Провадження № 11-кп/4823/889/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

17 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю

захисника обвинуваченої ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченій у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.2 ст. 190 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці і мешканці АДРЕСА_1 , громадянці України, непрацюючій, яка має на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимій, продовжений строк тримання під вартою до 05 грудня 2024 року, з визначенням розміру застави у сумі 75 700 гривень.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції зважив на категорію злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує особі, обставини вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, вчинення злочинів у іншій області, об`єктивні обставини з яких судовий розгляд по суті ще не розпочався, дані про особу обвинуваченої та продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Клопотання сторони захисту про обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання суд відхилив, мотивуючи відсутністю власного житла у обвинуваченої та згоди власника житла, де вона прописана, на її перебування під домашнім арештом.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Висловлюючи незгоду з мотивами прийнятого судом рішення, захисник свої вимоги обґрунтовує тим, що ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих у цьому кримінальному провадженні жодними доказами по справі не підтверджується. Зазначає, що її підзахисна повністю визнала свою вину за ч.2 ст. 190 КК України та надала правдиві показання відносно обвинуваченої ОСОБА_8 . Також вона видала гроші, здобуті злочинним шляхом та брала участь у слідчих експериментах. При цьому зауважує, що ризик впливу обвинуваченої на потерпілих виключається, оскільки вони були допитані у ході досудового розслідування в порядку ст. 295 КПК України. Крім того, захисник зазначила, що паспорт обвинуваченої для виїзду за кордон у неї прострочений, іншого вона не має.

Апелянт переконує, що ризики стороною обвинувачення не доведені та є лише припущеннями, що повинні тлумачитися на користь підзахисної. Посилаючись на ряд рішень ЄСПЛ та положення КПК України, вважає ухвалу суду необґрунтованою та не вмотивованою, а викладені в ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, захисника, яка підтримала доводи апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілих.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченої, які, в сукупності, надавали суду достатні підстави вважати, що обвинувачена ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

За змістом ст. 199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Так, прокурором належним чином обгрунтована наявність ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а судом перевірена їх обґрунтованість з урахуванням сукупності наявних відомостей про вчинення обвинуваченою ОСОБА_6 тяжкого та нетяжкого злочинів, тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою, а також даними про її особу.

Зокрема, існування реального ризику переховуватися від суду обумовлене як тяжкістю можливого покарання, так і відсутністю у обвинуваченої постійного місця проживання на території Чернігівської області, а зважаючи на введений в країні воєнний стан, відсутність заборон для жінок для перетину кордону, ризик переховування обвинуваченої від суду збільшується, про що вірно зазначив суд.

Крім того, з огляду на неповний контроль прикордонних територій Збройними Силами України, відсутність офіційних документів, які дають право на перетин кордону саме через підконтрольну територію України, не позбавляють особу можливості залишити Україну за межами пунктів пропуску. Натомість наявність у обвинуваченої чоловіка та дитини, враховуючи категорію кримінального правопорушення, що передбачає корисливий мотив злочину та відповідне покарання, не може повністю виключити ризик переховування від суду.

Що стосується ризику впливу на потерпілих, який захисник вважає не доведеним, з огляду на те, що потерпілі були допитані під час досудового розслідування, з урахуванням положень ст. 225 КПК України (помилково зазначеним адвокатом, як ст. 295 КПК України), то колегія суддів апеляційною суду з такими твердженням не погоджується, оскільки ч.3 цієї статті передбачено, що при ухваленні судового рішення за результатами судового розгляду кримінального провадження суд може не врахувати докази, отримані в порядку, передбаченому цією статтею, лише навівши мотиви такого рішення. Відтак, ризик впливу на потерпілих зберігається до їх безпосереднього допиту судом першої інстанції.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченої.

При цьому судом першої інстанції всебічно та об`єктивно розглянута можливість обрання іншого, менш суворого запобіжного заходу, однак з огляду на сукупність наявних у провадженні ризиків, передбачених ст.177 КПК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, застосування до обвинуваченої іншого, менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки на даній стадії судового розгляду, з чим погоджується і апеляційний суд.

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, стадії розгляду кримінального провадження (підготовче) судове засідання, та даних щодо особи обвинуваченої, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 08 жовтня 2024 року про продовження обвинуваченій ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11