Справа№ 693/1268/24
1-кс/693/281/24
У Х В А Л А
31.10.2024 року м. Жашків
Слідча ВП №1 ГУНП в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна, яке погоджене прокурором Монастирищенського відділу Уманської окружної прокуратури ОСОБА_4 .
Досудовим розслідуванням встановлено, що 19.08.2024 до слідчого відділення відділу поліції № 1 Уманського РУП ГУНП в Черкаській області надійшли матеріали старшого оперуповноваженого ВМП ГУНП в Черкаській області капітана поліції ОСОБА_5 , зареєстровані в ІТС ІПНП від 19.08.2024 за № 4825, про те, що на території м. Жашків невстановлена особа за допомогою інтернет мережі здійснила умисне одержання доступу до дитячої порнографії з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем.
В ході здійснення досудового розслідування, 26 жовтня 2024 року з 07 год. 17 хв. по 14 год. 31 хв. на підставі ухвали слідчого судді Жашківського районного суду Черкаської області від 25.10.2024, слідчим проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 у житловому будинку, господарчих спорудах та прилеглій земельній ділянці, за місцем фактичного проживання проживання матері ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .
27.10.2024 вказані речі слідчим оглянуті, визнані речовими доказами та приєднані до матеріалів кримінального провадження в якості речових доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.
Як випливає з аналізу ст. 167, 170 КПК України фактичною підставою для арешту майна можуть бути достатні підстави вважати, що речі, документи, гроші, серед іншого, зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та/або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.
Необхідно зазначити, що наявні розумні підозри вважати, що вилучені в ході огляду місця події об`єкти є речовими доказами розслідуваного злочину, оскільки фактичні дані, що в них містяться підтверджують існування обставин, що входять до предмета доказування у кримінальному провадженні, перелік яких визначений ст. 91 КПК України.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Після вищевказаного обшуку особи, що проживають за місцем його проведення та щодо яких наявні достатні підстави вважати, що вони будуть визнані підозрюваними у цьому провадженні, стали обізнаними про відкритий характер розслідування у даному кримінальному провадженні, а тому наявні підстави вважати, що не накладення арешту на вищевказані вилучені об`єкти створить ризики їх втрати, знищення, приховування що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.
Повернення вилучених об`єктів створить умови для їх втрати або знищення, що призведе до позбавлення органу досудового розслідування суттєвих речових доказів. Крім того, враховуючи характер розслідуваного кримінального правопорушення та вилучених речей наявні підстави стверджувати, що частина з них - стрічка з предметами схожими на набої в кількості 100 штук із наявними маркуваннями (ймовірно калібру 7,62 мм), предмети схожі на набої в кількості 13 штук та предмет схожий на набій в кількості 1 штука із металевою накладкою, з обмеженим обігом або вилученими законом з обігу.
Наявність конкретних фактів і доказів, що свідчать про володіння ОСОБА_6 вилученими об`єктами, підтверджується даними протоколу обшуку поясненням ОСОБА_6 , що зазначені предмети він зберігання за місцем фактичного проживання матері - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження або користування майном щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінального правового характеру, або може підлягати спеціальний конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи, або для забезпечення цивільного позову.
Згідно ч. 2 ст. 170 КПК, України арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будьякій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти на цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, які перебувають у власності або володінні, користуванні, розпорядженні, підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частиною 4 ст. 170 КПК України вказує, що заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, вищевказані вилучені під час обшуку речі характеризуються ознаками, визначеними ст. 98 КПК України, а тому є речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи наявність підстав вважати, що вказані речі є засобами вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, а особа, яка може бути причетною до його вчинення усвідомлює відкритий характер розслідування та можливість притягнення її в майбутньому до кримінальної відповідальності за виготовлення та розповсюдження порнографічних предметів, оскільки була присутньою під час обшуку за місцем її проживання та реєстрації, отримала один примірник ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку та ознайомилась з її змістом, тому наявні підстави вважати, що при незастосуванні арешту майна вказані речові докази з усією інформацією, що в них міститься, та яка може бути використана як докази у кримінальному провадженні, можуть бути відчужені, приховані чи перетворені, що унеможливить або істотно ускладнить виконання завдань кримінального провадження.
Таким чином, необхідність накладення арешту на вищевказані речові докази ґрунтується на можливості у такий спосіб запобігти вищевказаним ризикам.
В судовому засіданні слідча ОСОБА_3 клопотання про накладення арешту підтримала та просила його задовольнити.
Слідчий суддя, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно із п.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Статтею ст.170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді визначено необхідність арешту майна.
У відповідності до вимог ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися слідчий за погодженням з прокурором. У клопотанні слідчого про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна, перелік і види майна, що належить арештувати, документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання.
Клопотання слідчого про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
Вимогами ст.172 КПК України визначено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу), розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.
Слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, на яке накладено арешт, підстави застосування арешту майна, перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення, порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.
Ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено. Копія ухвали негайно після її постановлення вручається слідчому, прокурору, а також присутнім під час оголошення ухвали. У разі відсутності таких осіб під час оголошення ухвали копія ухвали надсилається їм не пізніше наступного робочого дня після її постановлення. Підозрюваний, обвинувачений, треті особи мають право на захисника, право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.
Частина 11 статті 170 Кримінально процесуального кодексу України вказує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Керуючись ст.ст.98, 107, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
Заборонити користування, розпорядження, відчуження та будь-яку іншу зміну права власності та речових прав на вказане майно, крім їх використання слідчим, прокурором під час проведення процесуальних дій, а також експертом під час проведення експертних досліджень.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляції безпосередньо до Черкаського апеляційного суду упродовж 5 днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1