Справа № 352/2526/24
Провадження № 1-кп/352/276/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000289 від 11.08.2024 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 раніше не судимого, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», учасника бойових дій, одружений,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

1.Стислий опис провадження.

24.09.2024 року до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесений в Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000289 від 11.08.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України.

Ухвалою суду від 24.09.2024 року справу призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалами суду від 30.09.2024 року кримінальне провадження призначено до судового розгляду та продовжено застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 28.11.2024 року включно.

2. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

2.1. Солдат ОСОБА_4 , який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у період часу з 28.07.2023 по 30.07.2024 більш точну дату та час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, перебуваючи у м. Оріхів Оріхівської міської громади Пологівського району Запорізької області, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що вказаний предмет є вибуховим пристроєм і маючи намір на його незаконне придбання, зберігання та носіння, без передбаченого дозволу, незаконно, шляхом привласнення знайденого у лісовому масиві бойового припасу, придбав оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, що споряджена уніфікованим запалом типу УЗРГМ-2 яка належить до категорії бойових припасів промислового виробництва, а саме, взяв до своїх рук та поклавши до своєї аптечки переніс її до свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав вказаний бойовий припас без передбаченого законом дозволу до 10.08.2024.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, а саме умисні дії, пов`язані із носінням, зберіганням та придбанням бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

2.2. Окрім цього, встановлено, що 10.08.2024 близько 21 год. 30 хв. усвідомлюючи, що він знаходиться у громадському місці, під приводом гри у більярд, спровокував конфліктну ситуацію, при цьому грубо порушуючи громадський порядок та діючи з мотивів явної неповаги до суспільства, почав ображати відвідувачів закладу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 нецензурними словами, принижуючи при цьому їхню людську честь та гідність.

В подальшому, приблизно о 22 год. 00 хв., перебуваючи біля входу у громадський заклад та столиків, де в цей час відпочивали відвідувачі, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у прагненні показати свою зневагу до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, передбачаючи можливі суспільно небезпечні наслідки та потенційну загрозу у вигляді спричинення тілесних ушкоджень чи здоров`ю людей внаслідок своїх дій і свідомо допускаючи їх настання, діючи умисно, дістав з кишені свого одягу бойовий припас оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, що споряджена уніфікованим запалом типу УЗРГМ-2, привів її у бойову готовність та почав погрожувати нею відвідувачам здійснити вибух. Після чого, не реагуючи на неодноразові вимоги відвідувачів закладу заховати вибухонебезпечний предмет продовжив сидіти із ним в руках та ображати відвідувачів нецензурними словами, поки вони ховались на задньому дворі кав`ярні «Coffe meeting». Внаслідок вказаних дій приблизно на 20 хвилин була припинена робота закладу кав`ярні.

Отже, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, а саме умисні дії, які виразились у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

3. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

3.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

3.1.1. У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому визнав у повному обсязі, шкодує про вчинене, щиро розкаюється у скоєному, суду пояснив, що проходив військову службу у Оріхівському районі, у лісосмузі знайшов бойовий припас, який зберігав у своєму рюкзаку. В подальшому, прибувши у відпустку за місцем свого проживання 10.08.2024 року захотів зіграти у більярду місцевій кав`ярні, ОСОБА_8 чи ОСОБА_9 відповіли, що не можна. Обвинувачений повідомив, що через два дні повертається на бойові позиції в зону бойових дій, однак потерпілий відповів, що його туди ніхто не відправляв. Надалі, ОСОБА_4 повернувся до себе додому для того, щоб взяти боєприпас та повернутись у кав`ярні. Повернувшись, до громадського закладу почав погрожувати та привів бойовий запас у бойову готовність. Проте, через деякий час направився додому, а по дорозі викинув гранту на територію ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Просив суворо не карати та на запитання суду вказав, що бажає в подальшому проходити службу в лавах Збройних сил України.

3.1.2. Захисник вказав, що обвинувачений вину визнає, кваліфікацію кримінального правопорушення не оспорює, щиро кається, тому просить суворо не карати та призначити покарання із застосуванням ст.69 КК України. Просив суд звернути увагу, що обвинувачений був добровольцем, та проходить службу в Збройних силах України.

3.1.3. Прокурор у судовому засіданні зазначив, що інкриміновані протиправні діянн вчинено обвинуваченим, що було повністю доведено в суді. Тому з урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, які характеризують особу винного, просить суд визнати ОСОБА_4 , винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, ч. 4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та 3 роки 1 місяць відповідно. На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць. Вирішити питання речових доказів та процесуальних витрат.

3.1.4. Потерпілі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились, до суду подали заяви в яких просили розгляд справи проводити без їх участі. Претензій матеріального чи морального характеру до обвинуваченого не мають. Просять покарання призначити на розсуд суду.

3.2. Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також уважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

Таким чином, оскільки у судовому засіданні обвинувачений у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальному акті, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку останній буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 263 КК України.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

4.1. У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченим та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Відтак обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

4.2. Обставин, які обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Суд, призначаючи обвинуваченій покарання, дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст.65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Водночас, згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

5.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що інкриміновані обвинуваченому кримінальні правопорушення є тяжкими злочинами, обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, неповну середню освіту, на утриманні нікого немає, одружений, проходить військову службу за призовом під час мобілізації. Відповідно до довідки за №14697 від 13.08.2024 в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» обвинувачений протягом життя не звертався, амбулаторну допомогу не отримує.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статтями 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Одночасно, розглядаючи позицію сторони захисту про необхідність призначення покарання із застосуванням ст.69 КК України, суд приходить до висновку, що обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого не є винятковими і не знижують істотним чином міру тяжкості скоєних злочинів, не зменшують суспільну небезпеку злочину до рівня, що виходить за межі покарання, що виключає застосування до обвинуваченого ст.ст. 69 КК України.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 69 КК, призначення більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

При цьому ВС у своїх постановах неодноразово вказував, що підставами для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи факторів, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного та мають враховуватися в їх сукупності, а саме:

а) наявність кількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину;

б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

В даному випадку, суд не вбачає виняткових і таких, що істотно не знижують міру тяжкості скоєного злочину обставин, а призначення мінімального покарання в межах санкції в даному випадку не є явно несправедливим.

З огляду на зазначене, врахувавши ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, як у загально-соціальному плані, так і в плані її потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд дійшов висновку, що призначення покарання в межах, встановлених санкцією ч. 4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі в розмірі 3 роки та 3 роки і 1 місяць, та призначення остаточного покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць буде справедливим за своїм видом, достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого зокрема, відсутність обставин, які обтяжують його покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання, його вік 51 рік, позитивну характеристику за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, в результаті його дій тяжких наслідків не наступило, відсутність у потерпілих претензій морального та матеріального характеру до обвинуваченого, та того, що ОСОБА_4 проходив військову службу з 28.07.2023 по 30.07.2024 року, останній раніше не судимий, заявив суду про бажання в подальшому проходити військову службу та стати на захист Батьківщини, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства, а тому ОСОБА_4 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, який є достатнім для того, щоб обвинувачений в умовах здійснення контролю за поведінкою довів своє виправлення.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

6.1. Кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

6.1.Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 - тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу - скасувати, звільнивши останнього з-під варти негайно.

6.2. Цивільний позов у рамках даного кримінального провадження не заявлено.

6.3. Відповідно до ст. ст. 122, 124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта для проведення експертизи у даній справі в розмірі 22 657,85 грн.

6.4. Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296 КК України та ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 296 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч.1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 1 (один) місяць.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.08.2024 року по 14.11.2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 - тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу - скасувати, звільнивши останнього з-під варти негайно.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід державного бюджету витрати на залучення експерта в сумі 22 657 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятдесят сім) грн. 85 коп.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

предмет зовні схожий на корпус бойової гранати упакований у спеціальний пакет АВ 1006321, предмет зовні схожий на запал типу УЗРГМ упакований у спеціальний пакет АВ 1006320, змив речовини бурого кольору упакований у паперовий конверт, два змиви упаковані у паперовий конверт та взірець букального епітелію ОСОБА_4 , на ватних паличках упакованих в паперовий конверт - знищити.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана виключно з підстав, передбачених ст.394 КПК України до Івано-Франківського апеляційного суду через Тисменицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1