ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2024 року

м. Київ

справа № 749/630/21

провадження № 51-3823км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурораОСОБА_5 ,
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Щорс Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 ,

на вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року.

Обставини справи

1. Оскарженим вироком ОСОБА_6 засуджено за частиною 1 статті 369 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

2. За обставин, детально викладених у вироку, суд визнав доведеним, що 02 вересня 2020 рокув м. Сновськузасуджений запропонував неправомірну вигоду в сумі від 100 до 300 доларівСША поліцейським ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за те, щоб ті не склали протокол про вчинене ним адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 кодексу України про адміністративні правопорушення.

3. Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 16 березня 2023 року виключив з мотивувальної частини вироку посилання на надання неправомірної вигоди, а в решті залишив вирок без змін.

Вимоги і доводи касаційної скарги

4. Засуджений, посилаючись на пункти 1 та 2 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить скасувати оскаржені рішення і закрити кримінальне провадження на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК.

5. Він вважає, що відеозапис події злочину є недопустимим доказом, оскільки зроблений власними телефонами працівників поліції, а не їх нагрудними відеокамерами (відеореєстраторами), як це передбачено відомчими інструкціями. Крім того, запис, зафіксований в двох окремих файлах, не є послідовним і безперервним, а суди безпідставно відмовили у призначенні його відеофоноскопічної експертизи.

6. Також він стверджує, що суди не спростували його версії про те, що саме під час перерви у відеозапису працівники поліції спровокували його на пропозицію хабаря.

7. На його переконання, апеляційний суд не навів обґрунтованих відповідей на доводи апеляційної скарги, тому його ухвала не відповідає вимогам статей 370 та 419 КПК.

Позиції учасників касаційного розгляду

8. Прокурор заперечила проти задоволення скарги і просила залишити оскаржені рішення без зміни.

9. Інших учасників було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення не надходило.

Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення.

11. Частиною 2 статті 433 КПК передбачено, що касаційна інстанція переглядає рішення судів попередніх інстанцій у межах касаційної скарги. Згідно з частиною 2 статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення касаційна інстанція має керуватися статтями 412-414 КПК.

12. Відповідно до статті 433 КПК касаційна інстанція є судом права, а оцінка доказів у справі є завданням перш за все судів попередніх інстанцій. Проте за наявності відповідних доводів сторони кримінального провадження Суд здійснює перевірку того, чи додержалися суди процесуальної вимоги про доведення винуватості поза розумним сумнівом.

13. Суд також зазначає, що коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, що це істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі[1], а також вплинуло або могло вплинути на правильність висновків суду щодо обставин справи.

Щодо використання відеозапису на обґрунтування винуватості

14. Сторона захисту вважає недопустимим доказом наданий стороною обвинувачення відеозапис події, оскільки він здійснений телефоном поліцейського, а не відеореєстратором нагрудної камери, і, крім того, засуджений не надавав згоди на його зйомку.

15. Суд зазначає, що відповідно до статті 307 Цивільного кодексу України «згода особи на знімання її … припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці…». Спірна зйомка відбувалась в публічному місці, засуджений усвідомлював, що його знімають і не висловив жодного заперечення щодо цього. Сторона захисту не обґрунтувала, як за таких обставин відеозйомка події істотно порушила права та свободи засудженого. Тому Суд відхиляє довід сторони захисту про порушення права на приватність під час здійснення відеозйомки.

16. Суд також відхиляє посилання сторони захисту на недопустимість цього доказу через порушення внутрішніх інструкцій Національної поліції України щодо використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів). Для здійснення спірного відеозапису не використовувався відеореєстратор, тому відповідні інструкції до використання телефону не застосовні.

17. Суд також не вважає, що існування внутрішніх інструкцій щодо використання відеореєстраторів свідчить про заборону поліцейським використовувати власні мобільні телефони. Суд не виключає, що здійснення запису на мобільний телефон може викликати питання щодо достовірності наданого доказу, оскільки фіксування за допомогою штатного відеореєстратора забезпечує додаткові гарантії достовірності запису. Однак такий доказ не може бути визнаний недопустимий за правилами допустимості, передбаченими положеннями КПК.

18. Доводи сторони захисту щодо достовірності цього відеозапису, у тому числі з посиланням на перерву у цього здійсненні та інші обставини, суди попередніх інстанцій розглянули, оцінили цей доказ у сукупності з іншими і надали детальні відповіді на аргументи захисту.

19. Суд не вбачає підстав ставити під сумнів висновки судів щодо достовірності цього запису, оскільки під час судового розгляду засуджений не заперечував перебігу подій, відображених на ньому, і своєї участі у цих подіях. Крім того, цим відеозаписом, а саме перервою у його здійснення, він обґрунтовував свої доводи щодо провокації з боку працівників поліції.

20. Крім того, суди зробили свої висновки про обставини справи не виключно на підставі цього відеозапису, а також на показаннях засудженого та поліцейських, свідчення яких співпадали з обставинами, зафіксованими на відеозаписі. Таким чином, обставини події доводилися сукупністю взаємоузгоджених доказів.

21. Виходячи з наведеного, Суд відхиляє доводи сторони захисту, що стосуються незаконності використання відеозапису, здійсненого поліцейськими, на обґрунтування винуватості засудженого.

Щодо провокації з боку співробітників поліції

22. Суд зазначає, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, схиляють особу до вчинення злочину, якого б та за інших обставин не вчинила.

23. Досліджуючи питання провокації у цій справі, суд першої інстанції проаналізував всі обставини справи з огляду на критерії, які дозволяють відокремити правомірну діяльність з розслідування злочину від провокації.

24. Сторона захисту стверджувала, що провокаційні висловлювання працівників поліції відбувались саме під час перерви у відеозапису.

25. Однак Суд звертає увагу на те, що відповідно до відеозапису та показань свідків засуджений після його зупинення поліцейськими з перших фраз, визнавши, що керував автомобілем у нетверезому стані, запропонував поліцейському «домовитись», щоб не складати протокол про адміністративне правопорушення. В подальшому засуджений, попри неодноразові попередження про відповідальність за пропозицію хабаря, наполегливо продовжив таку лінію поведінки.

26. Такі обставин не свідчать, що засуджений не був схильний запропоновати хабар, а такий намір виник у нього внаслідок спонукання з боку поліцейських.

Апеляційний розгляд

27. Апеляційний суд провів розгляд відповідно до вимог КПК і погодився з висновками суду першої інстанції, надавши вмотивовані відповіді на доводи апеляційної скарги засудженого, які за змістом аналогічні доводам касаційної скарги. Ухвала відповідає вимогам статті 419 КПК.

28. Таким чином, у ході розгляду кримінального провадження Суд не встановив істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які дають підстави для скасування або зміни оскаржених судових рішень, а тому вважає, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Корюківського районного суду Чернігівської області від 21 грудня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 16 березня 2023 року щодо ОСОБА_6 , залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого - без задоволення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Постанови Суду від 28 січня 2020року, № 456/2742/15-к https://reyestr.court.gov.ua/Review/87672451; 17 жовтня 2022 року № 759/1333/20, https://reyestr.court.gov.ua/Review/106841639