Справа № 953/2936/23
н/п 1-кп/953/442/24
"14" травня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Балаклія Харківської області, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, раніше не судимої , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, -
Обвинуваченій на стадії досудового розслідування обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого закінчується.
Відповідно до ч.3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.
Прокурор просив продовжити обвинуваченій строк запобіжного заходу з підстав наявності ризиків передбачених п.1,п.3, п.5 ч.1 ст. 177 КПК України, подавши клопотання.
Обвинувачена та захисник проти продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували. При цьому зазначивши, що ризики прокурором не доведені, обвинувачена може виконувати покладені на неї обов`язки перебуваючи під домашнім арештом. Крім того, у обвинуваченої наявні захворювання, які потребують лікуванню.
При розгляді клопотання судом враховується, що обвинувачена має постійне місце проживання, раніше не судима, не має міцних соціальних зв`язків.
Суд зазначає, що ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Надаючи оцінку можливості обвинуваченої переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що остання з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого їй злочину може вдатися до відповідних дій.
Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.
Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України, який в подальшому продовжений до травня 2024р.
З урахуванням фактичних обставин пред`явленого обвинувачення ОСОБА_5 , введення на території України воєнного стану, у зв`язку із воєнною агресією Російської Федерації, свідчить про наявність суспільного інтересу, який полягає у необхідності захисту від найбільш небезпечних посягань на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність держави.
При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.
Зазначене, а також знайомство обвинуваченою із недопитаним свідком, дає суду підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченої на свідка.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним існування ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченої переховатися від суду, незаконний вплив на свідків, які не допитані та з якими обвинувачений є знайома. Зазначені ризики на теперішній час не зменшились.
Ризик передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України на теперішній час є недоведеним.
Відповідно до положень ч. 6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.
В даному випадку, враховуючи введення на території України воєнного стану, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну норму ч.6 ст. 176 КПК України, яка регулює застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до особи підозрюваної у вчиненні злочину передбаченого ст. 111-1 КК України, оскільки наявні встановлені ризики передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.
Таким чином, оцінюючи сукупність обставин передбачених в ст.178 КПК України, наявність ризиків передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченій ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.
Наявність у обвинуваченої захворювань, які-б унеможливлювали її перебування під вартою, суду не надано.
Відповідно до положень ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 111-1 КК України.
ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, який є злочином в сфері злочинів проти основ національної безпеки України, вчинений в умовах воєнного стану, що на думку суду є підставами для застосування запобіжного заходу, без визначення застави.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 2, 34, 91, 176, 177, 178, 194, 331 , 336 КПК України, суд
Міру запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без змін у вигляді тримання під вартою , продовживши строк цього запобіжного заходу до 60 днів, тобто до 12.07.2024 року включно, без визначення застави.
Ухвала підлягає оскарженню протягом п`яти днів, з моменту проголошення, а особі яка перебуває під вартою з моменту вручення, шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Оскарження ухвали не зупиняє її дію та не перешкоджає подальшому розгляду справи .

Встановити строк дії ухвали з 14.05.2024р. по 12.07.2024р., включно.

Суддя ОСОБА_1