Номер провадження: 11-кп/813/1646/24
Справа № 496/3108/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000787 від 19.10.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07.05.2024 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Дмитрівка Болградського району Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, із середньою освітою, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,

встановив:

На розгляді Біляївського районного суду Одеської області перебуває кримінальне провадження №0000787 від 19.10.2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Під час підготовчого судового засідання прокурор звернувся з клопотанням про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ухвалою місцевого суду задоволено клопотання прокурора та продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою без визначенням розміру застави, строком до 05.07.2024 року.

Прийняте рішення суд мотивував наявністю продовження існування ризиків, які слугували підставою для застосування до обвинуваченого найсуворішого запобіжного заходу, які не зменшились і не відпали.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, вказує про недоведеність та відсутність ризиків у кримінальному провадженні, оскільки вони є абстрактними та не підтверджуються документально. Вважає, що прокурором не надано підтвердження обґрунтованості підозри та наявності складу злочину в діях ОСОБА_6 , що в подальшому призвело до безпідставного звернення до суду з обвинувальним актом. Судом встановлено лише ризи переховування, який обґрунтований лише тяжкістю покарання, яке може загрожувати обвинуваченому і по своїй суті є мінімальним. ОСОБА_6 з моменту проведення обшуку до моменту повідомлення про підозру (майже місяць) мав можливість переховуватись, однак приймав участь у всіх слідчих діях, а також у судовому засіданні 28.11.2023 року, під час вирішення питання про накладення арешту на майно. Судом не враховано наявність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків: постійне місце проживання, наявність на утриманні малолітньої доньки, а також матері похилого віку, перебування у офіційному шлюбі, позитивна репутація за місцем проживання.

Крім того, захисник вказує на те, суд в порушення вимог ч.3 ст.183 КПК України, при постановленні оскаржуваної ухвали не визначив розмір застави, хоча зобов`язаний був його визначити.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала суду не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Судовий розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав, однак надіслав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відмовити в задоволенні скарги захисника.

Апеляційний розгляд також проведено без участі захисника ОСОБА_5 , який не заявляв клопотань про розгляд за його участі або участі обвинуваченого.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, в якому участь захисника є обов`язковою, однак враховуючи позицію обвинуваченого, який не наполягав на розгляді справи за його участі та участі захисника, в сукупності з приписами ст.422-1 КПК, у зв`язку з відсутністю клопотання захисника та обвинуваченого про здійснення розгляду справи за їх участю, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу захисника без участі захисника.

Заслухавши суддю-доповідача; дослідивши виділені матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених Розділом II цього Кодексу.

Апеляційний суд не може не погодитися з доводами сторони захисту стосовно того, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не є покаранням за злочин, а його мета - дійсно забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої особи.

Незалежно від законодавчих змін та особливостей періоду, процедура застосування до особи запобіжних заходів завжди має відповідати правовим принципам, які є універсальними і підлягають до застосування у будь-якій демократичній країні, де панує верховенство права, а саме: презумпція невинуватості; презумпція свободи та імператив поваги до людської гідності.

Комітет міністрів Ради Європи та Європейський комітет з питань запобігання катуванням чи нелюдському, або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню зазначають: відповідальним за велику кількість осіб, яких держава тримає під вартою, є загальний світогляд працівників правоохоронних і судових органів (Рішення ЄСПЧ «Сукачов проти України»).

Європейські комітети рекомендують: зменшувати до мінімуму застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового слідства; якнайширше застосовувати альтернативні триманню під вартою запобіжні заходи; ретельно описувати обставини, за яких може бути обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Дотримання таких стандартів є важливим питанням для нашої держави, оскільки безпосередньо впливає на перспективу членства в ЄС, авторитет України на міжнародній арені та цивілізований шлях розвитку країни загалом.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції»).

Таким чином, слід вважати, що запобіжний захід має бути обрано/продовжено із врахуванням всіх обставин кримінального правопорушення, встановлених ризиків та конкретної особи, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненому.

Колегія суддів вважає, що розглядаючи клопотання прокурора, суд першої інстанції дотримався положень ст.ст.177, 178, 183, 315 КПК та прийняв законне та обґрунтоване рішення про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та на законних підставах скористався своїм правом щодо не визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави з огляду на п.1 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи можуть виявитися нездатними для забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання покладених на нього обов`язків.

При цьому, на противагу доводам апеляційної скарги захисника, колегія суддів зазначає, що визначення альтернативного запобіжного заходу щодозлочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, в чому обвинувачується ОСОБА_6 (ч.4 ст.187 КК України), є правом суду, а не обов`язком.

Доводи сторони захисту щодо недоведеності обґрунтованості підозри, яка в подальшому стала підставою для пред`явлення ОСОБА_6 обвинувачення, колегія суддів визнає необґрунтованими та наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами дослідження всіх доказів.

На даний час, на підставі зібраних органом досудового розслідування доказів, прокурором висунуте обвинувачення, яке має бути доведено у суді першої інстанції стороною обвинувачення, або спростоване стороною захисту та вказане питання є предметом розгляду лише суду першої інстанції в ході змагального процесу та дослідження доказів сторін.

Погоджуючись з висновками суду щодо необхідності продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційний суд враховує характер та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому дій, а також тяжкість покарання, яка може загрожувати останньому в разі визнання його винуватим.

Наведені обставини, на думку колегії суддів, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Водночас, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника з приводу встановлення судом першої інстанції лише ризику переховування від суду, оскільки в оскаржуваній ухвалі судом встановлено продовження існування й інших ризиків, які були доведені прокурором у клопотанні.

Крім того, колегія суддів звертає увагу захисника ОСОБА_5 на те, що судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 07.05.2024 року не зазначалось про те, що ризик переховування на теперішній час є мінімальним, а зазначено, що такий ризик продовжує існувати і не знизився.

Судом першої інстанції цілком обґрунтовано зазначено про продовження існування ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, оскільки враховано встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки покази свідків, потерпілих, які ще не допитані судом, оскільки судовий розгляд перебуває на початковій стадії, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого судового розгляду. Перебуваючи на свободі, обвинувачений може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілих, оскільки йому відоме місце їх проживання, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, більш того останній свою причетність до висунутого обвинувачення заперечує повністю.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Апеляційний суд вважає, що як прокурором так і судом аргументовано продовження існування ризику можливого знищення або спотворення речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.1 ст.177 КПК, оскільки відомостей про місцезнаходження викраденого у потерпілих майна наразі немає та органом досудового розслідування відносно співучасників злочину виділені окремі кримінальні провадження за якими на теперішній час триває досудове розслідування.

З огляду на висунуте ОСОБА_6 обвинувачення, координованість дій спільників з розподілом ролей та організованістю, навіть не зважаючи на те, що обвинувачений є раніше не судимою особою, однак у якого відсутні докази на підтвердження наявності офіційних (або не офіційних, але підтверджених) джерел доходу, на переконання апеляційного суду може створювати ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, в тому числі аналогічного. А тому, не можна виключати ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченої кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , наслідки які можливо настали для психологічного стану потерпілих в результаті вчинення злочину, в тому числі малолітніх потерпілих, а також існування ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК, виправдовують продовження строку дії найсуворішого запобіжного заходу та дають підстави для висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Доводи захисника про те, що у обвинуваченого наявне місце реєстрації та постійного проживання в м. Одесі, що він одружений та має дитину, відсутні скарги від органів самоврядування та з боку органів влади, враховуються, однак вони не виключають та не зменшують зазначених вище доведених стороною обвинувачення ризиків.

Посилання сторони захисту про утримання ОСОБА_6 матері похилого віку суд до уваги не приймає, оскільки відповідних доказів не надано.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого тримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали.

Оскільки доводи сторони захисту про відсутність підстав для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою не знайшли свого підтвердження, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування оскарженої ухвали.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, в тому числі , залишити вирок або ухвалу без змін

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, та до обвинуваченого на даний час не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, оскільки він може виявитися не здатним забезпечити виконання покладених на обвинуваченого обов`язків, а тому апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 07.05.2024 року, якою ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави в кримінальному провадженні №0000787 від 19.10.2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4