Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1692/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2024 року, якою продовжено відносно підозрюваного

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, одруженого, з дружиною є опікуном недієздатної ОСОБА_10 , раніше не судимого, непрацюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 квітня 2024 року, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з електронними засобами контролю або співрозмірної застави з обов`язками, визначеними ст.194 КПК України. Вважає, ухвалу слідчого судді незаконною та необгрунтованою. Зазначає, що в матеріалах клопотання відсутні докази, які б підтверджували вчинення його підзахисним саме інкримінованого йому злочину. Вказує, що слідчий в клопотанні та прокурор в судовому засіданні не довели наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Посилається на те, що слідчий суддя не врахував, що ОСОБА_9 раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні дитину-інваліда, яка визнана судом недієздатною, а тому його дружина самостійно не може піклуватися про дитину, яка не може себе обслуговувати та стан здоров`я ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 або застосувати до останнього запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. Вважає, ухвалу суду незаконною та необгрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог КПК України. Зазначає, що органом досудового розслідування не надано доказів на підтвердження підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, та не доведені ризики, передбачені ст.177 КПК України.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що 26.02.2024 року слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 звернулася до слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира з клопотанням про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_9 , без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий вказав, що у провадженні СУ ГУНП в Житомирській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000094 від 11.03.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 4 ст. 186, ч. 3 та ч. 4 ст. 189, ч. 3 ст.190, ч. 1 ст. 263 КК України, зокрема за підозрою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим (вимаганні), поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України

У ході досудового розслідування встановлено ряд кримінальних правопорушень, вчинених співучасниками на території Коростенського району Житомирської області.

Так, в ході досудового розслідування встановлено, що у період з 10.02.2021 року до 09.07.2021 року ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 , вимагали у ОСОБА_14 передати їм належні останньому грошові кошти в сумі 500 доларів США, застосовуючи при цьому погрози насильства над потерпілим та насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи.

Крім того, упродовж жовтня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , діючи повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, шляхом зловживання довірою, заволоділи майном ОСОБА_18 , а саме обладнанням, встановленим у приміщенні СТО за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю не менше 331524,38 гривень, що є значною шкодою.

Окрім цього, на початку березня 2022 року ОСОБА_12 , ОСОБА_16 та інші достовірно невстановлені слідством особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, перебуваючи неподалік від будинку за адресою: АДРЕСА_3 , погрожували насильством над потерпілим і знищенням майна його близьких родичів, вимагали у ОСОБА_19 та заволоділи належною йому мисливською гладкоствольною рушницею марки «Hatsan Escort Himguard Ts», вартістю 10610 гривень.

Також, упродовж липня 2023 року - січня 2024 року ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_22 , діючи за попередньою змовою, в умовах воєнного стану, вимагали у ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 5000 доларів США, що складає 182 843 грн. під приводом вигаданого боргу, застосовуючи при цьому погрози насильства над потерпілим та насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи.

Крім того, ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_22 з метою спонукання ОСОБА_19 до виконання вимог щодо передачі їм коштів,

14.10.2023 року близько 13 години, діючи повторно за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_12 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інші достовірно невстановлені слідством особи, прибули до одного із будинків по АДРЕСА_4 , та в одній із кімнат будинку за вказаною адресою, відкрито викрали бензопилу ОСОБА_19 «Stihl-361» вартістю 24 000 гривень.

02.01.2024 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України.

08.01.2024 року ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира № 296/225/24 до підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком до 02.03.2024 року

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 27.02.2024 року продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000094 від 11.03.2021 року до 02.06.2024 року.

Слідчий зазначив, що завершити досудове розслідування до спливу строку тримання під вартою ОСОБА_9 не представляється можливим, оскільки необхідно виконати ряд слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Водночас, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати та обумовлюють необхідність продовження його застосування.

Враховуючи обгрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, дані про особу підозрюваного, те, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти вказаним ризикам, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_9 , без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_9 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в підтримання апеляційних скарг, думку прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Положеннями ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; його репутацію та майновий стан, наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вищевказаних вимог закону дотримався.

Так, слідчій суддя встановив, що наявність обгрунтованої підозри підтверджується доказами, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, а саме: протоколом аудіоконтролю особи № 6486т/55/105-2023 від 06.12.2023 року відносно ОСОБА_12 ; протоколом аудіоконтролю особи № 6487т/55/105-2023 від 06.12.2023 року відносно ОСОБА_23 ; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_19 від 16.11.2023 року; протоколом проведення спеціального слідчого експерименту від 16.11.2023 року; висновком судового експерта №1508 від 31.08.2023 року; висновком судового експерта №2183 від 29.12.2023 року; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи №5149/55/105-2023 від 15.09.2023 року відносно ОСОБА_12 ; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи № 5981/55/105-2023 від 06.11.2023 року відносно ОСОБА_12 ; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи №6488/55/105-2023 від 06.12.2023 року відносно ОСОБА_24 ; протоколом про результати контролю за вчиненням злочину № 5373/24 від 18.12.2023 року, відповідно до якого 18.10.2023 року ОСОБА_25 , в ході зустрічі передав ОСОБА_26 , ОСОБА_12 , ОСОБА_27 частину грошових коштів в сумі 80 000 грн.; протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_19 від 26.12.2023 року, під час якого останній вказав на ОСОБА_9 , як особу причетну до вимагання; протоколом ОТЗ № 4773т від 23.08.2023 року відносно ОСОБА_12 ; протоколом аудіо-, відеоконтролю особи №6493/55/105-2023 від 06.12.2023 року відносно ОСОБА_12 ; протоколом аудіоконтролю особи № 6494/55/1052-2023 від 06.12.2023 року відносно ОСОБА_28 ; протоколом ОТЗ №4515/55-105-2023 від 07.08.2023 року відносно ОСОБА_29 ; протоколом аудіоконтролю особи №6767/55/1052-2023 від 18.12.2023 року відносно ОСОБА_28 та іншими матеріалами провадження.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Враховуючи вищевказане, на думку апеляційного суду, зазначених доказів достатньо, щоб на даному етапі кримінального провадження стверджувати про обгрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Вказаним спростовуються доводи апеляційних скарг захисників про необгрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри.

Також слідчий суддя врахував дані про особу ОСОБА_9 , який раніше несудимий, хворіє, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні дитину-інваліда, яка визнана судом недієздатною, а також встановив наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на інших учасників кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику щодо можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України

Можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків обгрунтовується метою схилити останніх до відмови від показань, оскільки вони ще не допитані судом.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення обґрунтований тим, що ОСОБА_9 офіційно не працевлаштований та постійного джерела доходів не має.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_9 , даних про особу останнього, слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому доводи апеляційних скарг захисників про необгрунтованість підозри та недоведеність зазначених ризиків, апеляційний суд вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про необхідність визначення розміру застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя має право не визначати розмір застави.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що підозрюваний ОСОБА_9 раніше не судимий, потребує лікування, позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання та має на утриманні дитину-інваліда, яка визнана судом недієздатною, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини не свідчать про зменшення ризиків, встановлених слідчим суддею, а лише характеризують особу.

Крім того, слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого вже було надано оцінку вказаним доводам сторони захисту.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що майновий стан, міцність соціальних зв`язків та стан здоров`я підозрюваного не змінилися з моменту застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисників на можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів також вважає безпідставними з урахуванням стадії кримінального провадження, обставин інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення та наявності ризиків, передбачених п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Більш того, стороною захисту не доведено наявності достатніх стримуючих факторів від порушень ОСОБА_9 своїх процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання захисників на відсутність належних та допустимих доказів щодо причетності підозрюваного до злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, не є предметом даного розгляду, оскільки оцінку доказам надає суд під час судового розгляду кримінального провадження.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків слідчого судді.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 29 лютого 2024 року, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 28 квітня 2024 року, без визначення розміру застави без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :