Провадження №: 1-кп/752/1824/24
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

23 травня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000407 від 22 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисників: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

встановив:

На розгляд Голосіївського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду, оскільки дане кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для його закриття немає, обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України.

Також прокурор подав клопотання про продовження строку тримання вартою під вартою, мотивуючи обґрунтованістю підозри обвинуваченого у вчиненні особливо тяжкого та тяжкого кримінального правопорушення та існуванням ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків, експертів та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. При цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

Захисники вважали, що кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для його закриття не зазначили.

Захисник ОСОБА_7 подав клопотання про повернення обвинувального акта прокурору з підстав невідповідності його вимогам ст. 291 КПК України. Вказав на неконкретність та неповноту висунутого ОСОБА_3 обвинувачення, незазначення в обвинувальному акті істотних обставин та ознак правопорушень, які ставляться обвинуваченому провину, чітких мотивів та мети вчення умисного вбивства, а також способу й обставин придбання обвинуваченим вогнепальної зброї, що, на думку захисника, є порушенням права обвинуваченого на захист.

Також захисник ОСОБА_7 подав клопотання про зміну застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт у період з 22:00 до 07:00 за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. Вказав, що прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Сама по собі тяжкість покарання за інкримінованими правопорушеннями не може свідчити про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду. На думку захисника, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані неправильно, обвинувачення не ґрунтується на належних доказах, а зібрані у ході досудового розслідування докази не дають підстави вважати, що обвинувачений вчинив злочин такої тяжкості, як йому інкримінують. Досудове розслідування завершено, зібрано всі докази, які на думку сторони обвинувачення є достатніми для доведення винуватості обвинуваченого, тому ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, перестав існувати з моменту завершення досудового розслідування. Будь-які факти впливу з боку обвинуваченого на осіб, які допитувались у кримінальному провадженні, чи намагання його вчинити відсутні. Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягається вперше, має постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, позитивно характеризується, займається благодійною та волонтерською діяльністю, а тому відносно нього може бути застосований більш м`який запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_5 подав клопотання про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11 серпня 2023 року на належне обвинуваченому майно, а саме земельні ділянки, житлові, нежитлові приміщення та автомобіль, мотивуючи тим, що арешт накладено необґрунтовано, про розгляд клопотання слідчого щодо арешту майна ОСОБА_3 не повідомлявся. На думку захисника, органом досудового розслідуванні дії обвинуваченого кваліфіковані неправильно, останньому не може бути призначене покарання у виді конфіскації майна, а тому підстави для арешту майна відсутні.

Також захисник ОСОБА_5 подав клопотання про передачу на відповідальне зберігання власнику - ТОВ «ЖМЕРИНСЬКИЙ ВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД «ЕКСПЕС» автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2023 року випуску, свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключів від нього, які визнано речовим доказом, мотивуючи тим що вказаний автомобіль був вилучений слідчим 09 серпня 2023 року під час проведення обшуку, не містить слідів кримінального правопорушення, арешт на нього не накладався, на даний час автомобіль перебуває на майданчику ГУНП за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Каштанова, 66 , де не забезпечується його належне збереження, так на вказаний автомобіль впало дерево, яке пошкодило його дах, розбило лобове та заднє скло автомобіля, у результаті чого в автомобіль затікає вода, він зазнає корозії металу, пошкодження електронних механізмів і деталей, чим спричиняється шкода власнику майна.

Також захисник ОСОБА_5 в порядку ч. 2 ст. 303 КПК України звернувся зі скаргами на процесуальні рішення прокурора, процесуальні дії та рішення слідчого у даному кримінальному провадженні. Зокрема просив визнати протиправним та таким, що прийняте із грубим порушенням норм КПК України викладене у формі постанови рішення заступника Генерального прокурора ОСОБА_8 від 25 вересня 2023 року про визначення підслідності у даному кримінальному провадженні за слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань, посилаючись на відсутність належних мотивів такого рішення, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України. Просив визнати протиправним та таким, що прийняте із грубим порушенням норм КПК України викладене у формі постанови рішення слідчого ОСОБА_9 від 09 серпня 2023 року про визнання речовим доказом автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2023 року випуску, посилаючись на необґрунтованість вказаного рішення, не зазначення слідчим передбачених у ст. 98 КПК України підстав за якою родовою ознакою (критерієм) транспортний засіб визнано речовим доказом, які сліди або відомості збереглись на цьому речовому доказі. Просив визнати протиправними і такими, що прийняті із грубим порушенням норм КПК України процесуальні дії слідчого ОСОБА_10 у виді наданих оперативним підрозділам доручень від 22 травня 2023 року, 25 травня 2023 року, 25 серпня 2023 року, 06 грудня 2023 року, 07 березня 2024 року на проведення процесуальних дій, посилаючись на те, що такі дії не відносяться до слідчих (розшукових) дій і негласних слідчих (розшукових) дій та можливість їх проведення не передбачена КПК України.

Крім того, захисник ОСОБА_5 , в порядку ч. 3 ст. 309 КПК України подав заперечення на ухвали слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року, 11 серпня 2023 року, 14 серпня 2023 року про надання дозволів на проведення обшуків: автомобіля «BMW»; квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; автомобіля «Land Rover»; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , посилаючись на необґрунтованість вказаних ухвал, оскільки відповідні обшуки в порушення приписів ст. 233 КПК України було проведено до отримання ухвали слідчого судді та без наявності достатніх на те підстав.

Захисник ОСОБА_6 в порядку ч. 3 ст. 309 КПК України подав заперечення на ухвали слідчого судді Київського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, 24 липня 2023 року, 30 серпня 2023 року про надання дозволу на проведення аудіо-, відеоконтролю особи, зняття інформації з електронних комунікаційних мереж, електронних інформаційних систем, установлення місцезнаходження радіообладнання (радіоелектронного засобу), спостереження за особою, обстеження публічно недоступних місць, житла та іншого володіння особи, посилаючись на відсутність обґрунтувань того, що відповідні відомості про кримінальне правопорушення та особу, яка його вчинила, неможливо було отримати в інший спосіб. Також вказав на порушення вимог ст. 248 КПК України в частині того, що слідчий суддя розглядав клопотання про дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій за відсутності особи, яка подала вказані клопотання.

Обвинувачений підтримав захисників.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, направив заяву про здійснення підготовчого судового засідання за його відсутності.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 10 ст. 615 КПК України, згідно з якими в умовах воєнного стану кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено довічне позбавлення волі, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів, суд дійшов висновку про призначення судового розгляду, виходячи з наступного.

Кримінальне провадження підсудне Голосіївському районному суду м. Києва, підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України не вбачається.

Перевіркою змісту обвинувального акта встановлено, що його складено у відповідності з приписами ст. 291 КПК України, зокрема обвинувальний акт містить виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінальних правопорушень з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Доводи захисника про неконкретність формулювання обвинувачення та неправильну, на думку сторони захисту, кваліфікацію дій обвинуваченого не є підставою для повернення обвинувального акта прокурору, натомість будуть предметом перевірки на стадії судового розгляду під час дослідження доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КПК України, якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд проводить підготовку до судового розгляду.

Суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд не пізніше 10 днів після постановлення ухвали про його призначення, здійснювати судовий розгляд відкрито, колегіально судом у складі трьох суддів.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченого строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання захисника про зміну обраного відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд, за клопотанням учасників судового провадження, має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За результатами дослідження обвинувального акта та додатків до нього, суд дійшов висновку, що обвинувачений обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень.

Оцінка обґрунтованості підозри в даному випадку здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості обвинуваченого. За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у ст. 5 параграфу 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин». Вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Судом не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, не допитано обвинуваченого, потерпілого, свідків, не досліджено речові докази, документи та висновки експертів.

Обвинуваченому ставиться в провину, зокрема вчинення особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

З огляду на характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, розмір покарання, яке йому загрожує у випадку доведеності винуватості, суд дійшов висновку про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме з метою уникнення відповідальності обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілого та свідків.

При цьому застосування щодо обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, на даний час буде недостатнім для запобігання цим ризикам, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Тримання обвинуваченого під вартою, в даному випадку, виправдано наявністю справжніх інтересів суспільства, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

В силу приписів п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України підстав для визначення обвинуваченому розміру застави суд не вбачає.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою підлягає задоволенню, натомість у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого слід відмовити.

Вирішуючи клопотання захисника про скасування арешту майна, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів та скасовується у встановлено цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Так, у клопотанні захисник ставить питання про скасування арешту, накладеного на майно, яке є власністю обвинуваченого. Санкція ч. 2 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді конфіскації майна у випадку, передбаченому п. 6 ч. 2 цієї статті. Судом здійснюється підготовче судове провадження, не розпочато з`ясування фактичних обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами.

З огляду на це, а також на обсяг висунутого обвинувачення, підстав вважати, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, у суду немає. Натомість висновок щодо кваліфікації дій обвинуваченого та відповідно щодо наявності чи відсутності підстав для конфіскації належного йому майна суд може зробити лише за результатами судового розгляду на підставі дослідження всіх наданих в розпорядження суду доказів.

Враховуючи викладене, з метою збереження майна у задоволенні клопотання захисника про скасування арешту майна слід відмовити, роз`яснивши що це питання буде вирішене судом одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

Вирішуючи клопотання захисника про передачу речового доказу на відповідальне зберігання власнику суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що автомобіль марки «BMW» моделі «Х6 M50D», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2023 року випуску, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі запалювання від нього були вилучені під час проведення обшуку вказаного автомобіля 09 серпня 2023 року. Постановою слідчого від 09 серпня 2023 року вказаний автомобіль було визнано речовим доказом та передано на зберігання до спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів Головного управління Національної поліції в м. Києві за адресою: Київська область, м. Обухів, вул. Каштанова, 66. Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 10 серпня 2023 року слідчому надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D G6X/GT61», державний номерний знак НОМЕР_1 , котрий належить ТОВ «ЖМЕРИНСЬКИЙ ВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД «ЕКСПЕС» та перебуває у користуванні обвинуваченого.

В судовому засіданні прокурор повідомив, що вказаний автомобіль був вилучений в якості речового доказу, оскільки обвинувачений на ньому пересувався перед затриманням, при цьому слідів вчинення кримінальних правопорушень вказаний автомобіль на собі не містить, досліджувати його в якості речового доказу в судовому засіданні сторона обвинувачення наміру не має.

Зі змісту обвинувального акта вбачається, що вказаний речовий доказ не має прямого відношення до факту чи обставин, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до долучених до клопотання сторони захисту фото з місця зберігання автомобіля, на його дах впало дерево та розбило його лобове і заднє скло. Збереження автомобіля в належному стані після його пошкодження через падіння дерева не можливе без зайвих труднощів.

Суд вважає, що вказаний автомобіль без шкоди для кримінального провадження може бути переданий власнику на відповідальне зберігання. При цьому його доля як речового доказу буде вирішена під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Враховуючи викладене, клопотання захисника про передачу речового доказу на відповідальне зберігання власнику підлягає задоволенню.

Надаючи оцінку скаргам захисника на процесуальні рішення прокурора та процесуальні дії і рішення слідчого у даному кримінальному провадженні, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 КПК України скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, які не зазначені у ч. 1 цієї статті, не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Згідно з приписами ч. 5 ст. 36 КПК України генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Відповідно до висновків, викладених у постанові об`єднаної палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24 травня 2021 року (справа № 640/5023/19, провадження № 51-2917кмо20) належна правова процедура реалізації Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК містить такі елементи:

а) належний суб`єкт (Генеральний прокурор, керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники);

б) оцінка досудового розслідування як неефективного;

в) відображення такої оцінки у відповідному процесуальному рішенні - постанові;

г) вмотивованість такої постанови.

При оцінці ефективності досудового розслідування слід виходити з того, що ефективність досудового розслідування є співвідношенням процесуальних дій, процесуальних рішень, реалізованих учасниками кримінального провадження, а також їх результатів із положеннями КПК України, що визначають підстави, умови і порядок їх проведення чи прийняття, з урахуванням оптимальних затрат часу та зусиль на це.

Для констатації неефективності досудового розслідування необхідна оцінка досудового розслідування для того, щоб прийняти рішення про доручення здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу.

Наявність відповідних відомостей, які стосуються конкретного кримінального провадження, щодо його неефективності відповідним прокурором може бути встановлена на будь-якій стадії досудового розслідування, в тому числі і на його початку, та бути підставами для прийняття рішення в порядку та відповідно до вимог ч. 5 ст. 36 КПК України.

Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.

У кожному конкретному випадку наявність таких підстав має бути обґрунтована у відповідній постанові прокурора, адже зміна передбаченої законом підслідності, як видається, має розглядатися як екстраординарна процедура порівняно із загальним порядком визначення підслідності, за яким вирішення цього питання є предметом законодавчого регулювання, а не предметом дискреції.

Відповідна постанова Генерального прокурора, керівника обласної прокуратури, їх перших заступників та заступників про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування має відповідати вимогам ст. 110 КПК, у тому числі бути вмотивованою, надавати обґрунтоване пояснення щодо фактичних та юридичних підстав прийнятого рішення.

Як убачається зі змісту постанови заступника Генерального прокурора від 25 вересня 2023 року, рішення про доручення здійснення досудового розслідування кримінального провадження слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань прокурор мотивував неефективністю досудового розслідування з боку Головного слідчого управління Національної поліції. Як зазначено у постанові, з моменту визначення прокурором підслідності за слідчими Головного слідчого управління Національної поліції, а саме з 05 вересня 2023 року, матеріали кримінального провадження слідчим до провадження не були прийняті, не було проведено жодної слідчої та процесуальної дії з метою встановлення та перевірки обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що з огляду на тяжкість злочину та його значний суспільний резонанс може призвести до порушення процесуальних прав учасників, не сприяє виконанню завдань кримінального провадження.

Вказане рішення прокурора не суперечить вимогам ч. 5 ст. 36 КПК України, зокрема прийняте належним суб`єктом; у ньому міститься оцінка прокурором досудового розслідування як неефективного; воно викладено у формі процесуального документа - постанови; у рішенні наведено мотиви його прийняття, а тому підстав для визнання його на стадії підготовчоо судового провадження протиправним та таким, що прийняте із грубим порушенням норм КПК України, суд не вбачає.

Натомість відповідні доводи сторони захисту щодо невідповідності зазначених у постанові прокурора висновків про неефективність досудового розслідування фактичним обставинам кримінального провадження, можуть бути предметом оцінки суду під час судового розгляду за результатми з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами.

Те ж саме стосується доводів сторони захисту щодо протиправності дій слідчого при винесенні постанови від 09 серпня 2023 року про визнання автомобіля марки «BMW» моделі «Х6 M50D», державний номерний знак НОМЕР_1 , речовим доказом, та щодо протиправності доручень слідчого про проведення оперативними підрозділами слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій. Так, повноваження слідчого приймати відповідні процесуальні рішення і доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій оперативним підрозділам передбачені ст. 40, ст. 110 КПК України. При цьому оцінку доказам, отриманим під час досудового розслідування за результатами проведення відповідних процесуальних дій, на предмет їх належності, допустимості, а також відповідність речових доказів вимогам ст. 98 КПК України, суд може надати за результатами судового розгляду після безпосереднього дослідження доказів в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, на стадії підготовчого судового провадження у задоволенні скарг захисника на процесуальне рішення прокурора, процесуальне рішення слідчого та процесуальні дії слідчого, слід відмовити.

Оцінку запереченням захисників на ухвали слідчих суддів у даному кримінальному провадженні також буде надано за результатами судового розгляду кримінального провадження під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Керуючись ст.ст. 100, 174, 177, 183, 194, 291, 314, 315, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

Відмовити у задоволені клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п. 6, п. 11 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва на 23 травня 2024 року о 15:45.

Судовий розгляд здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну відносно обвинуваченого запобіжного заходу.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити строк тримання обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою на 60 днів, до 21 липня 2024 року включно.

Відмовити у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 про скасування арешту майна.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про передачу речового доказу на відповідальне зберігання задовольнити.

Передати автомобіль марки «BMW» моделі «Х6 M50D», державний номерний знак НОМЕР_1 , 2023 року випуску, свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу серії НОМЕР_2 та ключі запалювання від нього власнику - ТОВ «ЖМЕРИНСЬКИЙ ВАГОНОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД «ЕКСПЕС» на відповідальне зберігання.

Відмовити у задоволенні скарг захисника ОСОБА_5 на процесуальні рішення прокурора та слідчого у кримінальному провадженні.

В частині продовження строку тримання під вартою ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_12