У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/6759/24

№ 1-кс/183/1235/24

02 липня 2024 року м. Новомосковськ

Слідчий суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт земельної ділянки у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 16.03.2024 за № 0000721 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, 01.07.2024, надійшло клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 , погодженого прокурором Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт земельної ділянки у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань від 16.03.2024 за № 0000721 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, шахрайським шляхом заволоділи земельною ділянкою з кадастровим номером :03:006:0357, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 , КПК України, у звязку з чим, з огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, з метою збереження речового доказу, є підстави для накладання арешту на зазначену земельну ділянку.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні кожен окремо, підтримали вказане клопотання, просили задовольнити його в повному обсязі.

Третя особа, щодо майна якої вирішується арешт в судове засідання, ОСОБА_8 , не з`явилась, оскільки через відсутність у слідчого та прокурора відомостей про місце проживання, та будь-яких інші контактні дані про особу, яка на цей час є власником майна, щодо якого вирішується питання про арешт, не була повідомлена про дату, час, місце судового засідання. З огляду на викладене, клопотання слідчого про арештмайна розглянуто за відсутності третьої особи, щодо арешту май на якої вирішується питання про арешт на підставі

ст. 172 КПК України.

Заслухавши пояснення слідчого, прокурора, дослідивши зміст клопотання про арешт майна та додані до нього письмові матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону слідчий, який звернувся з клопотанням про арешт майна, та прокурор, який погодив його, на переконання слідчого судді не дотрималися.

В судовому засіданні встановлено, що 12.06.2024, до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000721, відповідно до яких, невстановлені особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, шахрайським шляхом заволоділи земельною ділянкою з кадастровим номером :03:006:0357, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_7 . Визначено правову кваліфікацію ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2008 ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 придбав у власність земельну ділянку розміром 0,1528га., розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер якої :03:006:0357 за 377 500.00 (триста сімдесят сім тисяч п`ятсот гривень нуль копійок). Зазначена земельна ділянка була надана Піщанською сільською радою 26.06.2008 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Договір купівлі продажу земельної ділянки був вчинений нотаріально та посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , про що здійснено запис в реєстрі за №4765

У зв`язку з бажанням ОСОБА_7 відчужити належну йому частину земельної ділянки наприкінці 2023 року ОСОБА_9 , останній,звернувшись до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за витягом з Державного земельного кадастру ОСОБА_7 отримав відповідь, що кадастровий номер в базі відсутній. З метою поновлення кадастрового номера ОСОБА_7 звернувся до землевпорядної організації та замовив технічну документацію із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки.

Також встановлено, що 20.03.2024р. державним кадастровим реєстратором, за результатами розгляду підготовленої землевпорядною організацією технічною документацією, було винесено Рішення №PB - 024 про відмову у внесенні відомостей до державного земельного кадастру, оскільки наявне 100% накладка на інші дві земельні ділянки :03:011:0052 та :03:011:0053), які відповідно до картографічних даних знаходилися на місці придбаної земельної ділянки.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутня будь-яка інформація про земельну ділянку з кадастровим номером :03:006:0357 проте відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 6169154 від 02.07.2008 року встановлено, що набувачем на право власності земельною ділянкою з кадастровим номером :03:006:0357 являється ОСОБА_7 .

Також встановлено, що замовником технічної документації з поділу земельної ділянки від 24.11.2021 став ОСОБА_11 , Виконавцем технічної документації став інженер землевпорядник ОСОБА_12 (ФОП ОСОБА_12 ).

30.11.2021 року на підставі технічної документації за ОСОБА_11 за сприянням було зареєстровано право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:011:0052 та :03:011:0053.

Наприкінці лютого 2024 року ОСОБА_11 звернувся до землевпорядної організації та замовив технічну документацію щодо об`єднання земельних ділянок в одну земельну ділянку з отриманням нового кадастрового номеру.

20.03.2024 року об`єднаним в одну земельну ділянку було присвоєно новий кадастровий номер :03:011:0064, а вже 21.03.2024р. право власності на цю земельну ділянку було зареєстровано за ОСОБА_11 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно встановлено, що 22.03.2024 на підставі договору куплі - продажу власником земельної ділянки з кадастровий номер :03:011:0064 стала ОСОБА_8 .

Аналізуючи, надані до клопотання письмові докумети, слідчий суддя зазначає, що слідчий, посилаючись у клопотанні, що нерухоме майно відповідає критеріям зазначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України та наявні правові підстави, передбачені п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України для його арешту, повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку. Між тим, жодних доказів того, що земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :03:011:0064), яка належить ОСОБА_8 , є предметом та доказом розслідуваних кримінальних правопорушень, в матеріалах судового провадження не міститься.

В наданих до клопотання матеріалах не міститься жодного доказу того, що земельна ділянка за кадастровим номером :03:011:0064,яка, як вбачається з клопотання слідчого, належить ОСОБА_8 , відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, як і не містить цього постановаслідчого про визнання зазначеної вище земельної ділянки речовим доказом від 21.06.2024, оскільки зі змісту вказаної постанови не вбачається, з огляду на які критерії, передбачені ст. 98 КПК України, вказана земельна ділянка визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Крім того, відсутні докази того, що на час розгляду даного клопотання мали місце спроби здійснення іншими особами самовільного будівництва чи будь-якого іншого неправомірного використання зазначеної вище земельної діялнки.

Встановлено, що відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000721 від 12.06.2024, в ньому відсутні відомості, що досудове розслідування здійснюється щодо осіб, які в подальшому набували права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (кадастрові номери 0:03:006:0357) зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_8 .

На час розгляду вказаного клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000721 від 12.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень. При цьому, з клопотання слідчого та матеріалів, долучених до клопотання, не вбачається в чому саме полягає шахрайство, вчинене, на думку органу досудового розслідування, щодо потерпілого ОСОБА_7 .

В свою чергу, це підтверджує, що у цій справі орган досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження не зібрав достатньої сукупності доказів, які б в тій чи іншій мірі доводили існування обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.2 ст. 190 КК України.

З урахування змісту п. 5 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання щодо наявності підстав для арешту майна, крім того,що майно повинно відповідати критеріям зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягають врахуванню розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом, не може бути єдиною підставою, для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як зазначив судовому засіданні слідчий, правові підстави набуття ОСОБА_11 , та в подальшому ОСОБА_8 спірної земельної ділянки не перевірялись, технічна документаціяіз землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, а також рішення суб`єктів владних повноважень, на підставі яких була виготовлена така документація не витребовувались, належна правова оцінка вказаним документам органом досудового розслідування не надавалась.

Крім того, як зазначив слідчий в судовому засіданні, потерпілий ОСОБА_7 в судовому порядку правові підстави набуття ОСОБА_11 та ОСОБА_8 не оспорював.

Отже,викладене свідчить, що ОСОБА_8 ,як власник земельної ділянки відповідно до змісту клопотання,яка у відповідності до ст. 64-2 КПК України, у даному кримінальному провадженні перебуває в статусі третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, є добросовісним набувачем даної земельної ділянки.

В контексті зазначеного слідчий суддя зазначає, що відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Таким чином, з урахування зазначеного вище,слідчий суддя дійшов висновку, що наявність правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту земельної ділянки за кадастровим номером :03:011:0064,органом досудового розслідування не доведено, а тому в задоволенні клопотання слідчого, погодженого прокурором,про накладення арешту на вказане майно слід відмовити.

Керуючись ст. 131,167,168,170,174,369-372 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Новомосковського РВП ГУНП в Дніпропетровській області, лейтенанта поліції ОСОБА_5 , затвердженого прокурором Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_6 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2024 за № 0000721, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, протягом п яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1