Справа № 756/2581/24
Номер провадження № 1-в/756/95/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва подання Оболонського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про вирішення питання щодо звільнення від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, засудженого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , засуджений вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 21.04.2021 за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин,

УСТАНОВИВ:

28.02.2024 до Оболонського районного суду міста Києва надійшло подання Оболонського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Подання обґрунтовано тим, що вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 21.04.2021 року відносно ОСОБА_3 набрав законної сили 22.05.2021 року, а строк його виконання у відповідності до п.1 ч.1 ст.80 КК України сплив через два роки, а саме 22.05.2023 року, що є підставою для звільнення від призначеного вироком суду покарання.

Крім того, за час, з моменту проголошення вироку суду, згідно вимоги Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у м. Києві ОСОБА_3 , не вчинив нового кримінального правопорушення, що підтверджується відсутністю будь-яких інших обвинувальних вироків відносно останнього.

Зазначене свідчить про «правове» виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності, а отже, і застосування покарання є зайвим, воно не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу.

Згідно повідомлення військової частини НОМЕР_1 від 15.02.2024 ОСОБА_3 з 03.06.2021 по теперішній час проходить військову службу. В умовах проходження військової службу засуджений фактично не може ухилятися від покарання у вигляді громадських робіт. Тобто не виконує вирок у частині призначеного покарання з об?єктивних, не залежних від нього обставин. Отже, підлягає звільненню від відбування такого невиконаного покарання.

Прокурор та представник органу пробації надали суду заяви про розгляд подання в їх відсутність, у зв`язку з чим, відповідно до ст. 539 КПК України, суд уважає можливим розглянути подання відділу пробації за відсутності осіб, які не з`явились.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Громадські роботи відповідно до ст. 56 КК України є менш суворим видом покарання ніж обмеження волі.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв?язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі № 5-324кс15 (постанова від 24 грудня 2015 року) ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

За таких обставин застосування статті 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст.80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

-закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

-не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

- не вчинення нового злочину.

У судовому засіданні встановлено, що як свідчать надані матеріали особової справи № 47/2021, ОСОБА_3 був засуджений вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 21.04.2021 за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у вигляді до покарання у громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин. Вирок Голосіївського районного суду м.Києва від 21.04.2021 року відносно ОСОБА_3 набрав законної сили 22.05.2021 року, а строк його виконання у відповідності до п.1 ч.1 ст.80 КК України сплив через два роки, а саме 22.05.2023 року.

Отже, в матеріалах особової справи відсутні дані про ухилення ОСОБА_3 , від відбування покарання, зокрема притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України, та про вчинення ним нового злочину до закінчення строку давності, то немає підстав вважати, що перебіг строку давності зупинявся чи переривався.

Отже, ОСОБА_3 слід звільнити від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, а отже клопотання з цих підстав підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 7, 369-372, 376, 395, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання Оболонського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у місті Києві та Київській області про вирішення питання щодо звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцять) годин, призначеного вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 21.04.2021 за ч. 2 ст. 263 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 7 днів з дня її оголошення, а особами, які не приймали участь в судовому засіданні, в той же строк та в тому ж порядку, з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1