Справа № 369/4463/24
Провадження №1-кс/369/992/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2024 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Києво-Святошинської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 07 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчими СВ Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000010 від 07 лютого 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 364 Кримінального кодексу України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у вказаному кримінальному провадженні здійснюється Києво-Святошинською окружною прокуратурою Київської області.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ №049390 від 16.12.1999 року ОСОБА_5 , на праві приватної власності, передано земельну ділянку площею 0,1176 га., що розташована за адресою АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконкому Гореницької сільської Ради народних депутатів від 22.07.1999 року № 34/2, відомості про що, внесено до Книги записів державних актів на право приватної власності на землю №631.

Також встановлено, що виконавчим комітетом Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району рішенням №30/23 від 26.11.1998 року, ОСОБА_5 надано земельну ділянку для присадибного землекористування та дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку і господарським споруд в АДРЕСА_1 , площею 0,1176 га.

30.12.1998 року рішенням Гореницької сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області № 34/64 ОСОБА_6 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарським споруд за типовим проектом №144-24-255.13.878. земельну ділянку розміром 0,1176 га. в АДРЕСА_2 , для присадибного землекористування будівництва індивідуального житлового будинку.

Поряд з цим встановлено, що рішенням 9 сесії 8 скликання №285.4/13 від 21.05.2021 року Білогородською сільською радою Бучанського району Київської області ОСОБА_7 , на підставі заяви від 18.05.2021 року, надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарським, будівель і споруд (присадибна ділянка), орієнтовною площею 0,125 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що службові особи Білогородьскої сільської ради зловживаючи своїми правами в супереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди для інших фізичних осіб, незаконно надали дозвіл та в подальшому надали іншій фізичній особі вказану вище земельну ділянку, яка належить ОСОБА_5 .

Так, рішенням 13 сесії 8 скликання Білогородської сільської ради від 27.07.2021 № 408.2/02 затверджено проект землесутрою щодо відведення землеьної ділянки, загальною площею 0,1250 га (кадастровий номер :01:007:0544) у власність ОСОБА_7 для будівництва та облуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території АДРЕСА_1 .

29.07.2021 до реєстру речових прав внесено відомості щодо права власності на вказану ділянку за ОСОБА_7 .

Після чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 02.09.2021 року укладено договір купівлі продажу вказаної вище земельної ділянки, відомості про що внесено до реєстру речових прав. Враховуючи те, що ОСОБА_7 майже відразу, упродовж 1 місяця, після реєстрації права власності на земельну ділянку здійснив її відчуження, вказане може свідчити про його обізнаність у незаконності отримання ділянки та намагання збагатитися за рахунок її продажу.

В свою чергу ОСОБА_8 07.10.2023 року відчужила вказану земельну ділянку ОСОБА_9 , відомості про що, внесено до реєстру речових прав.

Таким чинном, умисними діями службових осіб Білогородської сілської ради, на користь ОСОБА_7 незанезаконно здійсненно передачу в приватну власність земельну ділянку, що за адресою АДРЕСА_1 , яка фактично належить, на підставі державного акту на право власності ОСОБА_5 .

Відповідно до статті 98 Кримінального процесуального кодексу України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, земельна ділянка за кадастровим номером :01:007:0544, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктамикримінально протиправних дій та набута кримінально протиправним шляхом, тобто в розумінні статті 98 Кримінального процесуального кодексу України є речовим доказом.

21 лютого 2024 року вказаний об`єкти нерухомості визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Незаконність відчуження земельної ділянки також підтвердив в своєму допиті потерпілий ОСОБА_5 , який також долучив до протоколу допиту серед інших документів, заяви ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які є власниками сусідніх ділянок та повідомляють, про достеменну обізнаність про належність у власності ОСОБА_5 вказаної вище земельної ділянки та її використання ОСОБА_5 .

Враховуючи закріплений законодавством України, порядок отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо безоплатного відведення ділянки у приватну власність, а саме: необхідність вказівки на місце розташування бажаної ділянки, необхідність виїзду геодезистів з метою встановлення координат та точок повороту ділянки, перевірка бажаної ділянки на її незайнятість, як по земельним книгам, реєстрам, картам, отримання погодження меж у власників сусідніх ділянках, не побачити факт її використання та наявності запису про власника ділянки із 1999 року, не можливо.

Відповідно до частини 1 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно частини 2 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини 3 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно частини 10 статті 170 Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі викладеного, арешт подається з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Водночас, земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0544, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, а тому в будь який час, особо може розпочати будівельні роботи, що унеможливить законного власника ОСОБА_5 , згідно державного акту на право власності, використати ділянку та створить перешкоди в її поверненню.

В зв`язку із викладеним, з метою виконання завдань кримінального провадження та наявністю ризику встановленню істини у кримінальному провадженні, у слідства виникла необхідність накласти арешт на майно, яке є предметом злочину (кримінального правопорушення), містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На даний час, вирішуються питання щодо призначення та проведення земельно-технічної експертизи з метою встановлення координати ділянки, її вартості.

Відповідно з метою забезпечення достовірності та об`єктивності експертизи, необхідно зберегти ділянку в тому вигляді, в якому вона перейшла у власність ОСОБА_7 , та в подальшому третім особам.

Так, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, з метою недопущення подальшого неправомірної зміни власника земельної ділянки, її забудови, слід дійти висновку про необхідність розгляду клопотання за відсутності представника власника земельної ділянки.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення дієвості цього кримінального провадження, прокурор просив суд задовольнити клопотання та накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :01:007:0544, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка, відповідно до інформаційної довідки, на даний час належить ОСОБА_9 , із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони їх відчуження (продажу, дарування, тощо), зміни, проведення її забудови.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1. ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши клопотання та надані до нього матеріали, заслухавши думку прокурора, слідчий суддя вважає, що вимоги клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У даному випадку на вищевказані речі, необхідно накласти арешт для запобігання можливості його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Метою арешту є збереження вказаного майна як речового доказу в даному кримінальному провадженні, оскільки необхідно встановити чи є вказані речі знаряддям вчинення злочину, а також такі що зберегли на собі сліди вчинення злочину.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Стаття 170 КПК України визначає що арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Стаття 171 КПК України визначає що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, приходить до переконання, що клопотання обґрунтоване та підлягає задоволенню, оскільки існує необхідність збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку за кадастровим номером :01:007:0544, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 яка, відповідно до інформаційної довідки, на даний час належить ОСОБА_9 , із встановленням заборони внесення змін до Державних реєстрів щодо зміни права власності, а також заборони їх відчуження (продажу, дарування, тощо), зміни, проведення її забудови.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_12