана (Особа 2), який одягнутий в куртку темного кольору. Разом з тим, неповнолітній свідок зазначив, що на відеозаписах також зображений той хлопець (Особа 4), котрого його товариш ОСОБА_20 зупинив біля будинку АДРЕСА_2 , з метою дати мобільний телефон для здійснення дзвінка, у якого ОСОБА_20 відкрито викрав мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (т. 2 а.с. 113-116);

- речовими доказами (т. 2 а.с. 10, 21, 45, 50).

7. Мотиви Суду.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Саме законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлені, зокрема, дотриманням порядку оцінки доказів і визначенням їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів повинна бути оцінена судом з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Хоча суд не мусить надавати відповідь на кожен довід, проте з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. Суд має переконатися, що мотиви рішення, наведені національними судами, не були автоматичними або стереотипними.

Тобто, право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення йде своїм корінням у більш загальний принцип, втілений у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 2930). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, але суд зобов`язаний дати відповідь на істотні аргументи сторони.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі скорочено Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі скорочено ЄСПЛ) суди застосовують Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Перес проти Франції» (рішення від 12.02.2004) вказав, що дія статті 6 Конвенції (право на справедливий суд) полягає і в тому, щоб серед іншого зобов`язати суд провести належне дослідження зауважень, доводів і доказів, представлених сторонами по справі, неупереджено вирішуючи питання про їх належність до справи.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

ЄСПЛ у справі «Жогло проти України» (п. 38, рішення від 24.04.2008 року) зазначив, що усі докази зазвичай мають бути представлені у відкритому слуханні справи в присутності обвинуваченого для забезпечення можливості надати аргументи іншій стороні. Існують винятки з цього правила, але вони не повинні порушувати права захисту.

Суд отримав можливість ознайомитися з позиціями сторони обвинувачення та сторони захисту, вони представлені обома сторонами ґрунтовно, докладно, а викладені в них мотиви зрозумілі. Також слід констатувати, що в ході розгляду справи жодна зі сторін не стверджувала про існування обмежень у реалізації донести свою позицію до Суду та не повідомляла про перешкоди у її доведенні.

Отже, Суд забезпечив змагальність судового процесу і ключовим предметом оцінки є лише переконливість кожної з позицій в аспекті стандарту доведення.

Європейський суд з прав людини наголошує, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення від 10.07.2001 року у справі «Авшар проти Туреччини» п.282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

За правилами статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними та допустимими в розумінні ст.ст. 85-86 КПК України.

Також, жоден доказ не має наперед встановленої сили.

За правилами ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши наявні докази, вважає, що всі докази у кримінальному провадженні у відношенні обвинуваченого є належними, допустимими і достовірними, оскільки отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного.

Недопустимих доказів, отриманих внаслідок істотного порушення прав та свобод людини або доказів та відомостей, які стосуються особи обвинуваченого не має.

ЄСПЛ зазначає, що рівень певності, якого має досягти суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», який є важливим для постановлення справедливого рішення, не повинен досягатися шляхом примусу до зізнання.

Таким чином буде дотримано цілковитої поваги до презумпції невинуватості та статусу обвинуваченого, що є ключовими поняттями для демократичної концепції кримінального судового розгляду.

З огляду на викладене, Суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_4 у інкримінованому кримінальному правопорушенні поза всяким розумним сумнівом доведена і підтверджується обсягом досліджених судом в судовому засіданні доказів в їх сукупності та взаємозв`язкута не викликають у Суду сумнівів.

Порушень вимог закону щодо відкриття доказів стороні захисту, Суд не вбачає.

Під час вирішення питання про допустимість доказів важливе значення має істотність порушення прав і свобод людини, а тому не усі порушення, допущені сторонами при збиранні доказів, є підставою для визнання доказів недопустимими, а відтак і вирішення питання про порушення права на справедливий суд.

З огляду на зазначене Суд приходить до висновку про відсутність процесуальних порушень з боку сторони обвинувачення, що могли вплинули на об`єктивність та повноту обставин, що підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 91 КПК України.

Усі вищевказані докази, покладені в основу обвинувального вироку, Суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки відповідають вимогам КПК України, отримані у передбаченому КПК України порядку, безпосередньо порушень вимог законодавства судом не встановлено та сторонами не доведено, тобто останні прямо і непрямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, як-то час, місце, спосіб вчинення кримінального правопорушення та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність і недостовірність, можливість та неможливість використання інших доказів.

Судом не встановлено допущення істотних порушень, прав та свобод обвинуваченого, інших осіб під час досудового розслідування; в ході збирання і фіксування доказів по даному кримінальному провадженню, а інформація, яка в них міститься, не дає Суду правових підстав, щоб сумніватися у їх допустимості та достатності.

Крім того, Суд враховує, що зі змісту п.78 рішення Європейського суду з прав людини від 16.02.2017 у справі «Артур Пархоменко проти України» вбачається, що при розгляді справи в цілому з метою оцінки впливу процесуальних недоліків на досудовому етапі на загальну справедливість кримінального провадження, за необхідності слід враховувати такий невичерпний перелік факторів, який випливає з практики Суду: (a) Чи був заявник особливо вразливим, наприклад, через вік чи розумову здатність. (b) Правові рамки, що регулюють досудове провадження, та прийнятність доказів під час судового розгляду, а також чи була вона виконана; коли застосовується правило виключення, особливо малоймовірно, що провадження в цілому буде вважатися несправедливим. (c) Чи мав заявник можливість оскаржити автентичність доказів і виступати проти його використання. (d) Якість доказів чи обставини, за яких вони були отримані, ставлять під сумнів їх надійність та точність, беручи до уваги ступінь і характер будь-якого примусу. (e) Якщо докази були отримані незаконно, незаконність, про яку йдеться, і, якщо вона випливає з порушення іншої статті Конвенції, характер виявленого порушення. (f) У випадку заяви, характер заяви та чи він був негайно відкликаний або змінений. (g) Використання доказів, зокрема, чи складали вони невід`ємну або значну частину доказів, на яких ґрунтувалася засудження, а також силу інших доказів у справі. (h) Чи оцінювання вини було здійснене професійними суддями або присяжними, а у випадку останнього - змістом будь-яких наказів присяжних. (i) Вагомість суспільних інтересів у розслідуванні та покаранні за конкретне порушення. (j) інші відповідні процесуальні гарантії, передбачені національним законодавством та практикою.

Зокрема, з урахуванням вищезазначеного правового висновку Європейського суду з прав людини, у цьому судовому провадженні Суд бере до уваги, що обвинувачений та його захисники мали можливість оскаржити автентичність доказів, отриманих стороною обвинувачення, але не зробили цього і не подавали клопотань або своїх доводів щодо визнання доказів отриманих під час досудового розслідування недопустимими, що в подальшому стало б предметом судового розгляду.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, Суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (п.150 остаточного рішення від 21 липня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»).

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність, спрямованість та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, Суд у своєму рішенні повинен пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер або спрямованість умислу.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, необґрунтоване рішення Суду є порушенням гарантій, втілених у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи надані та досліджені Судом докази у кримінальному провадженні, оцінюючі їх реальний зміст, Суд виходить саме з практики ЄСПЛ, яка орієнтує, що під час розгляду кримінального провадження Суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії справи, а не тільки її зовнішню сторону (рішення від 27.02.1980 року у справі «Девеер проти Бельгії»).

На переконання Суду обвинувачений ОСОБА_4 скоїв злочин та це підтверджується сукупністю як прямих так і не прямих доказів.

8. Питання кваліфікації діяння, скоєного ОСОБА_4

Виходячи з усталеної судової практики, доведення суб`єктивної сторони зазвичай ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності непрямих доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа, тощо, на підставі чого можна зробити висновок про доведеність поза всяким розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) таких елементів суб`єктивної сторони злочину, як прямий умисел.

Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК України).

Усвідомлення означає розуміння фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу злочину, а також, розуміння його суспільної небезпеки. Вольовий момент прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків.

Будь-яких інших доказів сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачених КПК України, протягом судового розгляду, враховуючи, що Суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Згідно ст.ст. 2, 11 КК підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом, вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно, при кваліфікації дій обвинуваченого, Суд враховує позицію Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду викладену у постанові від 05.04.2018 року (справа № 658/1658/16-к) в якій зазначено, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними, криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин:

1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності;

2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відомості, вказані у цьому вироку в частині складу вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, є установленими та доведеними у порядку визначеному КПК.

Сукупність наведених доказів, що були безпосередньо досліджені судом є достатньою та підтверджує правильність кваліфікації дій ОСОБА_4 , стосовно доведеності винуватості останнього у вчиненні грабежу ОСОБА_7 .

Ці докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо належності, допустимості, достовірності.

Всі докази подані Суду стороною обвинувачення взагалі, переконливо свідчать про наявність у діяннях обвинуваченого об`єктивної сторони інкримінованих злочинів.

З огляду на викладене, досліджені Судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення в межах обвинувачення, яке було підтримане прокурором, і Суд, оцінюючи докази, вважає, що ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння дії, передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання, тобто, діяв з прямим умислом на скоєння грабежу.

Отже, для Суду є очевидним, поза розумним сумнівом, що у цьому кримінальному проваджені сукупність прямих та непрямих доказів переконливо свідчить про те, що ОСОБА_4 діяв з прямим умислом (умисно).

За таких обставин, Суд приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, як такі, що виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, в умовах воєнного стану.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , Суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

9. Призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , Суд виходить з того, що покарання - це захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому кримінальним законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […]має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому Суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Так, призначаючи покарання ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 65 КК України, Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства», рішення від 9 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють Суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа "Довженко проти України") зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням рішення в процесуальному документі суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання для досягнення його цілей, визначених у статті 50 КК.

Правова позиція щодо дотримання справедливості висловлена в рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Як зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15 січня 2024 року (справа № 683/694/20, провадження № 51-3591кмо23) кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

З огляду на викладене справедливість розглядається як рівновага між злочином і наслідками для особи, що вчинила це діяння, тобто між поганим вчинком і покаранням.

Таким чином, на несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначення покарання.

Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Для вибору такого покарання Суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.

Загальні засади призначення покарання спрямовані на забезпечення принципів законності, обґрунтованості, індивідуалізації, гуманності і справедливості, співмірності покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого неповнолітнім ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, дані про особу неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , який не має освіти, не навчається, офіційно не працює, має постійне місце проживання, відсутність скарг за місцем проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, задовільний стан здоров`я, характеризується задовільно, відсутні відомості про його притягнення до адміністративної відповідальності, відсутні відомості про наявність відносно обвинуваченого інших кримінальних проваджень, які перебувають на стадії досудового розслідування або судового розгляду,

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд, відповідно до припису статті 69 КК України, вважає, що:

- ОСОБА_4 свою провину визнав повністю;

- не перешкоджав слідству, активно сприяв розкриттю злочину - своїми діями оказав допомогу на досудовому розслідуванні і суду у виясненні обставин скоєння кримінального правопорушення, які мають суттєве значення для повного його розкриття, повідомивши про обставини, час та місце скоєння кримінального правопорушення;

- щиро каявся та дав критичну оцінку своєї злочинної поведінки, що характеризує його суб`єктивне ставлення як винної особи до вчиненого злочину, та означає, що обвинувачений визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав правдиві свідчення, висловив жаль з приводу вчиненого, негативно оцінював злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання;

- ОСОБА_4 раніше не судимий;

- вчинення кримінального правопорушення неповнолітньою особою;

- відсутність будь-якої вимоги або претензії потерпілого до обвинуваченого майнового або психологічного характеру;

- крім того, Суд враховує думку потерпілого ОСОБА_7 про призначення обвинуваченому покарання, яке непов`язане з позбавленням волі;

- відшкодування батьками обвинуваченого в повному обсязі шкоди потерпілому.

Обставини, що обтяжують покарання неповнолітньому ОСОБА_4 , відповідно до статті 67 КК України, Судом не встановлено та на такі обставини прокурор не посилається.

Згідно досудової доповіді на неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 , складену начальником сектору ювенальної пробації Соборного РВ філії ДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_4 оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, виправлення неповнолітнього ОСОБА_4 можливе і без ізоляції від суспільства.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом Кримінального Закону ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

При цьому Суд враховує практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи вищевикладене та вищезазначені обставини кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , а також дані про його особу, поведінку та ставлення ОСОБА_4 до скоєного злочину, а також те, що хоча неповнолітній обвинувачений ОСОБА_4 і вчинив злочин під час дії режиму воєнного стану в країні, однак таке правопорушення було вчинено поза межами районів вогневого ураження, тимчасової окупації та без будь-якого використання умов воєнного стану, потерпілим не являється особа, постраждала від військової агресії, злочин не вчинено щодо майна осіб, які тимчасово залишили житло, отже неповнолітній обвинувачений, вчиняючи дане кримінальне правопорушення, прагнучи досягти злочинної мети, не мав наміру скористатися умовами воєнного стану.

Таким чином, при призначенні покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 , Суд враховує позицію прокурора, потерпілого, захисника, законного представника неповнолітнього обвинуваченого та неповнолітнього обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання неповнолітньому обвинуваченому, дані про його особу, та, вважає за необхідне призначити останньому на підставі ч. 1 ст. 69 КК України покарання у вигляді більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч.4 ст. 186 КК України (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме пробаційного нагляду. оскільки наведені обставини та дані про особу неповнолітнього ОСОБА_4 в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, свідчать про можливість виправлення неповнолітнього ОСОБА_4 без реального відбування призначеного покарання, але в умовах контролю за його поведінкою, дисциплінує засудженого, привчає його до додержання законів, нагадує йому, що він не виправданий, а проходить випробування, від результату якого залежить його подальша доля .

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02.11.2004 по справі № 1-33/2004 зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Таким чином, визначене неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Остаточний висновок Суду щодо призначення покарання.

На підставі викладеного, Суд дійшов висновку, що покаранням, необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, є покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, передбачене ст. 59-1 КК України у вигляді пробаційного нагляду строком 2 роки, що полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства, оскільки на думку Суду такий вид покарання зможе забезпечити досягнення його мети, підстави для призначення більш суворих видів покарання судом не встановлені і саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення.

Крім того, відповідно до частини 2 статті 59-1 КК України, Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Суд вважає, що, покарання у вигляді пробаційного нагляду не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 р.).

10. Інші питання, які Суду необхідно вирішити під час ухвалення вироку.

9.1. Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній.

9.2. За даним кримінальним провадженням запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не застосовувався.

9.3. За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із матері засудженого - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.04.2010), у випадку відсутності самостійного заробітку у неповнолітнього ОСОБА_4 і до досягнення ним повноліття, належить стягнути на користь експерта ОСОБА_22 витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи в сумі 260,00 гривень.

9.4. Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

11. Питання щодо проголошення вироку.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, Суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим негайним врученням учасникам судового провадження - захиснику та прокуроруповного тексту вироку в день його проголошення (узгоджується з правовою позицією, яка викладена 13 вересня 2023 року у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду, справа № 638/4224/22, провадження № 51-2372 км 23).

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, Суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання на підставі ч. 1 ст. 69 КК України та ст. 59-1 КК України, з переходом до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Відповідно до частини 2 статті 59-1 КК України, на призначений строк пробаційного нагляду, покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що у разі невиконання ним обов`язків, покладених на засудженого до пробаційного нагляду, наслідком може бути притягнення до кримінальної відповідальності за злочин, передбачений ч. 3 ст. 389 КК України, який карається обмеженням волі на строк до трьох років.

Стягнути із матері засудженого - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт серії НОМЕР_4 , виданий Павлоградським МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.04.2010), у випадку відсутності самостійного заробітку у неповнолітнього ОСОБА_4 і до досягнення ним повноліття на користь експерта ОСОБА_22 (розрахунковий рахунок: IBAN НОМЕР_5 ) витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи, в сумі 260,00 (двісті шістдесят) гривень.

Речові докази - (постанови слідчого від: 17.11.2023, 12.12.2023, 26.12.2023):

- компакт-диск з чотирма відео файлами від 14.11.2023 з камер відеоспостереження магазину «Продукти-77» ТОВ «АТБ-Маркет», розташованого за адресою: Донецьке шосе, 8 в м. Дніпрі, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- компакт-диск з одним відео файлом від 14.11.2023 з камер відеоспостереження будівлі спортивного клубу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого за адресою: вул. Дементьєва, 2 в м. Дніпрі, - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

- коробку з-під мобільного телефону марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM, -повернути власнику ОСОБА_7 ;

- мобільний телефон марки Redmi Note 8Pro Mineral Grey 6Gb RAM 64GB ROM IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , - повернути власнику.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційногосуду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Учаснику судового провадження потерпілій, який не був присутній при проголошенні резолютивної частини вироку, - копію повного тексту вироку направити не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК), та він може подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії вироку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

08.10.2024