ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1798/23

08 листопада 2024 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноша кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000474 від 16.06.2022 про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполь Донецької обл., громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше судимого:

1)20.07.2022 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 роки із покладенням відповідних обов`язків;

2)06.06.2024 вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднано невідбуте покарання за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.07.2022 та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці без конфіскації майна;

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 повторно 28.05.2022 близько 22.00 год., діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, шляхом незаконного проникнення через відчинені ворота на територію домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , тримаючи руками за кермо, за допомогою власноручного буксування, заволодів скутером марки «VIPER», модель «ZS50QT-4», синього кольору, 2008 року випуску з реєстраційним номером НОМЕР_1 , вартість якого згідно з висновком експерта від 13.07.2022 № СЕ-19/124-22/6173-АВ становить 580,00 грн., який належить потерпілому ОСОБА_7 , чим завдав матеріальної шкоди потерпілому на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні 08.11.2024 обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав в повному обсязі при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначені в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. У вчиненому кримінальному правопорушенні щиро розкаявся, зробив відповідні висновки для себе.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився. У матеріалах справи є заява про проведення судового розгляду без його участі.

Суд приймає до уваги показання обвинуваченого про обставини вчинення ним кримінального правопорушення і приходить до висновку, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 289 КК України, як незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, з проникненням у інше сховище.

У судовому засіданні учасники судового розгляду не оспорювали обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, тому суд вважає не доцільним досліджувати докази.

У відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст наведених вище обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Крім того, учасникам судового провадження судом роз`яснені вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Суд вважає встановленою вину обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України:незаконне заволодіння транспортним засобом вчинене повторно, з проникненням у інше сховище.

При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, суд приймає до уваги роз`яснення, надані в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», згідно з якими відповідно до пункту першого частини першої статті 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Суд також враховує, що у постанові від 10.07.2018 (справа № 148/1211/15-к) Верховний Суд звернув увагу на те, що відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у статті 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та його відношення до скоєного, обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд враховує, що ОСОБА_5 не має постійного місця проживання, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, негативної характеристики з місця проживання матеріали кримінального провадження не містять.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 66 КК України, суд вважає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а відповідно до ст. 65 КК України встановлено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а тому суд враховуючи вищезазначене, відсутність обставин, що обтяжують покарання, наявність обставин, що пом`якшують покарання, з врахуванням ст.ст. 50, 65 КК України, вважає можливим призначення покарання обвинуваченому в межах санкції ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна, оскільки такий вид покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Остаточне покарання визначити за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 засуджений 06.06.2024 вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289, 70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці без конфіскації майна.

Підстав для застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 у кримінальному провадженні не обирався.

У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта.

Питання речових доказів у кримінальному проваджені слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді п`яти років чотирьох місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді п`яти років семи місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

В строк покарання, остаточного призначеного ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання частково відбуте за попереднім вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 06.06.2024 (справа № 346/3151/23).

Строк відбутття покарання рахувати з часу приведення вироку суду від 08.11.2024 до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи у розмірі 755,12 грн.

Речові докази: DVD-R диск №DVD111102-S1 із відеозаписом від 17.06.2022 слідчого експерименту, зображення у вигляді трьох скрін-шотів з смс-повідомленнями в додатку «Viber», які приєднані до матеріалів кримінального провадження залишити у матеріалах кримінального провадження; сім пластикових частин (деталей) транспортного засобу, які упаковано до сейф-пакету №7381284, скутер марки «Viper» без номерних знаків, металеву табличку з номерними знаками НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу скутера марки «Viper», які передано на зберігання потерпілому ОСОБА_7 залишити потерпілому за належністю.

Вирок може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1