Справа № 638/2137/23
Провадження № 1-кп/638/706/24
УХВАЛА

Іменем України

19 квітня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000161 від 05.09.2022 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Савинці, Балаклійського району, Харківської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, працевлаштований в АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» на посаді начальника Балаклійського району з розподілу електроенергії АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», котрий зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень-злочинів, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 289 КК України, -

встановив:

У провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження №0000161 від 05.09.2022 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 289 КК України.

19 квітня 2024 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000161 від 05.09.2022, в якому прокурор просив продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" строком на 60 діб без визначення розміру застави.

Клопотання відносно ОСОБА_5 обґрунтовано необхідністю забезпечення його належної процесуальної поведінки шляхом запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто:

1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Також прокурор у клопотанні вказав про неможливість запобігання цим ризикам шляхом обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, оскільки такі заходи можуть призвести до неможливості притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, досягнення завдань кримінального провадження, визначених у статті 2 Кримінального процесуального кодексу України щодо захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення неупередженого досудового розслідування та судового розгляду в розумні строки та щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини.

Крім того, прокурор зазначив, що через воєнний стан, який введений на всій території України, правоохоронні органи позбавлені можливості забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Також прокурор, керуючись абз. 4 ч.4 ст.183 КПК України, просить не визначати обвинуваченому ОСОБА_5 розмір застави.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання з підстав необґрунтованості ризиків, заявлених прокурором.

Крім того, захисник надала клопотання, де просила скасувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, або застосувати мінімальний розмір застави, з покладенням обов`язків: повідомляти суд про місце проживання; здати на зберігання до ГУ ДМС України в Харківській області документи, які надають право на виїзд та в`їзд до України.

Клопотання обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 не має наміру переховуватися від суду. За для вручення йому повідомлення про підозру та Клопотання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він самостійно з`явився до слідчого, що свідчить про відсутність наміру переховування від органів влади. Вказує, що ОСОБА_5 має міцні соціальні зв`язки, одружений, має трьох синів, один із яких є інвалідом, та батьків похилого віку. Вказала, що обвинувачений може з`являтися за кожним викликом до суду. У разі необхідності може здати на зберігання до ГУ ДМС України в Харківської області документи, які надають право на виїзд та в`їзд до України, у зв`язку з чим вважає, що ризик переховування від суду відсутній.

Крім того вказує, що прокурором не обґрунтовано, яким саме чином ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Щодо свідків обвинувачення за ч.1 ст. 289 КК України, захисник вказала, що ОСОБА_5 не має наміру будь яким чином впливати на даних свідків, оскільки вважає, що користувався автомобілями, які належать АТ «Харківобленерго», в якому працював офіційно, в абсолютно правовий спосіб. Станом на березень 2024 всі свідки обвинувачення за ч. 4 ст. 111-1 КК України були допитані. Всі свідки обвинувачення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 111-1 КК України вказали, що ОСОБА_5 не мав наміру, не мав можливості, і фактично ні яким чином не міг передавали матеріальні ресурси представникам окупаційної влади у вигляді електроенергії. Тож наміру впливу на свідків ОСОБА_5 не мав.

Суд, розглянувши подані прокурором та захисником клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч 1-3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи зі змісту ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, та вчинити інші кримінальні правопорушення.

Разом з цим Конституційний Суд України (рішення від 23.11.2017 справа № 1-28/2017 за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини третьої статті 315 Кримінального процесуального кодексу України) вважає, що положення третього речення частини третьої статті 315 Кодексу в частині, що передбачає поширення продовження застосування заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обраного під час досудового розслідування, без клопотань учасників кримінального провадження, зокрема прокурора, та без перевірки судом обґрунтованості підстав для його застосування, за яких такий запобіжний захід був обраний на стадії досудового розслідування, суперечить вимогам частин першої, другої статті 29 Конституції України.

Конституційний Суд України виходить з того, що запобіжний захід тримання під вартою, який обмежує гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, може бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження у суді першої інстанції, зокрема під час підготовчого судового засідання, за наявності клопотання прокурора (ч.4 ст.176 Кримінального процесуального кодексу).

Розглянувши доводи, викладені прокурором в клопотанні про продовження строку запобіжного захисту та доводи, викладені в клопотанні захисника, суд зазначає, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачений опинившись на волі, зможе перешкодити встановленню істини по справі під час судового провадження та буде мати можливість впливати на свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню.

Крім того, суд враховує, що на даний момент не всі ділянки державного кордону України контролюються органами державної влади, у зв`язку з чим, на переконання суду, обвинувачений може незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно п.3 ч.2 ст.183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , відповідно до ст.12 КК України є нетяжкими, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , судом враховується наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При розгляді даного клопотання судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Савинці, Балаклійського району, Харківської області, українець, громадянин України, з вищою освітою, офіційно працевлаштований в АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО» на посаді начальника Балаклійського району з розподілу електроенергії АТ «ХАРКІВОБЛЕНЕРГО», має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, один з яких є інвалідом, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимий.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Враховуючи викладене, зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_5 у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях - злочинах, суд вважає, що застосування відносно обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, у зв`язку з чим продовжує обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 17 червня 2024 року.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Згідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Згідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальні правопорушення злочини, передбачені ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 289 КК України, розмір застави обвинуваченому не визначається.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 314, 369, 372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника відмовити.

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави - до 17 червня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя ОСОБА_1