ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1426/24 Номер провадження 11-кп/814/1955/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника представника виправної колонії засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Львівської області, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого неповнолітню дитину, засудженого вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року за ч.3 ст.286-1 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років,

відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що засуджений поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду та замінити йому невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі покаранням у виді виправних робіт з щомісячним відрахуванням 20% заробітку в дохід держави.

При цьому зазначає, що відбув більше половини призначеного йому покарання за вироком суду, характеризується позитивно та має ряд заохочень.

Наголошує, що у виправній колонії здобув професію «швачка», працює в установі, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, має міцні соціальні зв`язки з рідними, які мають на нього позитивний вплив.

Зазначає, що ризики вчинення ним повторного кримінального правопорушення та його ймовірної небезпеки для суспільства оцінюються як низькі.

Звертає увагу, що згідно з висновком адміністрації Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» він став на шлях виправлення та заслуговує на заміну невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким.

Вказує, що застосування більш м`якого покарання не буде суперечити реалізації принципу невідворотності покарання за вчинене кримінальне правопорушення та не призведе до зміни кримінально-правового статусу, оскільки він продовжує вважатись таким, що відбуває покарання, хоча і іншого виду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника виправної колонії, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до положень ч.1 та п.2 ч.4 ст.82 КК України особам, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання може бути замінена судом більш м`яким покаранням після фактичного відбуття засудженим не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції

При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.2 ст.82 КК України).

Відповідно до ст.6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Пленум Верховного Суду України у пункті 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» роз`яснив про необхідність під час розгляду даного питання ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Фактичне відбуття ОСОБА_9 більше половини строку покарання у виді позбавлення волі, що є необхідною умовою для заміни невідбутої частини покарання, призначеного за кримінальне правопорушення, вчинене ним у сфері порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту у стані алкогольного сп`яніння, більш м`яким покаранням, ніким не оспорюється.

Доводи засудженого про можливість заміни йому невідбутої частини покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт є слушними.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, ОСОБА_9 засуджений вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року за ч.3 ст.286-1 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Дійсно, під час перебування в Державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» ОСОБА_9 порушував вимоги режиму утримання, за що на нього були накладені стягнення, але це мало місце ще під час досудового розслідування кримінального провадження.

Відбуваючи покарання в Державній установі «Крюковська виправна колонія (№29)», ОСОБА_9 характеризується позитивно та отримав три заохочення.

При цьому засуджений закінчив навчання та здобув професію «швачка», працевлаштований в установі, до виконання поставлених завдань ставиться сумлінно, а також добровільно, за власною ініціативою залучається до виконання неоплачуваних робіт з благоустрою.

Дотримується засуджений і правомірних взаємовідносин, ввічливо і тактовно ставиться до персоналу установи та виконує передбачені законодавством їх вимоги.

Крім того, ОСОБА_9 залучений до програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт», «Духовне відродження», відвідує лекції правового характеру, культурно-масові заходи, підтримує доброзичливі стосунки з рідними та близькими, які мають позитивний вплив на нього.

Як видно з характеристики, затвердженої начальником Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)», ризик вчинення ОСОБА_9 повторного кримінального правопорушення та ризик його ймовірної небезпеки для суспільства оцінюються як низькі.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність засудженим свого виправлення з огляду на відсутність відповідного клопотання в порядку ст.82 КК України з боку адміністрації виправної колонії є непереконливим, оскільки аналіз приписів ч.1 ст.539 КПК України свідчить про те, що з таким клопотанням може звернутись як установа виконання покарань або прокурор, так і сам засуджений або його захисник чи законний представник.

Більше того, згідно з рішенням комісії Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» від 16 квітня 2024 року (протокол №7), засуджений ОСОБА_9 став на шлях виправлення, а відповідно до висновку комісії установи - довів своє виправлення.

Також в матеріалах судового провадження наявний гарантійний лист, згідно з яким фізична особа підприємець ОСОБА_11 гарантує працевлаштування ОСОБА_9 на посаді слюсара.

Колегія суддів звертає увагу, що після ухвалення оскаржуваного рішення, відповідно до повідомлення представника виправної колонії в засіданні апеляційного суду, ОСОБА_9 отримав ще три заохочення за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку про відсутність визначених законом підстав для застосування ст.82 КК України і заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким.

З огляду на встановлені дані про особу засудженого, його ставлення до вчиненого злочину, систематичне виконання трудових обов`язків, виробничих завдань і дорученої роботи, дотримання вимог режиму, колегія суддів приходить до висновку що ОСОБА_9 став на шлях виправлення, а тому можливо замінити невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке - виправні роботи, що буде сприяти досягненню мети кримінального покарання, зазначеній у ч.2 ст.50 КК України, а саме, виправленню засудженого, а також, запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч.1 ст.57 КК України, покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в дохід держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків.

Тому оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження з ухваленням нового рішення про заміну ОСОБА_9 невідбутої частини основного покарання у виді позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді виправних робіт.

Отже, апеляційна скарга засудженого підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 17 червня 2024 року стосовно ОСОБА_9 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання захисника ОСОБА_10 та замінити засудженому ОСОБА_9 невідбуту частину основного покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2022 року, більш м`яким покаранням у виді виправних робіт на строк 01 рік 10 місяців 10 днів з відрахуванням в дохід держави 20 % його заробітку щомісячно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4