Дата документу 10.10.2024Справа № 554/2328/24
Провадження № 1-кс/554/3068/2024
У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтава клопотання слідчого СВ відділення поліцї № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Полтавської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000621 від 07 грудня 2023 року щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працюючого, в силу ст. 89 КК України

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 05 березня 2024 року було надано дозвіл на затримання з метою приводу до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Строк дії ухвали визначено до 05.03.2026 року.

Клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу органом досудового розслідування було подано до суду одночасно з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

08.10.2024 року о 15 год 05 хв підозрюваного ОСОБА_5 було затримано та доставлено до суду для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Назване клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим обґрунтоване наступним.

У провадженні СВ відділення поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000621 від 07.12.2023 року за фактом надходження заяви ОСОБА_7 про те, що 01.12.2023 року, приблизно о 23 год 10 хв, його брат, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні спільної житлової кімнати, що розташована в АДРЕСА_1 , наніс йому тілесні ушкодження у виді перелому 5, 7 і 8 ребер.

Як слідує зі змісту клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 02.12.2023 року, близько в 00 год 10 хв (більш точний час слідством не встановлено), ОСОБА_5 , перебуваючи приміщенні житлової кімнати № 724 гуртожитку, що в АДРЕСА_1 , разом зі своїм братом ОСОБА_7 та матір?ю ОСОБА_8 . В цей час між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виникла сварка під час якої у ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на завдання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, розуміючи протиправний характер своїх дій, ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_7 , який стояв спершись на стіл та умисно наніс кулаком правої руки удар в обличчя ОСОБА_7 . Від нанесеного удару ОСОБА_7 , впав на підлогу на правий бік. В цей час, ОСОБА_5 умисно наніс правою ногою п?ять ударів в область тулуба ОСОБА_7 , після чого завдав один удар кулаком руки в ділянку обличчя зліва, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому 5-го ребра зліва по лопатковій лінії та закритих переломів 7-8-го ребер зліва по передній паховій лінії зліва з розвитком гематоми м?яких тканин задньої поверхні грудної клітини ліворуч, які кваліфікуються, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

27.12.2023 року слідчим за погодженням з прокурором, згідно вимог ст.ст. 276-278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, як спричинення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров?я.

Слідчий вказує, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є обґрунтованою та підтверджується, в першу чергу, показаннями самого ОСОБА_5 , який визнав свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення в повному обсязі та розповів про обставини його скоєння, а також зібраними по матеріалах кримінального провадження іншими доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 07.02.2023 року, протоколом огляду місця події від 07.12.2023 року, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 08.12.2023 року, протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 від 09.12.2023 року, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 08.12.2023 року, протоколом слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_8 від 09.12.2023 року, поясненням ОСОБА_5 .

Зважаючи на обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри, існування передбачених статтею 177 КПК України ризиків, зокрема переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий просить застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання в повному обсязі та просила його задовольнити з підстав, наведених у ньому.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_4 , заперечував проти задоволення клопотання слідчого, вважаючи його необґрунтованим та надуманим, просив застосувати щодо ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Мотивував тим, що процесуальна поведінка останнього є належною, процесуальні обов`язки ОСОБА_5 виконує належним чином, брав участь в бойових діях. Підозрюваний має постійне місце проживання, на утриманні малолітню дитину, тобто міцні соціальні зв`язки. На переконання захисника, на теперішній час відсутні обставини, які б свідчили про наміри ОСОБА_5 переховуватися від суду, впливати якимось чином на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку захисника, просив застосувати щодо нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, дослідивши клопотання й додані до нього матеріали, приходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчим суддею встановлено, що Відділенням поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000621 від 07.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактом того, що 01.12.2023 року, приблизно о 23 год 10 хв, брат заявника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні спільної житлової кімнати, що в АДРЕСА_1 , наніс ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді перелому 5, 7, 8 ребер.

В межах цього кримінального провадження, 27.12.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до висновку, що з матеріалів клопотання, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, вбачається наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується наданими стороною обвинувачення зібраними у справі доказами.

При цьому, суд виходить з установленого правила про те, що обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об?єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину. Таким чином, при вирішенні питання доцільності обрання підозрюваному запобіжного заходу слідчим суддею перевіряється лише наявність вагомих доказів, що можуть свідчити про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. Питання щодо доведеності чи недоведеності вини підозрюваного не є предметом розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Отже, підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є обґрунтованою.

Вирішуючи подане слідчим клопотання, слідчий суддя виходить з того, що за змістом ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відносяться і запобіжні заходи, застосовуються виключно з метою досягнення дієвості цього провадження.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий запобіжний захід, який би в повній мірі запобіг настанню доведених ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і забезпечив належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Частиною 3 статті 176 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Так, перевіряючи наведені прокурором доводи на предмет обґрунтованості ризиків, заявлених в клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором, всупереч твердженням захисника, доведено наявність визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику переховуватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить попередня процесуальна поведінка підозрюваного, яка виразилася в тому, що він, будучи достовірно обізнаний про здійснення щодо нього кримінального переслідування, набуття ним статусу «підозрюваного» в кримінальному провадженні № 0000621, переховувався від органів досудового розслідування, в зв`язку з чим постановою слідчого від 19.02.2024 року був оголошений у розшук. Ця обставина в сукупністю із тяжкістю інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, санкцією якого передбачене покарання в тому числі у виді позбавлення волі на строк до трьох років, свідчить про об`єктивну ймовірність того, що підозрюваний може вдатися до аналогічних дій і в майбутньому та з метою уникнення покарання за скоєне може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, слідчий суддя вважає обґрунтованими й доводи сторони обвинувачення про наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, внаслідок чого вони можуть змінити свої показання або відмовитись від давання показань, що суттєво перешкодить розслідуванню кримінального провадження та його судовому розгляду, в разі скерування обвинувального акта до суду.

Слідчий суддя, з огляду на характеристику особи підозрюваного, який хоча і є таким, що в силу статті 89 КК України не має судимості, однак, раніше засуджувався за вчинення умисного злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вважає, що стороною обвинувачення доведено існування об`єктивних підстав вважати, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення. Слідчий суддя в даному аспекті враховує також те, що ОСОБА_5 є не працевлаштованим та не має будь-якого джерела прибутку.

Констатуючи про наявність названих ризиків, слідчий суддя виходить з того, що ризиком в контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов?язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, але необхідно з?ясувати реальну можливість здійснити їх в майбутньому.

Разом із тим, слідчий суддя критично оцінює доводи сторони обвинувачення про наявність ризику перешкодити кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), так як вони носять суто формальний та абстрактний характер і не ґрунтуються на доказах, що містяться в клопотанні. Стверджуючи про сам по собі факт наявності названого ризику, слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні не навели, яким саме іншим чином ОСОБА_5 , окрім як у формах, що передбачені п. п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, може перешкодити кримінальному провадженню. За таких обставин посилання сторони обвинувачення на існування названого ризику слідчим суддею розцінюється як припущення, що на доказах не ґрунтується, в зв`язку з чим до уваги не приймаються.

Статтею 29 Конституції України регламентовано право кожного на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 запобіжні заходи застосовуються за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Вищевказаною Постановою роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа не має постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України» при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

В рішенні «Боротюк проти України» Європейський суд з прав людини в частині правозастосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначив: «При цьому існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними». У всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів». До аналогічних висновків Європейський суд з прав людини прийшов у рішеннях «Смірнова проти Росії», «Вренчев проти Сербії».

Обґрунтування неможливості запобігти ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, повинна бути обумовлена достатніми даними. Достатні дані при цьому повинні бути не уявними або ж припустимими, а конкретними, визначеними, необхідними, підтвердженими відповідними доказами.

Проте, ні в самому клопотанні слідчим, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 виключно найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, у відповідності до статті 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя враховує дані про особу підозрюваного, вагомість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, який згідно з положеннями статті 12 КК України є нетяжким злочином, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим (санкцією ч. 1 ст. 122 КК України передбачене покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років), вік та стан його здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність на утриманні малолітньої дитини, його репутацію, майновий стан, а також те, що підозрюваний має постійне місце проживання в АДРЕСА_1 та ті обставини, що останній брав участь в бойових діях і в силу ст. 89 КК України він є несудимим.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя вважає, що прокурором не доведено обставини, передбачені ч. 3 ст. 176, ч. 1 ст. 183 та п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, зокрема те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Достатніх даних, які б переконливо вказували на безумовну необхідність застосування щодо ОСОБА_5 виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливість усунення встановлених щодо останнього в судовому засіданні ризиків лише у спосіб застосування найсуворішого запобіжного заходу, слідчому судді не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 (наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення) та 2 (наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор) частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті (недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні), слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. ч. 5 і 6 ст. 194 КПК України, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що прокурором не доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти доведеним ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним застосувати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, заборонивши йому залишати житло в АДРЕСА_1 з 22 до 06 години наступного дня, який, на переконання слідчого судді, в сукупності з процесуальними обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, які слід покласти на підозрюваного, а саме: прибувати за кожною окремою вимогою до слідчого, прокурора та суду у встановлений у вимозі час, повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, а також утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками в кримінальному провадженні, буде цілком достатнім для унеможливлення настання вказаних ризиків і забезпечить належну процесуальну поведінку останнього.

Разом із тим, слідчий суддя не вбачає будь-яких правових підстав для застосування щодо ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, про що прохали підозрюваний таі його захисник, так як цей запобіжний захід з огляду на встановлені у справі обставини, зафіксований факт переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, перебування його у розшуку, існування доведених ризиків, є занадто м`яким та він не буде достатнім для запобігання спробам останнього вчинити дії, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На підставі викладеного, клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 183, 194, 196, 197, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строком на два місяці, тобто до 09 грудня 2024 року, заборонивши йому залишати житло в АДРЕСА_1 з 22 до 06 години наступного дня.

Покласти на ОСОБА_5 строком на два місяці, тобто до 09 грудня 2024 року, процесуальні обов`язки: прибувати за кожною окремою вимогою до слідчого, прокурора та суду у встановлений у вимозі час, повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання, а також утримуватися від спілкування із потерпілим та свідками в кримінальному провадженні.

В іншій частині в задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, зобов?язавши передати копію ухвали для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 10 жовтня 2024 року о 17 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_1