ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1187/24 Справа № 204/3169/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7

її представника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року клопотання слідчого СВ ВП №6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокури ОСОБА_10 задоволено та в рамках кримінального провадження №0000412 від 31.07.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2,3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст. 366, ч.ч. 2,3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.189, ч.2 ст.372 КК накладено арешт на:

- нерухоме майно, підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: земельну ділянку, загальною площею 2 га, кадастровий номер::01:002:1025, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна:120, шляхом позбавлення будь-яких осіб права на відчуження, розпорядження вказаним нерухомим майном та забороною вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного нерухомого майна;

- рухоме майно, підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , шляхом накладення заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

В апеляційній скарзі третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали слідчого судді в частині арешту на нерухоме майно підозрюваного ОСОБА_11 , а саме автомобілю марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та протиріччям нормам чинного законодавства.

В обгрунтування зазначає, що слідчим суддею не було враховано, що 31 серпня 2002 року між нею та ОСОБА_11 було зареєстровано шлюб, що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті. 13 квітня 2023 року їх подружжям, за спільні сімейні кошти, в тому числі за позичені кошти, було придбано автомобіль Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , тому відповідно до ст.ст.60,63 СК України, ч.ч.1,3 ст.368 ЦК України та абз.3 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власністю подружжя, а отже накладення арешту на автомобіль порушує її права, як співвласника транспортного засобу.

Крім того, відповідно до змісту оскаржуваної ухвали правовою підставою для накладення арешту зазначеного майна зазначено п.3 ч.2 ст.170 КПК України, як конфіскації майна як виду покарання. Однак даний автомобіль є спільною власністю подружжя та не підпадає під ознаки майна засудженого, яке може бути конфісковано згідно ст.59 КК України. Тому, на думку апелянта, в даному випадку слідчий суддя поклав надмірний тягар на співвласника майна, яка не є підозрюваною або обвинуваченою у цьому кримінальному провадженні.

Водночас вказує, що слідчий суддя також не врахував, що вказаний транспортний засіб також не має ознак, які притаманні для речей, що можуть підлягати спеціальній конфіскації, оскільки він був придбаний за спільні кошти сім`ї, а також за кошти, які були позичені сім`єю.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, апелянт вважає, що судом не було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту її фундаментальних прав, а втручання у право власності не відповідало вимогам законності.

Тому просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме автомобілю марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме автомобілю марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Одночасно просить поновити їй строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що оскаржувана ухвала була отримана нею тільки 30.05.2024 року від захисника ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12 , а раніше для участі в судовому засіданні відносно арешту майна вона не викликалася. Тому, на переконання апелянта, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 та її представника ОСОБА_8 на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого в частині накладення арешту на цей автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , повернути транспортний засіб ОСОБА_7 , вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.2, абз. 2 ч.3 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання слідчого про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 01 квітня 2024 року без виклику третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 (Том 2 а.с.122-126).

Згідно листа від адвоката ОСОБА_12 - ОСОБА_7 отримала копію оскаржуваної ухвали 30 травня 2024 року та 03 червня 2024 року подала апеляційну скаргу, тобто в межах визначеного строку на апеляційне оскарження, а тому колегія суддів констатує, що апелянтом процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді не пропущено.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до п.5 ч.2 та ч.4 ст.173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вирішуючи питання про арешт майна, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею місцевого суду дотримано у повному обсязі.

Обґрунтованість накладення арешту на земельну ділянку, загальною площею 2 га, кадастровий номер::01:002:1025, доведена прокурором та встановлена слідчим суддею під час судового розгляду клопотання, не оспорюється третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт в апеляційній скарзі, а тому згідно ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Водночас, обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , слідчий суддя послався на положення п.3 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою конфіскації майна як виду покарання, є необхідність накладення на нього арешту.

З такими висновками погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні Відділення поліції № 6 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження № 0000412 від 31.07.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2,3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч. 1 ст. 366, ч.ч. 2,3 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч.4 ст.189, ч.2 ст.372 КК (Том ІІ а.с.100-118).

01.04.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366, ч.3 ст.27, ч.5 ст.191 КК (Том ІІ а.с.25-98).

Згідно реєстраційної картки ТЗ власником автомобілю марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , є ОСОБА_11 (Том ІІ а.с.24).

Із змісту клопотання слідчого про арешт майна від 01 квітня 2024 року (Том І а.с.1-9) вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч.2 ст.170 КПК), а також запобігання можливості його пошкодження, знищення, перетворення та відчуження.

При цьому, слідчий суддя правильно врахував, що санкція ч.5 ст. 191 КК, зокрема, за якою ОСОБА_11 повідомлено про підозру, передбачає обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Таким чином за наведених в оскаржуваній ухвалі обставин апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки слідчого судді про наявність правової підстави, визначеної п.3 ч.2 та ч.5 ст.170 КПК, для накладення арешту на вищевказане майно, з метою конфіскації майна як виду покарання.

Також слідчий суддя, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку щодо накладення арешту на вищевказане майно з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування, зокрема, в частині накладення арешту на автомобіль марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 .

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 132,170-173 КПК, наклав арешт на належний підозрюваному ОСОБА_11 транспортний засіб, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання у випадку визнання ОСОБА_11 винуватим, зокрема, у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 191 КК та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Отже наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна, є змістовними та відповідають вимогам ч.5 ст.173 КПК України.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що вищевказаний автомобіль було набуто ОСОБА_11 та ОСОБА_7 у шлюбі, який було укладено 31 серпня 2002 року, а відтак вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, з огляду на таке.

Так, відповідно до відповідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається, зі змісту реєстраційної картки ТЗ власником автомобілю марки Volkswagen Touareg, 2022 р.в., чорного кольору, д.н. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , є ОСОБА_11 (Том 2 а.с.24).

Разом з тим, режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділу часток кожного власника в натурі, та даних про виділ таких частин апелянтом не надано.

Зазначене унеможливлює ідентифікацію конкретної частки підозрюваного у спільному майні, через що обтяження майна в цілому є єдиним можливим, реальним та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливого виконання конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Сама по собі наявність режиму спільної сумісної власності майна подружжя не створює обов`язку слідчого судді при розгляді клопотання про арешт майна встановлювати, яка саме частина майна, що перебуває у спільній сумісній власності подружжя, належить підозрюваному, оскільки це не передбачено нормами кримінального процесуального законодавства України, натомість, має встановлюватися в порядку цивільного судочинства. У межах кримінального провадження питання, пов`язані з правами на частку майна вказаних осіб, мають вирішуватись судом при постановленні вироку.

Водночас посилання апелянта на те, що даний автомобіль не має ознак, які притаманні для речей, що можуть підлягати спеціальній конфіскації є неспроможними, оскільки така правова підстава для накладення арешту на транспортний засіб не заявлялася слідчим у поданому клопотанні, а тому відповідно слідчим суддею не перевірялася та встановлена не була.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, а ухвала слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2024 року про арешт майна - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4