справа № 174/660/19
№ провадження 1-кп/208/195/24
УХВАЛА

28 жовтня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі колегії суддів: головуючого, судді ОСОБА_1 , судді ОСОБА_2 , судді ОСОБА_3 , при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000063, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, раніше неодноразово судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 263, ст. 348, ч.2 ст. 15, п. п. 1,9 ч.2 ст. 115 КК України, розглянувши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська перебуває вищезазначене кримінальне провадження. Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Після зміни складу суду, стороною захисту заявлено клопотання про проведення судового розгляду з початку.

На даний час склад колегії суддів знов змінено.

У справі розпочато судовий розгляд, триває стадія оголошення матеріалів справи.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому заходу забезпечення кримінального провадження у виді тримання під вартою, яке обґрунтовано тим, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні низки кримінальних правопорушень, в тому числі двох особливо тяжких, за вчинення яких передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі. Суворість можливого покарання доводить існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

ОСОБА_9 є неодноразово судимим, у тому числі за корисливі злочини, не має постійного джерела доходу, що вказує на можливість вчинення іншого кримінального правопорушення.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Ризики зазначені в клопотанні на її думку не об`єктивні. Обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, але ж має міцні соціальні зв`язки та ніколи не переховувався від слідства. Переховування обвинуваченого від слідства не можливе, так як у його родини бракує грошей.

Попередня ухвала суду про продовження запобіжного заходу скасована апеляційною інстанцією, та ОСОБА_9 встановлена можливість внесення меншої суми застави.

Суми застави, яка визначена апеляційною інстанцією у родини обвинуваченого не має. В цьому контексті зазначає про відповідні порушення Конвенції про права людини та практики ЄСПЛ, щодо визначення суми застави яка завідомо не може бути внесена.

Адвокат просила визначити суму застави у конкретно визначених КПК України мінімальних розмірах.

Просила змінити запобіжний захід на домашній арешт, або зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу до мінімального. Обвинувачений підтримав думку адвоката.

Суд розглянувши клопотання, вислухав учасників судового засідання, встановив наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися при застосуванні до обвинуваченого даного виду запобіжного заходу і його продовженні, та на які на теперішній час вказує прокурор, на час розгляду зазначеного кримінального провадження у суді не відпали, не зменшилися, й виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_9 обґрунтовано, в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, обвинувачується у скоєнні тяжкого та двох особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини, посягання на життя працівників правоохоронного органу, при цьому, за п. п. 1, 9 ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, а за ст. 348 у виді позбавлення волі на строк від 9 до 15 років або довічним позбавленням волі.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Тобто, у випадку вирішення питання про застосування заходу забезпечення кримінального провадження причетність особи до вчинення кримінального правопорушення не повинна мати категоричного висновку, а свідчити лише про її можливість.

Колегія суддів вважає, що тяжкість обвинувачення, хоча й не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Щодо характеру особи обвинуваченого та його моральності, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_9 є раніше неодноразово судимим за вчинення умисних злочинів, в тому числі корисливих, відбував покарання у виді реального позбавлення волі, строк якого за останнім у часі вироку сплив в березні 2023 року. Дані про його офіційне працевлаштування та джерела доходів до затримання, у суду відсутні.

Наявність у обвинуваченого відповідних соціальних зв`язків, на що, як на підставу зміни запобіжного заходу наголошує адвокат, сама по собі не є достатнім стримуючим фактором порушення ОСОБА_9 процесуальних обов`язків.

Суд вважає, що будучи обізнаними про ступінь тяжкості інкримінованих злочинів та покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, існує реальний ризик того, що обвинувачений може переховуватися від суду.

Також суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 на території України з 24.02.2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 р. N 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про продовження запобіжного заходу. Як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Приймаючи до уваги запровадження в Україні військового стану, утрудненість контролю за зобов`язаннями обвинуваченого, такі обставини у своїй сукупності свідчать про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може переховуватися від суду, та як раніше неодноразово судима за корисливі злочини особа, що не має визначеного джерела доходу, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою.

Даних про такий стан здоров`я ОСОБА_9 , що унеможливлювало б продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суду не надано.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченого перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів приходить до висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Суд вважає, що доводи сторони захисту про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, які є наявними та актуальними, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання та подальшого продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною захисту не наведено.

Суд наголошує, що на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих Ніколаєву дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Розглядаючи питання тривалості перебування ОСОБА_9 під вартою, колегія суддів вкотре зазначає, що кримінальне провадження яке при попередньому складі суду підійшло до стадії вирішення по суті, не розглянуто саме внаслідок багаторазових клопотань сторони захисту про перерви, які наголошувались з різноманітних причин. Після очікуваної відставки члена колегії суддів за віком, саме за заявою сторони захисту, судовий розгляд справи, де довгий час тривала підготовка обвинуваченого до допиту та переходу до судових дебатів, здійснюється з початку.

Правова позиція щодо тривалого розгляду справи наглядно проілюстрована в рішенні ЄСПЛ по справі «Чірікоста і Віола проти Італії», де суд визнав, що 15-річний строк розгляду є виправданим, оскільки самі заявники сімнадцять разів зверталися з проханням про відстрочення процесу і не заперечували проти шістьох перенесень розгляду, здійснених на підставі заяви іншої сторони у справі.

Суд вважає, що обраний запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкриміновано ОСОБА_9 , саме такий його вид позбавляє можливості обвинуваченого перешкодити інтересам правосуддя, і тому з врахуванням встановлених ризиків він підлягає продовженню.

Розмір альтернативного запобіжного заходу у виді застави визначений ухвалою апеляційної інстанції 03.10.2024 року.

Сума застави оцінюється колегією суддів за ступенем впевненості, що можлива перспектива втрати забезпечення, у разі неявки обвинуваченого на судове засідання буде діяти як достатній стримуючий фактор, щоб розвіяти будь-яке бажання з його боку втекти.

Аналогічної думки ЄСПЛ дотримався в справі «Істоміна проти України» де зазначив, що, гарантії п. 3 ст. 5 Конвенції стосуються виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків - забезпечення присутності на судовому засіданні.

Сума застави у розмірі 3 028 000 гривень визначена апеляційною інстанцією менше місяця тому, і колегія суддів враховуючи наведені вище ризики, які вважає підтвердженими, зазначає, що нею не отримано будь-яких даних про матеріальний стан родини обвинуваченого, не надано будь-яких підстав для зміни визначеного розміру запобіжного заходу у виді застави.

. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 350 КПК України, суд

у х в а л и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити строком до 25.12.2024 року.

В задоволенні клопотання сторони захисту щодо обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту, чи зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави, відмовити.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом 5-ти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3