Справа № 448/2049/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/100/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Мостиського районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частинами 1 та 4 статті 358 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 358 КК України - штраф в розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України - штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень - штраф в розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 13 600 гривень.

Вирішено питання про речові докази.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуваний вирок змінити у частині призначеного покарання, призначивши обвинуваченому: за ч. 1 ст. 358 КК України - штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень; за ч. 4 ст. 358 КК України - штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень - штраф в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян є надто суворим та суперечить вимогам ст. ст. 65, 66 КК України.

Вказує, що судом не враховано, що у даному випадку на досудовому розслідуванні ОСОБА_7 беззаперечно визнав вину у вчиненні кримінальних проступків, а також повідомив усі обставини вчинення кримінальних проступків, що сприяло швидкому розкриттю кримінальних правопорушень без необхідності проведення судових експертиз.

Зазначає, що ОСОБА_7 у письмовій заяві заявив суду про визнання вини і щире каяття у вчиненому, а також про повне усвідомлення протиправності вчиненого ним діяння. Також, ОСОБА_7 заявив суду про подальше неухильне дотримання ним вимог Законів та не допущення вчинення ним подібних порушень.

Акцентує, що судом не враховано, що на даний час ОСОБА_7 не працює, у зв`язку із чим сплата штрафу в розмірі 800 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян може бути фінансовим тягарем для нього. Допомоги від батьків обвинувачений не отримує, оскільки його батько ОСОБА_9 на даний час несе військову службу на передовій в лавах ЗСУ, а матір ОСОБА_10 постійно проживає за кордоном.

Звертає увагу, що судом не було встановлено будь-яких обтяжуючих обставин.

Покликається, що зазначені обставини були викладені ОСОБА_7 в письмовій заяві від 13.12.2023, що знаходиться в матеріалах справи. Вказаною заявою ОСОБА_7 просив призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, однак суд у вироку жодним чином не обґрунтував у зв`язку із чим такий розмір буде недостатнім для виправлення обвинуваченого.

Захисник вважає, що з урахуванням визнання ОСОБА_7 вини, щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що обвинувачений раніше ніколи не притягався до кримінальної відповідальності, достатнім остаточним покаранням для його виправлення є штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 в кінці жовтня 2023 року, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено воєнний стан та Указом Президента України № 451/2023 від 27.06.2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3275-IX від 27.07.2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 18.08.2023 року строком на 90 діб та розпочато мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо заборони виїзду за межі України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, з метою подальшого особистого використання документу під час перетину державного кордону України, а саме отримання права на виїзд за межі території України та звільнення від обов`язку мобілізації на службу до Збройних Сил України, перебуваючи у м.Київ, маючи умисел на підроблення офіційних документів тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 30.09.2023 року та довідки військово-лікарської комісії № 198 від 30.09.2023 року, виданих другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 із внесенням до таких відомостей про визнання його непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку за станом здоров`я відповідно до висновку військово - лікарської комісії, які звільняють ОСОБА_7 , від мобілізації та надають згідно ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» право на виїзд за межі території України, у мережі «Інтернет» віднайшов бланки вказаних документів, на яких були проставлені реквізити та печатки ІНФОРМАЦІЯ_1 , роздрукував їх, попередньо вклеївши свою фотографію, в подальшому вніс свої анкетні дані, а також завідомо недостовірні відомості щодо непридатності його до військової служби із виключенням з військового обліку на підставі висновку військово-лікарської комісії, та поставив підпис від імені начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_11 , та уповноважених осіб військово-лікарської комісії.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 1 статті 358 КК України, - підроблення офіційного документу, який видається чи посвідчується установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і яка надає права або звільняє від обов`язків, з метою його використання.

В подальшому, 16 листопада 2023 року приблизно о 09:00 год., ОСОБА_7 , достовірно знаючи та усвідомлюючи, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 30.09.2023 року та довідка військово-лікарської комісії № 198 від 30.09.2023 року, видані другим відділом ІНФОРМАЦІЯ_1 на його ім`я є підроблені та містять завідомо недостовірні відомості щодо непридатності його до військової служби із виключенням з військового обліку відповідно до висновку військово-лікарської комісії, з метою отримання права на виїзд за межі території України та звільнення від обов`язку мобілізації на службу до Збройних Сил України у відповідності до ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як особа яка має висновок військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби із виключенням з військового обліку, перебуваючи на території пункту пропуску «Мостиська», що знаходиться по АДРЕСА_1 , використав дані завідомо підроблені документи шляхом їх пред`явлення та надання інспектору прикордонної служби 3 категорії ІПК 1 ВІПС штаб-сержанту ОСОБА_12 .

Такі дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 4 статті 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, у судове засідання не з`явився, жодні зави чи клопотання не подав.

Враховуючи наведене, та відсутність заперечень захисника та прокурора щодо розгляду справи за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , участь якого у судовому засіданні не є обов`язковою.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту не оскаржує призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, однак вважає, що за ч. 1 ст. 358 КК України обвинуваченому призначено надто суворе покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 , зокрема, за ч. 1 ст. 358 КК України покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом обвинуваченому покарання відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які класифікуються як кримінальні проступки, дані про особу винного, який раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, його роль у скоєних кримінальних правопорушеннях та поведінку до і після вчинення таких, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Крім цього, згідно оскаржуваного вироку місцевим судом при призначенні обвинуваченому покарання враховано і заяву останнього щодо обрання мінімальної міри і виду покарання.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, передбачено покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешту на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі 800 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Отже, обвинуваченому ОСОБА_7 за вчиненні ним кримінальні правопорушення було призначено покарання у межах санкцій інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Колегія суддів враховує, що обвинуваченому було обрано найменш суворий вид покарання, що передбачений санкціями інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також у розмірі який не є максимальним для визначеного обвинуваченому виду покарання.

Як зазначалось вище, надіслана до суду письмова заява обвинуваченого, у якій останній просив призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то така була врахована місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Слід зазначити, що думка обвинуваченого з приводу призначеного йому покарання беззаперечно враховується судом, однак, з огляду на дискреційні повноваження суду у цьому питанні, не породжує у суду обов`язок призначати саме таке покарання, як вказав обвинувачений, і рішення про призначення йому покарання приймається судом з урахуванням усіх передбачених законом підстав та встановлених судом обставин.

Також, колегія суддів враховує, що відсутність даних про офіційне працевлаштування обвинуваченого, не може бути підставою для призначення саме такого покарання, як хоче обвинувачений.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у межах санкцій цих статей, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також місцевий суд правильно визначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

На переконання колегії суддів відсутні підстави вважати призначене ОСОБА_7 за оскаржуваним вироком покарання, явно несправедливим внаслідок суворості.

Висновки місцевого суду, викладені у вироку, щодо призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання належним чином вмотивовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 18 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: