КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/6702/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

власника майна: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0003847 від 03 листопада 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 185, частиною другою статті 162 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, що вилучене в ході проведення обшуку, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, а саме: на автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та змив з монітора у вказаному автомобілі, змив у салоні, змив з ручки КПП, змив з керма.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині заборони користування, розпорядження та відчуження автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

У мотивування апеляційної скарги зазначає, що підставою для проведення обшуку в автомобілі «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , була оперативна інформація працівників карного розшуку, що в автомобілі можуть перебувати речі, які мають значення для справи, відповідно сам автомобіль будь-якого значення для матеріалів справи не мав, а отже він не був ані речовим доказом у справі, ані знаряддям вчинення злочину у момент звернення до суду з клопотанням на отримання згоди для проведення обшуку.

Вказує, що автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , що був вилучений у громадянки ОСОБА_6 в ході обшуку, не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується додатками до клопотання, оскільки всі злочини відповідно до матеріалів справи вчинялись з використанням іншого автомобіля, а саме Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , а відтак автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , не міг зберегти на собі будь-яких слідів кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом обшуку автомобіля, який був проведений 19 вересня 2024 року слідчим, відповідно до ухвали слідчого судді, в ході якого працівники поліції не знайшли в авто жодних заборонених речей чи будь-яких речей, здобутих злочинним шляхом, або речей, які вказували б на приналежність їх громадянину ОСОБА_9 .

Звертає увагу, що автомобіль марки «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до технічного паспорту придбаний 21 травня 2024 року, а злочин, який інкримінується ОСОБА_9 за ознаками частини четвертої статті 187 КПК України, відповідно до тексту підозру, був вчинений останнім 31 травня 2024 року, тобто уже після придбання автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , громадянкою ОСОБА_6 , а отже громадянин ОСОБА_9 не міг придбати вказане авто за кошти, здобуті злочинним шляхом.

Посилається на те, що докази яким чином і де саме громадянка ОСОБА_6 взяла кошти на придбання автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , долучено до матеріалів справи і про це зазначено в її поясненнях, вказані кошти є цілком законними, які вона отримала від реалізації свого нерухомого майна та їх цілком достатньо для придбання вказаного автомобіля.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_7 та власника майна ОСОБА_6 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003847 від 03 листопада 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 185, частиною другою статті 162 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що група осіб, діючи за попередньою змовою, 02 листопада 2023 року приблизно о 17 год. 30 хв. здійснили напад з метою заволодіння чужим майном поєднаним із загрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, в умовах воєнного стану, поєднаний з проникненням до житла, що за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті чого останні заволоділи золотими прикрасами та двома тепловізорами.

Крім того, 08 листопада 2023 року приблизно о 08 год. 00 хв. у період дії воєнного стану група осіб, діючи за попередньою змовою, таємно проникли на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де з будинку викрали майно належне ОСОБА_10 .

А також, 12 квітня 2024 року приблизно о 06 год. 10 хв. група осіб, діючи за попередньою змовою в період дії правового режиму воєнного стану, здійснили напад з метою заволодіння чужим майном поєднаним із застосуванням насильства та загрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, поєднаному з проникненням до житла, що адресою: АДРЕСА_3 та заволоділи майном належним ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Крім цього, 15 травня 2024 року приблизно о 02 год. 40 хв. група осіб, діючи за попередньою змовою, непомітно проникли до домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та коли були помічені завдали тілесних ушкоджень власникам ОСОБА_13 та ОСОБА_14

31 травня 2024 року в період часу з 10 год. 00 хв. по 13 год. 00 хв. група осіб, діючи за попередньою змовою, в період дії воєнного стану, здійснила напад, пов`язаний з проникненням до житла, що за адресою: АДРЕСА_4 , де із застосуванням насильства небезпечного для здоров`я потерпілого ОСОБА_15 заволоділи грошовими коштами, документами та іншим майном, належним потерпілому ОСОБА_15 .

Також досудовим розслідуванням установлено, що при перегляді відеозаписів з камер відеоспостереження виявлено, що група осіб під час можливого проведення розвідки перед вчиненням розбійного нападу на ОСОБА_15 використовувала автомобіль «Renault Duster» Vin: НОМЕР_3 , р.н.з. НОМЕР_2 , білого кольору, власником якого є ОСОБА_16 , та відповідно до вказаних матеріалів у дні проведення розвідки даний автомобіль заїжджав на АЗС «Avantage7», що за адресою: АДРЕСА_5 , де з заднього сидіння автомобіля виходив чоловік, зовні схожий на ОСОБА_17 , та на АЗС купував три кави.

Також в ході досудового розслідування отримано відеозаписи з камер інтегрованої системи відеоспостереження та відеоаналітики Київської області та інших камер відеоспостереження, з яких увстановлено, що в дні розвідки автомобіль Renault Duster» Vin: НОМЕР_3 , р.н.з. НОМЕР_2 , на інших реєстраційних номерних знаках (навісах) їздили з АДРЕСА_1 .

В ході досудового розслідування допитано як свідка ОСОБА_18 , який повідомив що 31 травня 2024 року він перебував у себе на подвір`ї що за адресою: АДРЕСА_6 приблизно о 10:30 він почув, що хтось біжить у його під парканом, де розташовані хащі та болото та в подальшому, коли він виглянув через паркан, то побачив трьох чоловіків у камуфльованому одязі, які бігли зі сторони городів в напрямку проїжджої частини вул. Дяченка.

Крім цього в ході проведення впізнання з ОСОБА_18 , останній впізнав ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_9 як осіб, які пробігали неподалік його домоволодіння 31 травня 2024 року одягнуті в камуфльований одяг.

Під час проведення аналізу мобільних з`єднань, які було вилучено під час тимчасового доступу у операторів зв`язку, встановлено, що в період вчинення вищевказаних злочинів мобільні телефони ОСОБА_19 , ОСОБА_9 та ОСОБА_17 перебували за домашніми базовими станціями та в цей час у останніх відсутні з`єднання (що може свідчити про те, що останні з метою конспірації залишали мобільні телефони вдома). Також відповідно до аналізу з`єднань в день придбання автомобіля Renault Duster Vin: НОМЕР_3 , р.н.з. НОМЕР_2 , на якому проводилась розвідка перед вчиненням розбійного нападу на ОСОБА_15 , 27 червня 2023 року з м. Бобровиця Чернігівської області до м. Києва їздили в один час ОСОБА_16 та ОСОБА_20 .

Крім того, відповідно до вказаного аналізу наявні з`єднання між ОСОБА_19 та ОСОБА_21 , ОСОБА_17 ОСОБА_16 ; ОСОБА_21 та ОСОБА_16 ; ОСОБА_22 та ОСОБА_16 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 ; ОСОБА_23 та ОСОБА_17 , ОСОБА_16 , у тому числі в дні вчинення злочинів, напередодні вчинення злочинів та після вчинення злочинів.

Також, в ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень ймовірно причетні особи, які перебувають у тісному зв`язку з ОСОБА_16 , а саме: ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На виконання доручення слідчого, оперативними працівниками УКР ГУНП в Київській області встановлено, що ОСОБА_19 фактично користується автомобілем «PORSCHE CAYENE», р.н.з. НОМЕР_4 .

19 вересня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва проведено обшук автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , під час якого зроблено та вилучено змив з монітора у вказаному автомобілі, змив у салоні, змив з ручки КПП та змив з керма.

По завершенні обшуку автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , вилучено.

Відповідно до витягу з інформаційно-телекомунікаційних систем МВС України встановлено, що автомобіль «LEXUS LX 450D», Vin: НОМЕР_5 , р.н.з. НОМЕР_1 , належить ОСОБА_6

19 вересня 2024 року матері ОСОБА_9 - ОСОБА_25 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 187 КК України, оскільки останній переховується від органів досудового розсування.

Також під час здійснення досудового розслідування встановлено, що автомобілем марки «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , підозрюваний ОСОБА_9 , користувався на постійній основі, фактично будучи його власником, тим самим приховуючи від правоохоронних органів свої статки здобуті злочинним шляхом, які незаконно отримувалися від вчинення майнових злочинів.

Слідчим від 19 вересня 2024 року винесено постанову про визнання речовими доказами автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , змиву з монітора у вказаному автомобілі, змиву у салоні, змиву з ручки КПП та змиву з керма.

23 вересня 2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про накладення арешту у кримінальному провадженні №0003847 від 03 листопада 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 185, частиною другою статті 162 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на майно, що вилучене в ході проведення обшуку, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, а саме: на автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та змив з монітора у вказаному автомобілі, змив у салоні, змив з ручки КПП, змив з керма.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , та перебуває у постійному користуванні ОСОБА_9 , який було вилучено в ході проведення обшуку 19 вересня 2024 року в період часу з 07 год. 05 хв. по 10 год. 38 хв., з тих підстав, що є висока вірогідність того, що вищезазначене майно є доказом злочину, а також факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України, та з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме транспортний засіб «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, спростовуються доводи скаржника про те, що прокурор не надав доказів, що вказаний автомобіль міг бути причетним до будь-якої злочинної діяльності.

Аргументи адвоката, що автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , що був вилучений у громадянки ОСОБА_6 в ході обшуку, не був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що підтверджується додатками до клопотання, оскільки всі злочини відповідно до матеріалів справи вчинялись з використанням іншого автомобіля, а саме Renault Duster, д.н.з. НОМЕР_2 , а відтак автомобіль «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , не міг зберегти на собі будь-яких слідів кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом обшуку автомобіля, який був проведений 19 вересня 2024 року слідчим, відповідно до ухвали слідчого судді, в ході якого працівники поліції не знайшли в авто жодних заборонених речей чи будь-яких речей, здобутих злочинним шляхом, або речей, які вказували б на приналежність їх громадянину ОСОБА_9 , а також, що автомобіль марки «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до технічного паспорту придбаний 21 травня 2024 року, а злочин, який інкримінується ОСОБА_9 за ознаками частини четвертої статті 187 КПК України, відповідно до тексту підозру, був вчинений останнім 31 травня 2024 року, тобто уже після придбання автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , громадянкою ОСОБА_6 , а отже громадянин ОСОБА_9 не міг придбати вказане авто за кошти, здобуті злочинним шляхом, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що докази яким чином і де саме громадянка ОСОБА_6 взяла кошти на придбання автомобіля «LEXUS LX 450D», р.н.з. НОМЕР_1 , долучено до матеріалів справи і про це зазначено в її поясненнях, вказані кошти є цілком законними, які вона отримала від реалізації свого нерухомого майна та їх цілком достатньо для придбання вказаного автомобіля, не спростовують висновків слідчого судді про те, що підозрюваний ОСОБА_9 постійно користувався автомобілем «LEXUS LX 450D» д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , що підтверджується поясненнями свідка ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , а також аналітичного досьє на ОСОБА_9 , згідно якого останній 26 вересня 2023 року, керуючи вищевказаним транспортним засобом, порушив ПДР України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3