ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, гр.України, з середньою спеціальною освітою, розлучена, має на утриманні одну малолітню дитину, не працююча, судима: 15.11.2022 Луцьким міськрайонним судом Волинської області за ч.1 ст.309 КК України до штрафу - 17000 грн (штраф частково сплачено в сумі 4250грн);

визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та їй призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнено обвинувачену ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2022 в частині невідбутого покарання у виді штрафу в розмірі 12750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, визначено виконувати самостійно.

Вироком вирішені питання про речові докази, судові витрати та арешт майна.

В С Т А Н О В И В

Згідно вироку суду ОСОБА_8 визнана винною в тому, що вона, 17 серпня 2023 року у період з 06:30 год. по 07:10 год., в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №254/2023 від 01.05.2023, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №3057-ІХ від 02.05.2023, умисно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, проникла в господарське приміщення, що за адресою: АДРЕСА_2 , звідки таємно викрала належний ОСОБА_10 велосипед «Titan», вартістю згідно висновку експерта № СЕ-19/103-22/9924-ТВ від 04.09.2023-3833 грн, спричинивши потерплій майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, скоїла злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, тобто таємно викрала чуже майно (крадіжка), поєднане із проникненням у приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікацію дій обвинуваченої, вважає вирок суду незаконним та необґрунтованим у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінально процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості злочину і особі обвинуваченої, безпідставного та невмотивованого призначення надто м`якого покарання та застосування до обвинуваченої вимог ст.75 КК України. Зазначає, що судом при постановлені вироку та обранні міри покарання обвинуваченій порушено вимоги ст.65 КК України. Зазначає, що з огляду на імперативні приписи ч. 1 ст. 71 КК України, положення ч. 3 ст. 73 КК України, ч. 1 ст. 75 КК України, вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України -17.08.2023, після ухвалення щодо неї вироку Луцьким міськрайонним судом за ч. 1 ст. 309 КК України, та не повну сплату штрафу на час ухвалення вироку 13.11.2023 у сумі 17 000грн., призначеного вироком Луцького міськрайонного суду від 15.11.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України, рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України є неприпустимим, що узгоджується з висновком викладеним у постанові ВС від 20.01.2022 (справа №686/3226/20). Крім того, згідно з правовою позицією висловленою об`єднаною палатою ККС ВС від 06.12.2021 (справа №243/7758/20) зазначено, що якщо на момент вчинення особою нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді штрафу (ст. 53 КК України), порядок та правила призначення основного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, не застосовуються лише тоді, коли зазначений штраф на час ухвалення нового вироку вже повністю сплачений. А відтак судом помилково застосовано при призначенні покарання ОСОБА_8 положення ст. 75 КК України та не застосовано правильно положення ст.ст. 71, 72 КК України. Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків остаточно призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу в сумі 12 750 грн. У решті вирок суду залишити без зміни.

В змінах та доповненнях до апеляційної скарги прокурор, зазначає, що обвинуваченою ОСОБА_8 сплачено штраф призначений вироком Луцького міськрайонного суду від 15.11.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України, у сумі 17 000грн., та остання згідно інформації №1432/37/8/1-24 від 08.03.2024 знята 04.12.2023 з обліку Луцького міського відділу філії ДУ «Центр пробації», а відтак відсутні підстави для призначення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст.ст. 71, 72 КК України. Просить вирок суду змінити, вважати винуватою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 роки. З мотивувальної та резолютивної частини вироку виключити вказівку про застосування положень ч. 3 ст. 71, ст. 72 КК України. В решті залишити вирок без зміни.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченої та захисника, які, кожен зокрема, апеляційну скаргу визнали, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, за яке її засуджено, обґрунтовано зроблений судом в порядку ч.3 ст.349 КПК України, що по суті в апеляційній скарзі не заперечується.

Кваліфікація злочинних дій обвинуваченої за ч.4 ст.185 КК України є правильною і також не оскаржується.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Зі змісту ст.75 КК України вбачається, що якщо суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбуття покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбуття покарання з випробовуванням.

При призначенні покарання та звільненні ОСОБА_8 від його відбування із застосуванням ст.75 КК України, суд першої інстанції, в повній мірі дотримав вказаних вимог закону.

Як убачається з вироку, призначаючи обвинуваченій покарання, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжких дані про особу винної, а саме, те, що згідно поданої характеристики ОСОБА_8 притягалась до адміністративної відповідальності, однак є особою молодого віку, на її утриманні знаходиться малолітня дитина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вину визнала повністю, у вчиненому щиро розкаялася, активно спряла розкриттю злочину, збитки добровільно повністю відшкодовані, потерпіла щодо покарання покладається на розсуд суду, не наполягаючи на її суворому покаранні.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданих збитків, а обтяжуючих обставин не встановлено.

Врахувавши ці та інші обставини справи, зокрема і ті, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі та про можливість звільнення обвинуваченої від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України, оскільки відсутні підстави для призначення покарання, яке необхідно відбувати реально.

На думку суду, обране судом першої інстанції покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових злочинів, як самою обвинуваченою, так і іншими особами.

Однак, з огляду на сплату штрафу призначеного ОСОБА_8 вироком Луцького міськрайонного суду від 15.11.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України, у сумі 17 000грн., згідно інформації №1432/37/8/1-24 від 08.03.2024 Луцького міського відділу філії ДУ «Центр пробації», вказівка про його самостійне виконання, на підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України в частині невідбутого покарання у виді штрафу в розмірі 12750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень, підлягає виключенню, а відтак апеляційна скарга прокурора задоволенню, а вирок суду зміні.

У відповідності до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2023 року, вказівку про самостійне виконання, на підставі ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15.11.2022 в частині невідбутого покарання у виді штрафу в розмірі 12750 (дванадцять тисяч сімсот п`ятдесят) гривень.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді