Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/608/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року. Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.07.2024, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000036 від 10.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.5 ст.152 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, яке відбулось 25 липня 2024 року суд, за клопотанням прокурора продовжив дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 на 60 днів, а саме: з 14 години 45 хвилин 25 липня 2024 року по 14 годину 45 хвилин 22 вересня 2024 року.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , тяжкість можливого покарання, обставини визначені ст. 178 КПК України, та прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нове рішення, яким змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з застосування засобів електронного стеження.

В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що дана ухвала винесена упереджено та безпідставно з порушенням чинного КПК України та ст.6 Конвенції про захист прав і свобод людини з наступних підстав.

У клопотанні прокурора про продовження строку тримання під вартою не було зазначено жодного доводу щодо підтвердження наміру підозрюваного порушувати вимоги ст. 177 КПК України під час перебування на більш м`якому запобіжному заході.

У клопотанні зазначено традиційний для сторони обвинувачення довід, що вина обвинуваченого підтверджується зібраними доказами та тяжкістю обвинувачення.

Захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено яким чином ОСОБА_8 буде впливати на хід досудового розслідування перебуваючи на запобіжному заході не пов`язаному з триманням під вартою. ОСОБА_8 через фантазії дочки своєї співмешканки повинен захищати себе від звинувачення з ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор.

Також зазначає, що підозрюваний ОСОБА_8 хворіє на СНІД, що унеможливлює його перебування та лікування у умовах ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор. ОСОБА_8 свою вину у скоєнні злочину не визнає з причин надуманості та безпідставного звинувачення у його вчиненні.

При цьому захисник вважає, що у клопотанні перераховується процесуальні документи кримінального провадження і жодного натяку не робиться щодо наявності у прокурора оперативної або іншої інформації щодо намірів порушення умов зазначених ст. 177 КПК України.

Доводи прокурора наведені у клопотанні є надумані непідтверджені. При цьому не надано належної оцінки тому, що ОСОБА_8 має постійне місце реєстрації що зазначено у матеріалах кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 КПК України на суд покладено такий самий обов`язок, а саме - повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали міськрайонного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

За змістом ч.2 ст. 177, ст. 197 КПК України підставою як застосування запобіжного заходу, у тому числі і у виді тримання під вартою, так і продовження строків тримання під вартою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України. Частиною першою ст. 194 КПК України визначений обов`язок суду встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

-наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

-наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

-недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

З наданих до апеляційного суду матеріалів убачається, що в провадженні Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження №0000036 від 10.01.2024 по обвинуваченню ОСОБА_8 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.153, ч.5 ст.152 КК України.

Питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою було вирішене на стадії судового розгляду. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є вирішення питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

У ході судового розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , суд першої інстанції визнав, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які існували на час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого та не припинили свого існування на момент вирішення питання про продовження строку тримання його під вартою. Оцінивши зазначені ризики, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою належним чином мотивувавши своє рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що кримінальні правопорушення у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , один з яких є особливо тяжким, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі строком до дванадцяти років. ОСОБА_8 раніше судимий, офіційно не працює, не одружений, співмешкає з матір`ю потерпілої, на утриманні осіб не має, що вказує на відсутність у підозрюваного достатньо міцних соціальних зв`язків.

При цьому, обставин, які б свідчили на користь зменшення раніше встановлених ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, не встановлено, а тому висновок суду першої інстанції, що менш суворі види запобіжних заходів не здатні забезпечити ризики передбачені ст. 177 КПК України та належне виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків є обґрунтований.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи обставини вчинення злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , дані про його особу, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Колегія суддів зауважує, що апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків є безпідставними, оскільки не спростовують висновок суду першої інстанції, а окрім того кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому, про що судом наведено відповідні мотиви в оскаржуваному рішенні.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, а тому ухвалу суду першої інстанції залишає без зміни.

Керуючись статтями 177, 178, 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25.07.2024, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4