У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Солом`янського районного суду м. Києва клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 24.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Улан-Уде республіки бурятія російської федерації, громадянина російської федерації, який проходить військову службу у складі НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади військової частини № НОМЕР_2 , зареєстрованого та мешкаючого за адресою: російська федерація, республіка бурятія, АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського міського суду м. Києва надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що Слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000064 від 24.01.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28. ч. 1 ст. 438 КК України.

Так, встановлено, що окуповане внаслідок воєнних дій смт. Димер Вишгородського району Київської області, в період часу з 25.02.2022 по 31.03.2022 перебувало під контролем ЗС РФ та інших військових формувань РФ. При цьому, окремі військовослужбовці Російської Федерації, діючи умисно, перебуваючи на території Вишгородського району Київської області, де велись воєнні дії, всупереч порядку додержання законів та звичаїв війни, визначених ст. ст. 28, 46 Конвенції «Про закони і звичаї війни на суходолі» від 18.10.1907, ст. 3, 31, 32, 33, 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949 та ст. ст. 11, 51, 52, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) здійснювали жорстоке поводження та грабували місцеве населення, а саме: відбирали у цивільних осіб приватне майно, при цьому усвідомлюючи те, що відібране майно не може бути використано у військових цілях, а було відібране з метою особистої наживи.

На початку березня 2002 року у військовослужбовця ЗС РФ, громадянина РФ ОСОБА_6 , в період тимчасової окупації Київської області, перебуваючи на території окупованого ЗС РФ Вишгородського району Київської області, виник злочинний умисел, спрямований на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, зокрема, на території селища міського типу Димер Вишгородського району Київської області.

Так, 10 березня 2022 року, близько 11 год. 00 хв., ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 окремої гвардійської мотострілецької бригади в/ч НОМЕР_2 , разом з іншими сімома невстановленими в ході досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ, одягненим у польову військову форму зеленого кольору без знаків розпізнавання, перебував на блокпосту, організованому військовослужбовцями ЗС РФ на перехресті вулиць Шевченка та Гоголя в смт. Димер Вишгородського району Київської області .

У вказану дату та місці, громадянин України ОСОБА_7 прямуючи з власного місця проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , до місця своєї роботи ТОВ «ДимерТрансБуд», наблизився до вказаного блокпосту, де ОСОБА_6 помітивши останнього, наказав ОСОБА_7 підняти руки вгору та запитав ОСОБА_7 про напрямок його руху і наявність зброї.

Отримавши відповідь про відсутність зброї у ОСОБА_7 та напрямок його руху до місця роботи, ОСОБА_6 звинуватив останнього у тому, що він коригувальник і передає дані Збройним Силам України про місцезнаходження військовослужбовців ЗС РФ, переконавшись у проукраїнській позиції потерпілого ОСОБА_7 , який є цивільною особою, що не приймав участі у збройному конфлікті, у якого була відсутня будь-яка зброя, знаряддя чи засоби, що могли б виправдати жорстоке поводження з ним, в порушення вимог ст.ст. 3, 27, 31-33, 147 Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 року, ст. 51, п.п. а.2), е) ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 08.06.1977 року), діючи за попередньою змовою групою осіб, реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на жорстоке поводження з цивільним населенням, а саме на спричинення катування (тортур) потерпілому, застосував до ОСОБА_7 фізичне насильство шляхом нанесення удару прикладом автомата останньому в голову, після чого потерпілий впав на землю, чим заподіяв останньому сильного фізичного болю.

Надалі, інші невстановлені військовослужбовці ВС РФ, які перебували на вказаному блокпосту, продовжили наносити удари ногами та прикладами автоматів по всьому тілу та голові ОСОБА_7 .

Після нанесення вищевказаних ударів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 наніс останньому ще один удар прикладом автомата в спину, та пригрозив вбивством у випадку, якщо зустріне його на вулиці наступного разу.

Внаслідок застосування фізичного насильства з боку ОСОБА_6 та інших невстановлених військовослужбовців ВС РФ, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді множинних підшкірних гематом, забою м`яких тканин голови, спини, грудної клітини, поперекового відділу, стегон, гомілок, що відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також у вигляді множинних переломів ребер з обох сторін (більше двох), що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Своїми умисними діями, що виразились у здійсненні катування (тортур) ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи за попередньою змовою групою осіб, військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 вчинив жорстоке поводження з цивільним населенням, чим порушив вимоги ст.ст. 3, 27, 31-33, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. 51, п.п. а.2), е) ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу І Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів.

Так, підозра ОСОБА_6 обґрунтовано підтверджується наступними матеріалами кримінального провадження.

24.04.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Того ж дня, у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України, повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 29.04.2024, 30.04.2024, 01.05.2024 опубліковані в загальнодержавному засобі масової інформації - «Урядовий кур`єр», однак підозрюваний до слідчого управління не з`явився.

Одночасно із цим, 24.04.2024 у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістки про виклик ОСОБА_6 на 29.04.2024, 30.04.2024 та 01.05.2024 опубліковані на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора, однак підозрюваний за вказаними викликами не з`явився.

Згідно інформації наданої оперативним підрозділом, громадянин Російської Федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на території Російської Федерації або на тимчасово окупованих територіях України.

Станом на теперішній час, будь-яких відповідей на належне повідомлення про підозру до органу досудового розслідування від ОСОБА_6 не надходило, що свідчить про його умисне ухилення від органів досудового розслідування.

03.05.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено в державний та в міжнародний розшук.

Метою обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання ним як підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, які дають підстави застосування до підозрюваного запобіжного заходу.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний діє на боці ворога, тобто держави Російської Федерації, яка: 1) відповідно до Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» за № 2268-VIII від 18.01.2018 визнана країною-агресором; 2) відповідно до статті 12 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими - відповідала за поводження з військовополоненими, незалежно від відповідальності, яку може нести підозрюваний; 3) систематично не виконує норм міжнародного прав (що підтверджується, зокрема, резолюціями Генеральної Асамблеї ООН, наприклад, A/RES/75/192 «Ситуації з правами людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополь, Україна» від 16.12.2020); 4) систематично не визнає вчинених на території України військових злочинів представниками підрозділів збройних сил та інших силових відомств РФ.

Враховуючи вищевказані обставини, підозрюваний з метою уникнення відповідальності на території України, за інкриміноване йому кримінальне правопорушення (злочин), за який вразі доведеності вини передбачено реальне покарання від 8 до 12 років позбавлення волі, може і надалі переховуватись від органів досудового розслідування та суду на території країни-агресора.

Ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний має реальну можливість знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Наведене свідчить про усвідомлення підозрюваним та іншими військовослужбовцями ЗС РФ обставин протиправної діяльності, яка провадилася ними в період окупації окремих населених пунктів Вишгородського району Київської області.

Ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний діючи на боці ворога - держави російської федерації, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, як самостійно, так і через інших військовослужбовців збройних сил Російської Федерації, оскільки анкетні відомості свідків та потерпілих наявні при матеріалах цього клопотання.

В такому разі підозрюваний, ознайомившись з матеріалами поданого клопотання, зокрема зі змістом показань допитаних у кримінальному провадженні потерпілих та свідків, маючи доступ до зброї та військової техніки, зможе незаконно схилити потерпілих та свідків до зміни своїх показань в суді, які, з огляду на викладене, можуть бути використані в якості доказу лише під час безпосереднього їх отримання в ході допиту в судовому засіданні.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що згідно відомостей у відкритих джерелах інформації зокрема в ЗМІ, на початку квітня 2022 року підрозділи збройних сил російської федерації, у т. ч. підрозділ, в якому проходив службу підозрюваний, вийшли з окремих території Київської області, з метою перегрупування своїх сил для зосередження основних зусиль на Східному напрямку.

Наведені вище обставини свідчать про те, що підозрюваний може перебувати або на території Російської Федерації або на території східних областей України, що дає підстави стверджувати про наявність вагомих ризиків вчинення ним інших кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, необхідно оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1. зібрані у ході досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення;

2. тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення є достатньою для обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

3. вік та стан підозрюваного дозволяє йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме, того що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування, має достатні можливості для негативного впливу на хід досудового розслідування та судового розгляду, шляхом незаконного впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, а також може приховати, знищити чи спотворити речові докази, може вчиняти інші кримінальні правопорушення, то до нього необхідно обрати лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищенаведене, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є обрання до підозрюваного саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, згідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Окрім того, положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114", 258-258"5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Також, відповідно до п. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та /або оголошений у міжнародний розшук.

На підставі викладеного слідчий, за погодженням з прокурором, звернулися до суду з відповідним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та доводи, викладені в ньому та пояснив, що підозра, пред`явлена ОСОБА_6 обґрунтована і підтверджується належними доказами, нині наявні ризики та підстави, визначені статтею 177 КПК України, підозрюваний перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та оголошений у міжнародний розшук. З огляду на викладене просила обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання, оскільки підозрюваний не повідомлений належним чином про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та не обізнаний про вручення захиснику письмового повідомлення про підозру.

Заслухавши пояснення прокурора, захисника, дослідивши матеріали досудового розслідування та копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає його таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені даною статтею.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Крім того, обов`язковою умовою вимоги про видачу для здійснення карного переслідування є засвідчена копія постанови про заключення під варту. Зазначена вимога міститься в ч. 2 ст.58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01. 1993 року. Такі ж вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за відсутності підозрюваного, обвинуваченого виступає правовою підставою для подальшого затримання цієї особи за межами України і доставки її на територію України до місця кримінального провадження.

Після затримання особи за межами України слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК).

При цьому час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 діб - тримання під вартою за ст. 59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 діб - тимчасовий арешт за ст. 16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 діб - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч. 1 ст. 197 КПК.

Тобто на відміну від затриманої особи з метою приводу, яка має гарантії не пізніше 36 годин з моменту затримання бути звільненою або доставленою до слідчого судді, суду, який постановив ухвалу про дозвіл на затримання з метою приводу, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч. 6 ст. 193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З наведеного слідує, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 193 КПК, має правовим наслідком обмеження права на свободу та особисту недоторканність, яке може бути обмежене виключно з дотриманням конституційних гарантій захисту прав і свобод людини і громадянина, принципів справедливості, рівності та домірності (пропорційності), із забезпеченням справедливого балансу інтересів особи та суспільства, на підставі та в порядку, визначених законами України, з урахуванням актів міжнародного права, позицій Європейського суду з прав людини, за вмотивованим рішенням суду, прийнятим в порядку справедливої судової процедури (рішення Конституційного Суду України (від 13 червня 2019 року № 4-р/2019).

Так, в судовому засіданні встановлено, що у провадженні Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені 24.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 178 КПК України слідчий суддя перевіряє вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

24.04.2024, в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені 24.01.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000064, на підставі ст. ст. 111, 133, 135, 276-278 КПК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,яку

24.04.2024 у відповідності до п. 8 ст. 135 КПК України повідомлення про підозру та повістка про виклик ОСОБА_6 на 29.04.2024,30.04.2024 та 01.05.2024 опубліковані на сайті «Офіс генерального прокурора» та 15.09.2023 опубліковані у загальнодержавному засобі масової інформації - «Урядовий кур`єр », що підтверджується наданими слідчому судді матеріалами.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наданими суду для вивчення, а саме:

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 26.01.2024;

- протоколом слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_7 від 20.02.2024;

- протоколом пред`явленням особи для впізнання за фотознімками потерпілому ОСОБА_7 від 25.03.2024;

- протоколом огляду сторінки в мережі Інтернет від 14.03.2024;

- висновком судово-медичної експертизи № 32/Д-2024 від 05.02.2024;

- висновком судово-психіатричної експертизи № 117 від 13.02.2024

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 19.03.2024;

- іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий суддя вважає, що за обставин, викладених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, слідчим та прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення та існування фактів, які в контексті практики Європейського суду з прав людини можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

При цьому слідчий суддя враховує, що на даній стадії кримінального провадження та слідчим суддею не вирішуються питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Судом лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, з огляду на викладене слідчий суддя не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а тому докази, які є достатніми для висновку про наявність обґрунтованої підозри, не обов`язково мають бути настільки ж переконливими та повними, як докази на стадії висунення особі обвинувачення у вчиненні злочину або на стадії судового розгляду такого обвинувачення.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що в судовому засіданні стороною обвинувачення надано достатньо доказів щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Так, відповідно до п. 2 ч.1 ст. 178 КПК України слідчий суддя пересвідчився у тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, оскільки санкція ч. 1 ст. 438 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.178 КПК України слідчий суддя зауважує, що підозрюваний має молодий вік, відомостей про стан здоров`я підозрюваного слідчому судді не надано.

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст.178 КПК України слідчий суддя встановив, що підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, оскільки має зареєстроване місце проживання на території держави, , визнаної Верховною Радою України державою-агресором.

Відповідно до вимог п.5 ч.1 ст.178 КПК України слідчий суддя зазначає, що відомостей про наявність у підозрюваного постійного місця роботи чи навчання слідчому судді не надано.

Щодо репутації підозрюваного, відповідно до вимог п. 6 ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя зазначає, що даних щодо негативної репутації підозрюваної в ході судового розгляду слідчому судді не надано.

Щодо майнового стану підозрюваного, в дотримання вимог п. 7 ч.1 ст.178 КПК України, слідчий суддя відзначає, що, як стороною захисту так і стороною обвинувачення, не надано відомостей щодо майнового стану підозрюваного.

На виконання вимог п. 8, 9, 10 ч.1 ст.178 КПК України в ході розгляду клопотання відомостей про наявність у підозрюваного судимостей не встановлено. Даних про застосування до підозрюваного інших запобіжних заходів не надано, як і відомостей про наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог, визначених п. 11 ч. 1 ст.178 КПК України, слідчий суддя зазначає, що на момент розгляду даного клопотання майнової шкоди у кримінальному провадженні не встановлено.

Крім того наявний ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї, відповідно до п. 12 ч.1 ст. 178 КПК України.

Відповідно до матеріалів, отриманих в ході виконання доручень в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить військову службу у складі НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади військової частини № НОМЕР_2 та знаходиться на території російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором.

Отже, при проведенні слідчих (розшукових) дій встановлені достатні підстави вважати, що підозрюваний перебуває на територію російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором.

02.05.2024, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , на підставі ч. 1 ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у державний розшук у зв`язку із перебуванням підозрюваного на території російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором.

02.05.2024, постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_5 , на підставі ч. 1 ст. 281 КПК України, підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук у зв`язку із перебуванням підозрюваного на території російської федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором.

Слідчий суддя наголошує, що, в даному випадку, норми кримінально-процесуального законодавства не зобов`язують сторону обвинувачення доводити перед слідчим суддею саме факт перебування підозрюваної особи у розшуку, достатнім є лише факт оголошення такої особи в розшук, оскільки чинний КПК України у жодній нормі не розкриває поняття «міжнародний розшук» та не визначає момент, з якого особа вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук. Разом з цим в абз. 1 ч. 1 ст. 281 КПК України зазначено, що «якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного». В той же час ч. 2 ст. 281 КПК України встановлює, що «про оголошення у розшук виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань». Отже, для того, щоб підозрюваний, у розумінні ч. 2 ст. 281 КПК України, вважався оголошеним у розшук має бути наявна постанова про оголошення особи в розшук.

Таким чином, слідчий суддя встановив наявність підстав для розгляду даного клопотання в порядку вимог ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного ОСОБА_6 у зв`язку із тим, що підозрюваний перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та оголошений у міжнародний розшук.

Крім того, стороною обвинувачення доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості ОСОБА_6 переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, про наявність зазначеного ризику, свідчить: тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачена відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років. Крім того не можна залишити поза увагою той факт, що ОСОБА_6 перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, оголошений у міжнародний розшук до теперішнього часу не повернувся, достовірно знаючи, що відносно нього проводиться досудове розслідування, не з`являється без поважних причин на виклик слідчого та прокурора, будучі належним чином повідомленим по такий виклик та враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків підозрюваного.

Про наявність зазначеного ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить той факт, що підозрюваний перебуває на території російської федерації, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, відповідно до матеріалів, отриманих в ході виконання доручень в порядку ст. ст. 40, 41 КПК України встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 проходить військову службу у складі НОМЕР_1 окремої гвардійської мотострілецької бригади військової частини № НОМЕР_2 , отже має реальну можливість знищити, сховати чи спотворити речі, які були знаряддям вчинення злочинів у т.ч. зброю, яку в ході досудового розслідування ідентифікувати та відшукати не представилось можливим.

Ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості вчинити інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що підрозділи ЗС РФ, у т. ч. підрозділ підозрюваного на початку квітня 2022 року вийшли з окремих територій Київської області з метою перегрупування своїх сил для зосередження основних зусиль на Східному напрямку.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що стороною обвинувачення не доведеним існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки вказаний ризик належним чином не обґрунтований у клопотанні, не знайшов об`єктивного підтвердження у судовому засіданні та ґрунтуються на припущеннях слідчого, прокурора, враховуючи, що підозрюваний не ознайомлений з анкетними даними свідків та потерпілих, що наявні в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, слідчий суддя критично ставиться до заперечень захисника, оскільки слідчим та прокурором дотримано вимоги ст. ст. 111, 133, 135, 276-278 КПК України, отже ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розумінні вимог кримінально-процесуального законодавства, належним чином повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.28 ч.1 ст.438 КК України.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що обрання у відношенні підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, враховуючи, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та оголошений у міжнародний розшук, отже клопотання підлягає задоволенню.

Також, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який оголошений у міжнародний розшук та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається, відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст.110, 131, 132, 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 369-372 КПК України, ст.58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніш як через сорок вісім годин з часу його доставки до місця кримінального провадження, розглянути за його участю питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід у встановленому законом порядку.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1