Номер провадження: 11-сс/813/918/24
Справа № 522/8262/24 1-кс/522/2980/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6

законного представника ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Приморського райсуду м. Одеси від 27.05.2024 якою в межах к/п №0000187 від 16.05.2024 відносно

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113; ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 258 КК України застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.07.2024 без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання ст. слідчого в ОВС УСБУ в Одеській обл. ОСОБА_10 та був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 23.07.2024 із утриманням у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_9 підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113; ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 258 КК України без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя зазначив, що органом досудового розслідування доведена обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованих злочинів, врахував їх суспільну небезпеку та наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_8 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що вона є необґрунтованою з таких підстав:

- підозрюваний ОСОБА_9 під час допиту визнав свою вину у повному обсязі, щиро розкаявся, пояснив, що вчинив злочини під впливом третіх осіб, які йому погрожували розправою, а також через скрутне матеріальне становище;

- заявлені стороною обвинувачення ризики є голослівними та не підтверджені будь-якими доказами;

- слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_9 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, навчається в коледжі, де позитивно характеризується, проживає з матір`ю, у зв`язку із утриманням під вартою перебуває у тяжкому емоційному стані;

- у даному випадку можливість не визначати заставу є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується із практикою ЄСПЛ;

За таких обставин, захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 27.05.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання про застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_8 та законний представник неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався в повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Оскільки в апеляційній скарзі захисник не оспорює обґрунтованість підозри ОСОБА_9 апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу в цій частині та констатує, що його підозра у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113; ч. 2 ст.15, ч. 2 ст. 258 КК України КК України на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається із обґрунтованих висновків слідчого судді, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, знищити, сховати чи спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та/або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Існування вказаних ризиків обумовлено зокрема тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим та його обізнаністю про особу свідків, понятих та інших підозрюваних.

Апеляційний суд також погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що підозрюваний ретельно приховував свою злочинну діяльність, імовірно вчинив особливо тяжкі злочини з прямим умислом, усвідомлював суспільну небезпеку вчиненого діяння та не бажав свого викриття правоохоронними органами, відтак, перебуваючи на свободі може знищити, сховати або спотворити речові докази, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також тим, що у вчиненні вказаного злочину приймали і інші особи.

Окрім того, колегія суддів враховує ту обставину, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочинів у складі групи осіб, відповідно до клопотання слідчого вчиненого під керівництвом спіробітників спеціальних служб рф, що свідчить про існування ризику, передбаченого п.4) ч.1 ст. 177 КК України.

Разом з тим, апеляційний суд також вважає доведеним ризик, передбачений п. 5) ч.1 ст. 177 КК України, оскілки підозрюваний намагався задовольнити свої потреби злочинним шляхом, окрім того, інформаційна війна на території України продовжується і на теперішній час.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд враховує посилання захисника відносно того, що ОСОБА_9 раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, навчається в коледжі, де позитивно характеризується, проживає з матір`ю, однак зауважує, що зазначені обставини не є безумовними підставами для застосування менш суворого запобіжного заходу, більш того, вони обставини не стали стримуючими факторами для підозрюваного.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Не вирішуючи питання про доведеність вини підозрюваного, апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинення інкримінованого злочину, який імовірно вчинений під керівництвом спеціальних служб рф, в той час як на території України здійснюється відсіч збройної агресіїї рф, яка розв`язала повномасштабну війну в Україні, руйнує країну та вбиває її громадян.

Відтак, з огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним для досягнення потреб досудового розслідування та для забезпечення суспільного інтересу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Більш того, запобіжний захід застосований до ОСОБА_9 на визначений строк, а питання доцільності застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою буд перевірена слідчим суддею через нетривалий час в порядку, передбаченому ст. 194 КПК України та сторона захисту має можливість надати підтверджуючі докази відносно того, що підозрюваний вчинив злочини під впливом третіх осіб, які йому погрожували.

Що стосується доводів захисника відносно того, що у даному випадку можливість не визначати заставу є правом, а не обов`язком суду, що узгоджується із практикою ЄСПЛ, апеляційний суд зазначає наступне.

Приписами ст. 4 ст. 183 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

На підставі системного аналізу положень кримінального процесуального закону, які регламентують визначення застави, можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи.

Натомість, апеляційний суд враховує фактичні обставини вчинених злочинів, їх підвищену суспільну небезпеку, наявність ризиків, ту обставину, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії та погоджується із висновками слідчого судді відносно того, що потреби досудового розслідування та суспільний інтересах на даному етапі провадженні виправдовують застосування безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 176, 177, 182, 183, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 27.05.2024, якою в межах к/п №0000187 від 16.05.2024відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 113; ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.07.2024, без визначення застави - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4