Провадження № 1-кп/243/703/2024
Справа № 243/4142/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 рокута в режимі відеоконференції, під час трансляції, з приміщенням гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 з дислокацією у АДРЕСА_1 , кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0002548 від 20 травня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Межирич Павлоградського району Дніпропетровської область, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, старшого солдата, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Так, старший солдат ОСОБА_3 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 123 від 14.05.2021 старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 , який прибув для проходження військової служби за контрактом із військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 30.04.2021 № 76 о/с з 14 травня 2021 року.

Також відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) № 140 від 03.06.2021 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_3 призначено на посаду старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно із витягом до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 26 від 21.01.2023 старший солдат військової служби за контрактом ОСОБА_3 вибув у службове відрядження до ОТУ «Лиман», для відсічі і стримування збройної агресії російської федерації.

Окрім цього, відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 18.06.2021 № 157, старшого лейтенанта ОСОБА_6 призначено на посаду командира роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення 3036 Національної гвардії України.

Згідно із витягом до наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 (по стройовій частині) № 23 від 14.03.2022 командиру роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення старшому лейтенанту ОСОБА_6 чергового військового звання капітан.

Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання капітан належить до молодшого офіцерського складу, звання солдат належить до рядового складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що капітан за своїм військовим званням є начальником для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу;

Командир роти підпорядковується командирові та є прямим начальником усього особового складу окремої роти.

Таким чином, командир роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення 3036 Національної гвардії України ОСОБА_6 по відношенню до старшого кулеметника (бронеавтомобіля) 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого солдата ОСОБА_3 був прямим начальником за своїм службовим становищем та за військовим званням, а останній підлеглим капітана ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, старший солдат ОСОБА_3 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

28 січня 2023 року старший солдат ОСОБА_3 разом з іншими військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, перебували за місцем пункту тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у АДРЕСА_2 , з метою проходження військової служби та виконання обов`язків військової служби за призначенням щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, в тому числі у безпосередньому зіткненні з противником.

28 січня 2023 приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи за місцем пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України у АДРЕСА_2 3036 Національної гвардії України старший кулеметник (бронеавтомобіля) 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_3 отримав бойовий наказ командира роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення 3036 Національної гвардії України ОСОБА_6 про здійснення маршу за маршрутом Слов`янськ Райгородок Ямпіль - Лісництво Селезнівське, де зайняти позицію відділення «Київ» з метою недопущення прориву противника у напрямку Кремінна, Серебрянка.

Отримавши зазначений наказ прямого начальника, старший солдат ОСОБА_3 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, військовослужбовець військової служби за контрактом старший кулеметник (бронеавтомобіля) 3-го відділення 2-го взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діючи з прямим умислом в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відкрито відмовився виконати бойовий наказ командира роти оперативного призначення (на бронеавтомобілях) батальйону оперативного призначення 3036 Національної гвардії України ОСОБА_6 про здійснення маршу за маршрутом ІНФОРМАЦІЯ_5 , де зайняти позицію відділення «Київ» з метою недопущення прориву противника у напрямку Кремінна, Серебрянка, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 402 КК України непокора, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У підготовчому судовому засіданні учасники розгляду кримінального провадження не заперечували проти здійснення розгляду даного кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Під час підготовчого судового засідання надійшла угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0002548 від 20 травня 2024 року, відповідно до якої 22 липня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та начальником Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Східного регіону прокурором ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

За умовами угоди, уточненої в ході підготовчого судового засідання, які зафіксовані у журналі судового засідання, сторони домовились про таке:

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчиненого ним за викладених вище обставин у повному обсязі врученого йому обвинувального акту.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування щиро покаявся у скоєному злочині.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового провадження зобов`язується:

а) беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України;

б) щиро каятися;

в) у разі затвердження угоди про визнання винуватості, виконати призначене покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 укладаючи угоду про визнання винуватості зобов`язується співпрацювати зі стороною обвинувачення у кримінальному провадженні № 0002548 від 20 травня 2024 року, давати правдиві, достовірні та повні показання щодо його причетності до злочину, у вчиненні якого він обвинувачується, у тому числі і під час судового розгляду у разі розгляду судом кримінальних проваджень стосовно останнього.

Обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язується сумлінно співпрацювати, а це означає, що він буде не лише правдиво та повною мірою відповідати на всі поставлені питання, а й добровільно надавати всю відому інформацію по кримінальному провадженню стосовно себе. Крім того, обвинувачений ОСОБА_3 зобов`язаний в умовах воєнного стану на території України, не вчиняти інших військових, тяжких та особливо тяжких злочинів та зобов`язується виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником та на визначеному місці служби або у військовій частині.

Обвинувачений ОСОБА_3 розуміє, що ці зобов`язання співпрацювати зі стороною обвинувачення продовжуються і після винесення вироку, а відмова від такої співпраці є порушенням даної угоди, що є підставою для прокурора звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та призначення судового розгляду в загальному порядку або направлення матеріалів провадження для завершення досудового розслідування в загальному порядку, якщо угода була ініційована на стадії досудового розслідування.

При укладанні угоди, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, враховано характеристику за місцем проживання та місцем служби, його стан здоров`я та інші обставини, що його характеризують.

Сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_3 за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, та погоджуються на призначення останньому покарання меншого від найменшої межі зазначеної в санкції статті ч. 4 ст. 402 КК України, з застосуванням ст. 69 КК України та призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, застосувати ст. 62 КК України та замінити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі на 1 рік 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Сторони вважають за можливе з урахуванням всіх обставин кримінального провадження ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, з застосуванням ст.ст 62, 69 КК України призначити покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердила, що була присутня при ініціюванні угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушень, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

Дослідивши представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 22 липня 2024 року обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор під час судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України, на підставі ст. ст. 69, 62 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1(один) рік 6(шість) місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні строком на 1(один) рік 6(шість) місяців, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто у непокорі, відкритої відмови виконати наказ начальника, вчиненої в умовах воєнного стану, та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до норм ст. 100 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2024 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 13 липня 2024 року з визначенням розміру застави.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 липня 2024 року ОСОБА_3 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти по 29 серпня 2024 року включно з визначенням розміру застави.

Застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, враховуючи призначене судом покарання, суд вважає необхідним залишити до набрання вироком законної сили.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 22 липня 2024 року, укладену між начальником Покровського відділу Донецької спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Східного регіону прокурором ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0002548 від 20 травня 2024 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 покарання за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 1(один) рік 6 (шість) місяців.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з 24 липня 2024 року.

Зарахувати ОСОБА_3 у строк покарання, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення, починаючи з 15 травня 2024 року по 23 липня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити без змін - тримання під вартою з утримуванням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_1 з дислокацією у АДРЕСА_1 .

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1