ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2932/24
Провадження №1-кс/477/1282/24
УХВАЛА

26 листопада 2024 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора-стажиста на посаді прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , внесене у кримінальному провадженні №0000126 від 20 листопада 2024 року про арешт тимчасово вилученого майна

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2024 року прокурор-стажист на посаді прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , шляхом направлення клопотання засобами поштового зв`язку, звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000126 від 20 листопада 2024 року із клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, яке було вилучено 20 листопада 2024 року в ході огляду місця події на ділянці дороги (313 км. а/д Н-11) сполученням Дніпро-Миколаїв, поблизу смт. Воскресенське Миколаївського району Миколаївської області у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, видане ДІСГ в Херсонській області у Цюрупинському районі.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області фактом використання посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, яке видане ДІСГ в Херсонській області у Цюрупинському районі з ознаками підробки 20 листопада 2024 року внесено відомості до ЄРДР за №0000126.

20 листопада 2024 року під час проведення огляду місця події, виявлено та вилучено посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, яке видане ДІСГ в Херсонській області у Цюрупинському районі, надане ОСОБА_5 у якості документа, що підтверджував його право керування трактором.

Оскільки вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України та має ознаки речових доказів з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою недопущення знищення чи їх приховування виникла необхідність в застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, шляхом накладення арешту на вилучене майно із встановленою забороною будь-якій фізичній чи юридичній особі користуватися та розпоряджатися цим майном , через що прокурор-стажист на посаді прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 звернулася з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 підтримала подане клопотання та просила його задовольнити, посилаючись на належність вилученого майна до речових доказів з яким необхідно провести ряд слідчих дій, зокрема провести призначену органом досудового розслідування експертизу, тому для його збереження та запобігання зміні, пошкодженню чи втрати наявні підстави для накладення арешту на це майно.

ОСОБА_5 , як володілець вилученого майна в судове засіданні по розгляду клопотання не з`явився, заяв та клопотань по суті розгляду справи слідчому судді не подавав..

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, надані докази у підтвердження своїх вимог, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно з положеннями пункту 18 частини першої статті 3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, .

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із частиною п`ятою статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

ЄСПЛ неодноразово у рішеннях зазначав, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. Зокрема, у рішенні ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (Osman v. the United Kingdom) від 28 жовтня 1998 року вказано, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Зазначену позицію містить також рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

Відповідно до частини першої статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (частина перша статті 41 Конституції України).

Згідно зі статтями 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен урахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до частини другої статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За вказаного, оскільки згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з пунктом 7 частини другої статті 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Статтею 132 КПК України встановлено загальні правила застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які здійснюються на підставі ухвали слідчого судді або суду (за винятком випадків, передбачених цим Кодексом).

Зокрема, частиною третьою статті 132 КПК України встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (частина п`ята статті 132 КПК України).

Як вбачається з представлених матеріалів, відділом Миколаївської окружної прокуратури здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000126 від 20 листопада 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України, досудове розслідування в якому проводиться сектором дізнання ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, за фактом використання посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, виданого 17 грудня 2015 року ДІСГ в Херсонській області у Цюрупинському районі на ім`я ОСОБА_5 із ознаками підробки.

За аналізом матеріалів клопотання прокурора, що надійшли на розгляд до слідчого судді вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР за частиною четвертою статті 358 КК України слугував рапорт поліцейського СРПП ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про те, що під час перевірки наданого ОСОБА_5 посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, при його візуальному огляді виявлено ознаки підробки, а саме невідповідність кольору шрифту на бланковій продукції та відсутність на нього голограм.

У свою чергу ні подане клопотання прокурора про арешт майна та долучені до нього матеріали, не містять відомостей про проведення будь-яких експертиз та залучення експертів, спеціалістів під час проведення огляду посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, що давало б можливість визначити реальність вищевказаних ознак.

Відомості щодо наявності у інспектора СРПП ВП №4 МРУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 знань та навичок для проведення такого роду досліджень або наявності у нього відповідної освіти та повноважень на проведення огляду документів та підтвердження чи спростування відповідності їх стандартам, що встановлені для них матеріали кримінального провадження також не містять.

Так, явною ознакою підробки посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953, виданого 17 грудня 2015 року ДІСГ в Херсонській області у Цюрупинському районі на ім`я ОСОБА_5 , прокурор вважає встановлення патрульним поліцейським факт того, що посвідчення тракториста-машиніста цієї серії та номеру в ході його візуального огляду має невідповідність кольору шрифту на бланковій продукції та відсутність голограм, що вказує на те, що останнє може бути таким, що видано всупереч встановленому порядку видачі відповідного документа.

Проте ця обставина нічим іншим, окрім як рапортом патрульного поліцейського не підтверджується. Витяг з будь-яких баз, що перебувають у віданні та/або користуванні працівників поліції, зокрема ІПНП, відповіді від ТСЦ наданої на запит слідчого чи дізнавача або прокурора, відповіді від органу уповноваженого за контролем видачі таких посвідчень, тощо за відомостями яких уповноважений працівник поліції дійшов висновку про обставини, що зазначені у ним у рапорті, слідчому судді не наданий. Так само немає відомостей про те, чи взагалі видавалося посвідчення тракториста-машиніста, серії АТ №010953 та не перевірялася можливість технічної помилки.

При цьому слідчий суддя зважує і на ту обставину, що рапорт, на підставі якого внесено відомості до ЄРДР за ознаками кримінального проступку за частиною четвертою статті 358 КК України не містить дату його складання, дату реєстрації, що перешкоджає також перевірити відповідність часу та умов що передували внесенню відомостей до ЄРДР.

Крім того, слідчим суддею враховується, що працівник поліції, в силу своїх службових повноважень, під час виконання службових обов`язків є особою, яка має доступ до інформаційних баз МВС України, та є її утримувачем, однак ні у поданому рапорту, ні у доданих до клопотання документах не містяться відомостей щодо перевірки видачі відповідного посвідчення тракториста-машиніста, з огляду на пояснення ОСОБА_5 від 20 листопада 2024 року у яких останній посилався на отримання такого посвідчення у порядку визначеному відповідними правовими актами.

Оскільки на момент внесення відомостей до ЄРДР як і на час розгляду клопотання про арешт майна матеріали кримінального провадження не містять достатніх та вагомих підстав вважати, що було вчинене кримінальне правопорушення, пов`язане з використанням завідомо підробленого документа, тому наявні сумніви у наявності підстав для внесення таких відомостей до ЄРДР та відповідно початку досудового розслідування за цим фактом.

За змістом пункту 1 частини третьої статі 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки, долучені прокурором до клопотання докази, та досліджені слідчим суддею матеріали кримінального провадження в цілому не містять належних доказів, які б свідчили про вчинення кримінального правопорушення, що б могло слугувати підставою для застосування заходів його забезпечення, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема й шляхом накладення арешту на майно.

За таких обставин на даному етапі досудового розслідування встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності власника та володільця майна не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства, не відповідає законним критеріям та відповідності верховенства права, і буде надмірним втручанням у права власника, за відсутності належного обґрунтування необхідності такого обмеження в законному праві на володіння майном.

Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог статті 132 КПК України, орган досудового розслідування хоч і визнав постановою вищезазначене майно речовим доказом, проте не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 132, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора-стажиста на посаді прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_4 , внесене у кримінальному провадженні №0000126 від 20 листопада 2024 року про арешт майна - відмовити.

Роз`яснити слідчому та прокурору у цьому кримінальному провадженні, що за приписами частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_7