Номер провадження: 11-кп/813/257/24
Справа № 509/6076/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_10 на вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 07.07.2022 у кримінальному провадженні №№0000067, внесеному до ЄРДР 11.01.2019 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Приморське Кілійського району Одеської області, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 05.02.2019 Роздільнянським районним судом Одеської області за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначено покарання у виді 10 років позбавлення волі з конфіскацією у дохід держави всього майна, що є його особистою власністю.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 05 лютого 2019 року, остаточно призначено обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у вигляді 10 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією у дохід держави всього майна, що є його особистою власністю.

Обраний обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено незмінним до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання обвинуваченого ОСОБА_9 обчислюється з 05 квітня 2019 року, з моменту його затримання в порядку ст. 208 КПК України, зарахувавши йому, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України до строку покарання строк його попереднього ув`язнення, а саме знаходження його під вартою під час досудового розслідування та судового розгляду з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 05 квітня 2019 року по день набрання вироком законної сили.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів, процесуальних витрат та цивільних позовів.

Окрім того, зазначеним вироком суду першої інстанції також ОСОБА_11 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 4 ст. 187 КК України, який останнім не оскаржується.

Вказаним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у томі, що він 05 квітня 2019 року в період часу з 02:00 до 04:00 годин, з метою вчинення розбійного нападу, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_11 та двома невстановленими особами, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, на автомобілі марки «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 , прибули до домоволодіння АДРЕСА_3 . ОСОБА_11 та двоє невстановлених осіб, матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження, знявши вікно, розташованого поблизу вхідних дверей проникли до вищевказаного домоволодіння, а ОСОБА_9 , залишився у вказаному автомобілі спостерігати за зовнішньою обстановкою.

Далі, реалізуючи злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, перебуваючи у приміщенні однієї з кімнат вищевказаного домоволодіння, побачивши ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка сиділа на дивані, нападники засліпили очі потерпілій ліхтарем та голосно наказали лягти на підлогу обличчям до низу. Після цього, один з нападників зв`язав потерпілій руки і ноги липкою стрічкою (скоч) та із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я, висловлюючи в голос спалити будинок, вимагали від останньої грошові кошти. Після цього ОСОБА_9 , ОСОБА_11 з іншими нападниками почали шукати грошові кошти.

Сприйнявши погрози нападників за реальні та побоюючись за своє життя ОСОБА_12 повідомила нападникам, що грошові кошти знаходяться у тумбочці поблизу ліжка, якими нападники незаконно заволоділи, а саме: 2000 грн та 9670 доларів США, що по курсу Національного банку України складає 258853,30 грн, після чого покинули місце вчинення злочину, спричинивши потерпілій майнову шкоду у сумі 260853,30 гривень.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання та повідомив, що тільки під фізичним і моральним примусом співробітників поліції, які були зацікавленні в незаконному отриманні доказів, він обмовив себе, сказавши, що він разом з Перендішлі проникли до будинку потерпілої сторони, але його твердження щодо застосування до нього незаконних методів слідства з боку співробітників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області не були перевірені співробітниками ДБР, оскільки у задоволенні його клопотання судом першої інстанції було відмовлено.

У зв`язку з чим, просив доручити Державному бюро розслідувань провести дослідження фактів щодо застосування до ОСОБА_9 зі сторони співробітників Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області незаконних методів здійснення досудового розслідування.

Заслухавши думку учасників судового провадження, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України, а згідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 1 статті 46 Європейської конвенції з прав людини та ст. 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною.

Виходячи із положень статті 3 Конвенції, за обставин, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, а саме застосування недозволених методів під час проведення слідства та дізнання, у поєднанні із загальним обов`язком держави за статтею 1 Конвенції, слід провести ефективне офіційне розслідування. Це означає, що таке розслідування повинно бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (правова позиція ЄСПЛ, викладена в рішеннях у справах «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року), «Олексій Михайлович Захарків проти України» (рішення від 24 червня 2010 року), «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 і квітня 2011 року).

Як визначив Європейський суд з прав людини у справі «Вергельський проти України» (п. 97 рішення від 12 березня 2009 року) та у справі «Яременко проти України» (п. 57 рішення від 12 червня 2008 року), в тих справах, коли особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню зі сторони суб`єктів владних повноважень в порушення ст. 3 Конвенції, це положення, якщо його тлумачити у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст. 1 Конвенції, вимагає за своїм змістом, щоб було проведено ефективне офіційне розслідування.

Аналогічну позицію висловлював Верховний Суд зазначивши, що залишення без процесуальної уваги заяв обвинуваченої особи про фізичний та психологічний тиск є істотним порушенням кримінального процесуального закону відповідно до ст.419 КПК України.

Частиною 6 ст. 206 КПК України передбачено, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування в тому числі злочинів вчинених працівником правоохоронного органу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №0000067 досудове розслідування здійснювалось працівниками Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області.

За таких обставин, враховуючи вимоги п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне клопотання обвинуваченого задовольнити та доручити другому слідчому відділу Державного бюро розслідувань (з дислокацією у м. Одеса) провести дослідження відомостей про факти, що заявлені обвинуваченим ОСОБА_9 про застосування до нього працівниками поліції недозволених методів здійснення досудового розслідування під час проведення з ним першочергових слідчих дій у кримінальному провадженні №0000067 від 11.09.2019 року.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним зобов`язати ТУ ДБР надати апеляційному суду копію прийнятого за результатами розгляду скарги процесуального рішення.

Керуючись статтями 206, 216, 350, 405, 418, 419 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити.

Доручити Другому слідчому відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві провести дослідження фактів, викладених у заяві обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування до нього фізичного та психологічного впливу на стадії досудового розслідування співробітниками Овідіопольского ВП ГУНП в Одеській області у даному кримінальному провадженні, шляхом внесення відомостей до ЄРДР та проведення досудового розслідування.

Зобов`язати службових осіб Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві надати апеляційному суду копію прийнятого процесуального рішення, за результатами розгляду заяви обвинуваченого ОСОБА_9 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4