Справа №949/1597/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання дізнавача СД Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 28 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 290 Кримінального кодексу України, про арешт майна,

в с т а н о в и в:

29 серпня 2024 року до Дубровицького районного суду Рівненської області надійшло клопотання дізнавача СД Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 28 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 290 Кримінального кодексу України, про арешт майна.

В обґрунтування клопотання дізнавач посилається на те, що в провадженні СД ВП № 1 Сарненського РВП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 28 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 290 Кримінального кодексу України. 28 серпня 2024 року до ВП №1 Сарненського РВП надійшло повідомлення інспектора СРПП ОСОБА_5 про те, що по АДРЕСА_1 , було зупинено автомобіль "Volksvagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Дубровиця, який має ознаки підробки кузова. В ході огляду місця події по АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , даний транспортний засіб "Volksvagen Passat B4", д.н.з. НОМЕР_1 , був опечатаний пломбами NPU-0694, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу поміщене до спец. пакету НПУ WAR №2050568, та вилучено. Виявлені та оглянуті речі приєднані до кримінального провадження в якості речових доказів. Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки "Volksvagen" моделі "Passat B4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , жителю с. Озютиці, Волинської області. Тобто, в даному випадку є підстави вважати, що вилучений в ході огляду місця події автомобіль марки "Volksvagen" моделі "Passat B4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, в даному випадку метою застосування арешту є збереження речових доказів, так як вилучене майно може бути відчужене чи приховане його володільцем, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження та притягнення до відповідальності винних осіб.

В судовому засіданні 30 серпня 2024 року дізнавач ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив суд його задовольнити, з підстав, викладених у ньому.

В судовому засіданні 30 серпня 2024 року володілець майна ОСОБА_6 просив суд відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, оскільки він придбав транспортний засіб "Volksvagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 , на початку 2024 року в м. Дубровиця. Щодо факту підробки номерів даного ТЗ йому нічого невідомо, перед покупкою нічого підозрілого не помітив. Також додав, що на даний час він проходить військову службу у в/ч НОМЕР_3 та вказаний транспортний засіб залучається для доставки особового складу та боєприпасів мобільних вогневих груп вказаної військової частини.

В судове засідання 02 вересня 2024 року дізнавач ОСОБА_3 та володілець майна ОСОБА_6 не з`явилися.

Від ОСОБА_6 на адресу суду надійшла заява в якій він просить суд проводити розгляд клопотання про арешт майна без його участі.

Вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить такого висновку.

Відповідно до вимог статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно частини 1 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Зі змісту частини 2 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СД ВП № 1 Сарненського РВП в Рівненській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 28 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 290 Кримінального кодексу України. 28 серпня 2024 року до ВП №1 Сарненського РВП надійшло повідомлення інспектора СРПП ОСОБА_5 про те, що по АДРЕСА_1 , було зупинено автомобіль "Volksvagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя м. Дубровиця, який має ознаки підробки кузова (а.с.4).

В ході огляду місця події по АДРЕСА_1 , транспортний засіб "Volksvagen Passat B4", д.н.з. НОМЕР_1 , був опечатаний пломбами NPU-0694, а свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу поміщене до спец. пакету НПУ WAR №2050568, та вилучено. Виявлені та оглянуті речі приєднані до кримінального провадження в якості речових доказів, що підтверджєуться постановою дізнавача ОСОБА_3 від 28 серпня 2024 року (а.с.6,11).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , автомобіль марки "Volksvagen" моделі "Passat B4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить ОСОБА_7 , жителю с. Озютиці, Волинської області (а.с.9).

Як вбачається із пояснень свідка свідка - інспектора СРПП ВП № 1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_5 , що при здійсненні ним разом з інспектором СРПП ОСОБА_8 патрулювання по АДРЕСА_2 на службовому автомобілі "Renault Duster", близько 14:20 год. в поле зору потрапив легковий автомобіль марки "Vollsvagen Passat B4", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_6 . Причиною зупинки слугувала перевірка по службовому планшеті даного транспортного засобу, в результаті чого у водія була виявлена відсутність страхового полісу на автомобіль. Водієм, відповідно до посвідчення водія являвся ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В подальшому, була здійснена перевірка транспортного засобу на службовому планшеті по підсистемі ІПНП. Під час перевірки було встановлено, що VIN код зазначений на автомобілі та в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу не відповідає згідно бази ІПНП, WVWZZZ3AZTD078581 (згідно бази ІПНП), WVWZZZ3AZTE227645 (на транспортному засобі та свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу) (а.с.12).

Аналогічні пояснення надано інспектором СРПП ОСОБА_8 (а.с.13).

Проте, матеріали клопотання не містять жодної інформації з бази ІПНП (витяг, довідка, тощо).

Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України - заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до частини 5 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до вимог статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Крім того, в частині 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що арешт майна допускається, в тому числі, і з метою збереження речових доказів.

Відповідно до вимог статті 98 Кримінального процесуального кодексу України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом.

Нормами чинного Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що арешт майна з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

У відповідності до вимог статті 171 Кримінального процесуального кодексу України, звертаючись з клопотанням про арешт майна, слідчий, прокурор має обґрунтувати свої вимог щодо наявності підстав для застосування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження викладених у клопотанні доводів.

Не доведення вказаних обставин, згідно з положеннями частини 1 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, є підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Статтями 7, 16 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Крім того, право власності підлягає захисту, що закріплено міжнародними стандартами та усталеною практикою, яка закріплена в численних Рішеннях Європейського суду з прав людини з цих підстав.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_6 , на початку 2024 року в м. Дубровиця, у невідомих йому осіб, він придбав транспортний засіб "Volksvagen Passat", д.н.з. НОМЕР_1 . 28 серпня 2024 року він був зупинений працівниками поліції та при перевірці документів було виявлено, що номер кузова автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу мають ознаки підробки. Щодо факту підробки номерів даного автомобіля йому нічого невідомо, а перед покупкою він нічого підозрілого не помітив.

Положеннями частини 2 статті 8 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Як вбачається зі статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, зазначене гарантується статтею 41 Конституцією України.

Достатніх правових і фактичних підстав для втручання у права власника саме в межах і для потреб цього кримінального провадження не вбачається, як зазначено вище вартість майна, на яке планується накласти арешт не є співмірним із встановленими по даному кримінальному провадженню збитками, розмір яких ще підлягає доведенню у встановленому законом порядку. При цьому така не співмірність у вартості майна ніяк не мотивована змістом клопотання та дізнавачем у судовому засіданні.

Окрім вказаних підстав слідчий суддя зауважує, що матеріали клопотання не містять жодних доказів існування ризиків передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, тобто можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вказаного майна.

Варто зазначати, що із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України №64/2022 в Україні введений воєнний стан, який діє на даний час.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_6 на даний час проходить військову службу у ЗСУ, а саме в/ч НОМЕР_3 на посаді водія-електрика відділення матеріального забезпечення.

02 вересня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання т.в.о. командира в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_9 в якого вбачається, що автомобіль марки "Volkswagen Passat В4" 1996 року випуску, який був вилучений працівниками ВП №1 Сарненського РВП у водія-електрика відділення матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_6 , залучається для доставки особового складу та боєприпасів мобільних вогневих груп військової частини НОМЕР_3 до місця бойового застосування з метою прикриття об`єктів критичної інфраструктури та військових об`єктів, які знаходяться на території Дубровицької територіальної громади у разі виникнення загрози застосування противником засобів повітряного нападу. Тому, враховуючи можливі наміри противника щодо завдання шкоди об`єктам військової та критичної інфраструктури Дубровицької територіальної громади, накладення арешту на даний транспортний засіб вважає недоречним та просить суд розглянути можливість повернення даного транспортного засобу у користування ОСОБА_6 для подальшого його використання в службових цілях в/ч НОМЕР_3 .

Відповідно до вимог статті 173 Кримінального процесуального кодексу України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, суд приходить думки, що накладення арешту на вказаний автомобіль, може призвети до послаблення обороноздатності країни, що зумовлена загрозою з боку російських загарбників.

При цьому частиною 1 статті 173 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 цього Кодексу, а відповідно до частини 6 статті 132 Кримінального процесуального кодексу України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Таким чином органом досудового розслідування не було доведено достатності підстав для накладення арешту, як заходу забезпечення кримінального провадження.

За вказаних обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що дізнавачем не доведено правової підстави у задоволенні клопотання про накладення арешту, тому слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись вимогами статей 167, 170-173, 309, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання дізнавача СД Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 від 28 серпня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 290 Кримінального кодексу України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складено 06 вересня 2024 року.

Слідчий суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1