Справа №567/130/23
Провадження №1-кп/567/22/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за №0000003 від 18.01.2023 р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Рівне, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , громадянина України, тимчасово непрацюючого, згідно ст.89 КК України вважається таким, що не має судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, -

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, механіком-водієм 2 відділення 3 зенітно ракетного взводу 2 зенітної ракетної батареї зенітного ракетно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на використання завідомо підробленого документа, у порушення вимог ст.ст.68, 92 Конституції України, п.п.2, 5-1, 16-18 постанови КМУ від 08.05.1993 №340, п.п.1.10, 2.1 постанови КМУ від 10.05.2001 №1306, достовірно знаючи, що посвідчення водія категорій «А1, В» серії НОМЕР_2 від 20.12.2017 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку він не отримував, з метою підтвердження права керування транспортним засобом ВАЗ - 2109, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебуваючи 18.01.2023 року о 10 год. 50 хв. на проїжджій частині дороги перед блокпостом, що по АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, пред`явив інспектору Сектору реагування патрульної поліції ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , на законну вимогу, завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 20.12.2017 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке не відповідає аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України, по розмірам, способам друку та елементам захисту, та яке виконане за допомогою пристрою з струменевим способом нанесення зображення.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у складеному відносно нього обвинувальному акті, та пояснив, що у день та час, зазначений в обвинувальному акті він керував автомобілем марки «ВАЗ - 2109» та був зупинений в с.Вельбівно на блокпосту, де під час перевірки документів він пред`явив поліцейському підроблене посвідчення водія на своє ім`я, яке у встановленому законом порядку він не отримував, оскільки не складав відповідних іспитів. Зазначив, що підроблене посвідчення водія на своє ім`я він придбав за 1000 грн. у невідомої особи в 2017 році, коли перебував в зоні АТО на території Луганської області. У вчиненому розкаюється, обіцяє в майбутнього подібного не вчиняти.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно кримінальний проступок.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він тимчасово непрацюючий, комісований з військової служби, за віком та станом здоров`я є працездатним, по місцю проживання та по міцю проходження військової служби характеризується позитивно.

Згідно довідки КП «Славутська міська лікарня ім.Ф.М.Михайлова» № 103 від 19.01.2023 р. ОСОБА_4 на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

ОСОБА_4 вдруге притягується до кримінальної відповідальності та згідно ст.89 КК України вважається таким, що немає судимості.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити в межах санкції ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст.122 КПК України витрати, пов`язані із залученням експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення експерта. Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення експертизи у даному кримінальному провадженні становлять 1 510,24 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вищевказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 122, 124, ч.3 ст.349, ст.ст.370, 374 КПК України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1 510 (одна тисяча п`ятсот десять) грн. 24 коп. витрат на проведення експертизи.

Скасувати арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_2 , який накладений згідно ухвали слідчого судді Острозького районного суду Рівненської області від 23.01.2023 року.

Речові докази у справі :

- посвідчення водія серії НОМЕР_2 , поміщене у сейф-пакет НПУ ГСУ INZ 1091204 - знищити у встановленому порядку;

- диск для лазерних систем зчитування DVD-R, який містить копії записів з нагрудного відеореєстратора з файлом фіксації зупинки ОСОБА_4 на блокпості в с.Вельбівно 18.01.2023 року - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1