Справа № 496/6257/23
Провадження № 1-кс/496/1698/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

03 липня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області

у складі: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка заяву обвинуваченої ОСОБА_3 про відвід судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_4 у кримінальному провадження №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_4 перебуває кримінальне провадження №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

28.06.2024 року обвинувачена ОСОБА_5 звернулась до канцелярії суду із заявою про відвід судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_4 . Заява обґрунтована тим, що в підготовчому судовому засіданні стороною захисту до суду було подано шість скарг в порядку частини другої статті 303 КПК України. Головуючий суддя, на думку сторони захисту, діючи в інтересах сторони обвинувачення, з метою подальшого прийняття незаконних судових рішень на користь обвинувачення, всупереч принципом змагальності, диспозитивності та законності, в порушення порядку, форми прийняття судових рішень і їх проголошення, не отримавши відповідного клопотання з боку сторін, не виходячи до нарадчої кімнати для винесення письмового судового рішення про об`єднання окремих скарг в порядку статті 303 КПК України, не прийнявши письмового або судового рішення з внесенням в журнал судового засідання про одночасний розгляд скарг, після розгляду першої скарги, не виходячи до нарадчій кімнати, розпорядилась продовжити розгляд інших скарг. Головуюча не надала оголосити заяву про відвід прокурора та розглянути питання про усунення неповноважного прокурора від судового розгляду та продовжила розгляд скарг. Необґрунтовано відмовила у проведенні судових засідань в режимі відеоконференції за участю обвинуваченої ОСОБА_5 .

Таким чином, викладені обставини з огляду на приписи КПК, на думку заявника, свідчать про те, що головуючій суддя фактично ігноруючи обґрунтовані клопотання захисту та зобов`язуючи ОСОБА_5 , на відміну від потерпілого, кожний раз прибувати особисто до суду, здійснює на ОСОБА_5 психологічний та матеріальний тиск, тобто діє в інтересах сторони обвинувачення, створивши завідомо не рівні умови судового процесу порівняно з потерпілим, і можливо намагається примусити обвинувачену погодитись на закриття справи у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальній відповідальності, що вимагає від останньої прокурор. Головуюча необґрунтовано відмовила у задоволенні скарги обвинуваченої, яка просила визнати незаконним рішення слідчого від 05.04.2013 року про початок досудового розслідування за фактом ДТП шляхом внесення відомостей до ЄРДР за №0000603, за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України та просила скасувати шляхом зобов`язання слідчих та прокурорів, які здійснюють досудове розслідування та процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні, вилучити відомості з ЄРДР про дане кримінальне провадження та інші похідні відомості.

Також, захист звернувся зі скаргою до суду та просив визнати незаконною та скасувати постанову старшого прокурора відділу прокуратури Одеської області ОСОБА_6 від 25 грудня 2014 року, якою визначена підслідність кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у кримінальному провадженні № 0000603 за СВ Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області, тобто слідчому органу, досудове розслідування якого у даному кримінальному провадженні визнано неефективним вище стоячим керівником прокуратури Одеської області. Головуючий суддя, під час розгляду зазначеної скарги: в порушення ч. 3 ст.370 КПК України, об`єктивно не з`ясувавши обставини та докази на які посилався захист у своїй скарзі, а саме постанову прокурора Одеської області ОСОБА_7 від 07.11 2014 року; не оцінивши її відповідно до ст.94 КПК України; в порушення ч.3 ст.349 КПК України, не вияснивши думку учасників підготовчого судового провадження, щодо визнання недоцільності дослідження даної постанови керівника обласної прокуратури; безпідставно та незаконно залишивши поза увагою відсутність заперечень прокурора щодо зазначених у скарзі фактів, зокрема наявності зазначеної постанови керівника обласної прокуратури та її змісту, хоча з відповідною скаргою прокурор був ознайомлений ще з 10.11.2023 р.; не з`ясувавши у скаржника причини не надання даної постанови суду; без прийняття відповідного судового рішення в формі ухвали, фактично визнав недоцільність дослідження даної постанови прокурора Одеської області ОСОБА_7 від 07.11 2014 року в підготовчому судовому засіданні під час розгляду скарги захисту.

Суд в складі одноосібно головуючого судді необґрунтовано та неконкретизовано відмовив в задоволенні скарги в якій захист просив визнати незаконною бездіяльність прокурора Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_8 , який не звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000603 від 05.04.2013 року, відповідно до п. 3-1 ч. 1 ст.284 КПК України, а замість цього погодив письмове повідомлення ОСОБА_5 про підозру від 30.09.2022 року та вчиняв інші процесуальні дії, а також скарги на письмове повідомлення про підозру ОСОБА_9 , складене 30.09.2022 року у кримінальному провадженні № 0000603, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та письмове повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_3 , складене 11.08.2023 року, у кримінальному провадженні № 0000603, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а також скарги в якій захист просив визнати незаконною та скасувати постанови слідчого СВ Біляївського ВП ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 від 30.09.2022 року згідно якої вирішено: досудове розслідування, по кримінальному провадженню №0000603 від 05.04.2013р., за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за підозрою ОСОБА_9 зупинити та оголосити в розшук підозрювану ОСОБА_9 , здійснення якого доручити СКП Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області.

Щодо скарги в якій захист просив визнати незаконними дії та бездіяльность слідчих СВ Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області та прокурорів Біляївської окружної прокуратури Одеської області під час досудового розслідування кримінального провадження №0000603 від 05.04.2013 року, у зв`язку з порушенням п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», із змінами, внесеними згідно із Законом № 321-ІХ від 03.12.2019р., в якому злочин визнаний законом як кримінальний проступок і жодній особі не було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, а саме: протягом місяця з дня набрання чинності цим Законом не здійснено передачу матеріалів кримінального провадження від органів досудового слідства прокуророві для визначення органу, який буде здійснювати подальше досудове розслідування у формі дізнання; не здійснено досудове розслідування в порядку, встановленому главою 25 КПК України, у тому числі проведення досудового розслідування не уповноваженою особою, призначеною керівником належного органу визначеного прокурором; після закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не вирішено питання про закриття кримінального провадження в порядку, установленому Кримінальним процесуальним кодексом України, то заявниця вважає, що з урахуванням не спростування прокурором доводів скаржника, головуючий суддя фактично не перевірив жодного із доводів викладених у скарзі та не дав оцінки жодному доказу щодо протиправного не віднесення слідчим та прокурором діяння у кримінальному провадженні № 0000603 до кримінальних проступків і допущених останніми грубих порушень норм КПК України та прав обвинуваченої, тому в порушення ст.370 КПК України, головуючий суддя фактично не вирішував скаргу по суті, в інтересах сторони обвинувачення, пославшись виключно на надумані порушення скаржником приписів КПК. На думку заявниці, головуючий суддя порушила її право, як обвинуваченої, на захист, по суті загледь безпідставно визнавши обвинувальний акт таким, що відповідає вимогам КПК України та проводила підготовче засідання не розглянувши заяву про відвід прокурора

З урахуванням викладених обставин, вважає, що у головуючого в судовому засіданні судді вже склались певні суб`єктивні внутрішні переконання щодо даного кримінального провадження і особи ОСОБА_5 , зокрема на користь, на її думку, сторони обвинувачення, що не тільки може, але й вже зашкодило всебічному, повному, неупередженому та об`єктивному розгляду справи і ухваленню необґрунтованих судових рішень. Тому, в даному випадку наявні сумніви у неупередженості та безсторонності судді є розумними, і ґрунтуються на фактичних (об`єктивних) обставинах та допущених ним під час судового розгляду грубих порушень КПК та моїх конституційних прав, зокрема на захист.

Суддя ОСОБА_4 , будучи повідомленою про дату та час судового засідання, під особистий підпис, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомила.

ОСОБА_5 будучи повідомленою про дату та час судового засідання, за номером телефону, що вказаний в скарзі, у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Розглянувши заяву про відвід судді ОСОБА_4 , та додані до неї документи, суд приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий суд знайшли відображення у ст. 21 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Так, відповідно до ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні:

1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача;

2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник;

3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості;

5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно ч. 3, 4 ст. 80 КПК України заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд керується ч. 5 ст. 80 КПК України, а саме відвід перш за все повинен бути вмотивованим.

З поданої заяви про відвід вбачається, що відвід заявлений з мотивів того, що головуючою суддею ОСОБА_4 порушено норми процесуального законодавства щодо розгляду скарг, поданих стороною захисту у підготовчому судовому засіданні, непогодження з рішеннями, прийнятих за наслідком розгляду вказаних скарг, відмовою у призначенні судового засідання в режимі відеоконференції, не розглядом відводу прокурору, про який намагалась заявити захисник в судовому засіданні, який на думку сторони захисту, незаконно приймає участь в кримінальному провадженні, таким чином, сторона захисту має сумніви у неупередженості та безсторонності судді ОСОБА_4 .

Ознайомившись із змістом заяви та доказами доданими до неї, суд вважає, що будь-яких об`єктивних доказів наявності саме упередженості та безсторонності судді, тобто наявності з боку судді умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в її неупередженості заявником не наведено.

Згідно п. п. 49, 50 рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України», відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Так, у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи.

При цьому, суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі чи навпаки.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Відповідно до пунктів 2 та 3 Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя, прийнятої на Першій світовій конференції по незалежності правосуддя 1983 року, судді, як особи, є вільними та зобов`язані приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин. У процесі прийняття рішень, судді є незалежними від своїх колег по суду та вищих посадових осіб. Жодна ієрархічна структура суддівства і жодна різниця у ранзі чи класі суддів ніяким чином не можуть ставати на перешкоді праву судді на вільне винесення вироку.

Пункт 8 цієї декларації зобов`язує суддів завжди діяти таким чином, щоб зберігати гідність своєї посаді і безсторонність та незалежність судової системи.

Суд окремо звертає увагу заявницю, що в межах розгляду поданої заяви про відвід судді, суд не перевіряє дотримання норм процесуального закону суддею в інших справах, адже наведене не входить до компетенції судді, який вирішує заявлений відвід.

Посилання заявника на те, що суддею було відмовлено в задоволенні її клопотання чи скарги, жодним чином не є підставою для відводу судді і вказані дії можуть бути оскаржені заявником в апеляційній інстанції.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_4 , оскільки жодної із наведених у статті 75 КПК України, підстав для відводу судді не встановлено, а інші доводи наведені заявником не знайшли свого підтвердження при розгляді заяви.

Керуючись ст.ст. 75,76, 80, 81, 82, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви обвинуваченої ОСОБА_3 про відвід судді Біляївського районного суду Одеської області ОСОБА_4 у кримінальному провадження №0000603 від 05.04.2013 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та оголошено 05 липня 2024 року о 16:00 годинні.

Суддя ОСОБА_1