Справа № 466/884/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1275/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за апеляційною скаргою заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2023 року відносно обвинуваченої ОСОБА_7 ,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_9 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку

та жительку АДРЕСА_1 , засуджено за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

Відповідно до вимог 4.4 ст. 70 КК України, шляхом приєднання частини невідбутого покарання за вироком Франківського райсуду м. Львова від 13 травня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді двох років одного місяця позбавлення волі.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , 05 грудня 2019 року, близько 17:00 год., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), керуючись корисливим мотивом, з метою власного збагачення, діючи повторно, перебуваючи на території ринку «Краківський», що по вул. Базарній, 1 у м. Львові, впевнившись, що за її діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно, будучи в одному із торгових павільйонів ринку, викрала із сумки, яка стояла на підлозі - гаманець червоного кольору, в якому знаходилась банківська карта банку «Восток» № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_10 та заховавши його у кишеню своєї куртки, покинула територію вказаного ринку.

Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 , 05 грудня 2019 року, перебуваючи у магазині «Самсунг», розташованому на першому поверсі торгового центру «Форум», що по вул. Під Дубом, 7Б у м. Львові, о 17:10 год. відповідно до чеку №0039768 від 05 грудня 2019 року, придбала 3 смартфони, а саме, смартфон марки «Samsung Galaxy» A10 SM - A105F Biue, IMEI НОМЕР_2 , вартістю 3 333,00 грн., смартфон марки «Samsung Galaxy» A20s SM - A207 F Blue, IMEI НОМЕР_3 , вартістю 4999,00 грн., смартфон марки «Samsung Galaxy» A20s SM - A207 F Black, IMEI НОМЕР_4 , вартістю 4999,00 грн., розрахувавшись за них раніше викраденою банківською картою, чим спричинила потерпілій ОСОБА_10 матеріальні збитки на загальну суму 13 331 грн.

В апеляційній скарзі заступник керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації дій обвинуваченої, вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначення покарання ОСОБА_7 .

Акцентує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував, що обвинувачена востаннє засуджена вироком Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2022 року та визначив остаточне покарання на підставі ч.4 ст. 70 КК України з врахуванням вироку Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2022 року, який вже було враховано вироком Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2022 року.

Також, звертає увагу на те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України, вчинене обвинуваченою ОСОБА_7 05 грудня 2019, тобто до ухвалення вироків Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2022 року та 07 вересня 2022 року.

Наголошує, що суд першої інстанції, в порушення вимог закону, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 185 КК України покарання у виді двох років позбавлення волі, тобто покарання, яке слід відбувати реально. У подальшому, на підставі ч.4 ст. 70 КК України, суд, фактично шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2022 року, яким обвинуваченій призначено два роки позбавлення волі із іспитовим строком два роки, остаточно визначив покарання - два роки один місяць позбавлення волі.

Покликається на те, що суд, застосувавши принцип складання до реального та умовного покарань, остаточно визначив до відбування реальне покарання у виді позбавлення волі, що не допускається.

Зазначає, що судом не враховано, що обвинувачена не порушила умов застосування іспитового строку за вироками Франківського районного суду м. Львова від 13 травня 2022 року та 07 вересня 2022 року, оскільки кримінальні правопорушення вчинені нею до ухвалення вказаних вироків, а тому призначення до реального відбування покарання не ґрунтується на вимогах кримінального закону.

Акцентує, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 неправильно застосував положення ч.4 ст. 70 КК України, що полягає у складанні реального покарання та покарання, призначеного з випробуванням, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Просить вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2023 року змінити в частині призначення покарання, вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2022 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 15, ч.2 ст. 185, ч.4 ст. 70 КК України до двох років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України із встановленням іспитового строку два роки - виконувати самостійно.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про підтримання апеляційної скарги, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та виступ її захисника - адвоката ОСОБА_9 про її заперечення, окрім цього, просять суворо не карати обвинувачену і застосувати положення ст. 75 КК України, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, якими місцевий суд дав належну правову оцінку.

Дії обвинуваченої судом першої інстанції вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 185 КК України, а саме, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок місцевого суду лише в межах апеляційної скарги.

Ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно п.4 ч.І ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, за змістом п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановления вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожен вирок виконується самостійно.

За таких обставин, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_7 неправильно застосував положення ч.4 ст. 70 КК України, що полягає у складанні реального покарання та покарання, призначеного з випробуванням, внаслідок чого допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Крім цього, суд першої інстанції, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, які пом`якшують та відсутність обтяжуючих покарання обставин, призначив обвинуваченій ОСОБА_7 покарання у відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, яке є необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі, яке в апеляційному порядку останньою не оскаржувалось, а тому, на думку колегії суддів, безпідставними є покликання обвинуваченої та її захисника про застосування положень ст. 75 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування вироку суду, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 15 листопада 2023 року відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженою за ч.2 ст. 185 КК України до двох років позбавлення волі.

Вирок Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2022 року відносно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку прот/ґгрм трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4