КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4310/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту, задоволено клопотання прокурора, та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 29 травня 2024 року, до 27 липня 2024 року включно, без визначення застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без визначення застави та у частині відмови у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший менш суворий - домашній арешт чи особисте зобов`язання; постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання сторони захисту та змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або особисте зобов`язання з покладенням відповідних процесуальних обов`язки (на розсуд суду). У разі, якщо суд дійде висновку про неможливість зміни запобіжного заходу, змінити ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 1 квітня 2024 року в частині відмови у визначенні застави та визначити ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що станом на 1 січня 2024 року становить 242240 гривень.

Захисник вважає, що ухвала є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню з підстав невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що судом зроблені висновки, які не відповідають фактичним обставинам, про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти ризикам іншим, менш суворим запобіжним заходом, - домашнім арештом, особистим зобов`язанням, заставою; про неможливість при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити заставу; про обґрунтованість підозри та обвинувачення.

Щодо відсутності ризиків, можливості запобігти ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 іншим запобіжним заходом захисник зазначає, що ризик переховуватись від суду відсутній. Обвинувачений ОСОБА_8 не був затриманий на місці злочину, не був затриманий і безпосередньо після вчинення злочину, а тому, навіть, при причетності до інкримінованого злочину, мав можливість зникнути, не з`являтись та переховуватись, але не зробив цього, тобто, своєю поведінкою до затримання довів відсутність такого ризику як переховування.

Також, на переконання захисника, відсутній і ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Про існування такого ризику в даному випадку та на даній стадії, на думку захисника, взагалі не може бути й мови, так як розслідування закінчено, обвинувальний акт направлено до суду, якщо такі предмети чи речі існують, то вони давно вилучені та знаходяться під контролем правоохоронних органів, прокурора чи суду, у зв`язку з чим ніхто немає до них доступу і, перебуваючи на волі, ОСОБА_8 фізично не може знищити, сховати, спотворити ці речі.

Щодо ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, то, на переконання захисника, і цей ризик відсутній. Так апелянт зазначає, що кримінальне правопорушення було зареєстровано ще ІНФОРМАЦІЯ_1. За цей час обвинувачений ОСОБА_8 не здійснював ніякого впливу на зазначених осіб і надалі здійснювати такого впливу не збирається.

Окрім того, захисник наголошує на відсутності і ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки, як вказує захисник, у даному випадку ніяким чином неможливо перешкоджати кримінальному провадженню: досудове розслідування закінчено, всі докази зібрані, зафіксовані та передані до суду, а судом досліджені і письмові докази, і допитані свідки сторони обвинувачення.

Також, на переконання захисника, відсутній і ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, а вважати, що ОСОБА_8 буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення, є безпідставним припущенням.

Захисник зазначає, що обвинувачений не судимий, до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується, на досудовому розслідуванні демонстрував і зараз, під час судового розгляду, демонструє належну поведінку, судові засідання не зриває, агресії не проявляє, при затриманні опору не чинив, переховуватись від органу досудового розслідування та суду не намагався; має міцні соціальні зв`язки, а, якщо припустити, що ризики дійсно існують, то їм можливо запобігти іншим, менш суворим запобіжним заходом. Захисник вважає, що буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки обрати менш суворий запобіжний захід - домашній арешт, особисте зобов`язання або визначити помірну заставу.

Вказується захисником і про те, що зроблений судом висновок про неможливість застосування застави, оскільки такий запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, то, на думку захисника, застава та ризик її обернення в дохід держави (у разі її визначення та внесення) буде додатковим фактором, що утримує обвинуваченого від вчинення будь-якого з покладеного на нього обов`язку та будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тобто, буде існувати острах того, що у разі допущення порушення процесуальних обов`язків, ОСОБА_8 не тільки буде знов ув`язнений, а ще й він сам чи особа, яка внесла за нього заставу, постраждає матеріально. Захисник вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 , буде помірною для обвинуваченого ОСОБА_8 та його родини та буде відповідати обставинам, які суд має врахувати при застосуванні застави.

Захисник наголошує, що обвинувачений свою причетність до інкримінованого злочину заперечує, підозру та обвинувачення вважає необґрунтованими. Органом, що здійснює державне обвинувачення в суді, належними та допустимими доказами причетність та вина ОСОБА_8 не підтверджена та не доведена.

Не погоджуючись з ухвалою суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою обрати більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_9 не оскаржується.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали, що на даний час триває стадія дослідження доказів, які прокурор не надає, паралельно допитуються свідки;

- пояснення прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи наявним на даній стадії судового розгляду ризик ухилення обвинуваченого від суду,

- дослідивши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження № 0000855 від 12 червня 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - кожного - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали розгляд кримінального провадження триває, суд перебуває на стадії допиту обвинувачених, який не відбувся з причин неготовності ОСОБА_8 та ОСОБА_9 для допиту.

Прокурором заявлені клопотання про продовження кожному з обвинувачених строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання відносно ОСОБА_8 обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обвинувачуються у тому, що не пізніше ІНФОРМАЦІЯ_1 у них виник спільний злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 . Реалізуючи вказаний злочинний умисел, ІНФОРМАЦІЯ_1 близько 10 години ОСОБА_8 , маючи з ОСОБА_9 спільний злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , прибули до приватного житлового будинку, де проживав останній, тобто за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши за вказаною адресою, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 дістали предмети, які заздалегідь підготовили для заподіяння смерті ОСОБА_10 , а саме ОСОБА_8 дістав ніж та предмет чорного кольору, ззовні схожий на пістолет, а ОСОБА_9 також дістав ніж, після чого останні шляхом злому вхідних дверей незаконно проникли всередину вказаного будинку, де у цей час на другому поверсі знаходився ОСОБА_10 .У подальшому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння смерті ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, погрожуючи застосуванням заздалегідь підготовленого предмета, ззовні схожого на пістолет, який тримав у лівій руці ОСОБА_8 , силоміць затягли ОСОБА_10 на перший поверх будинку. Після цього ОСОБА_8 наніс ОСОБА_10 ножом, який заздалегідь підготував для вчинення злочину, один удар в область тулуба та один удар в область правого передпліччя, а також наніс вісім ударів ногою та один удар рукояткою предмета, ззовні схожого на пістолет, по голові останнього. У цей час ОСОБА_9 вдарив ОСОБА_10 чотири рази ногою по голові та, продовжуючи злочинні дії, за вказівкою ОСОБА_8 зв`язав ОСОБА_10 руки мотузкою, залишивши останнього стікати кров`ю. Після того, як ОСОБА_10 зміг розв`язати мотузку та намагався втекти з будинку, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 наздогнали ОСОБА_10 , після чого ОСОБА_9 тримав ОСОБА_10 , а ОСОБА_8 у цей час, тримаючи в руках ніж, який заздалегідь підготував для вчинення злочину, наніс ОСОБА_10 шість ударів в область шиї. Внаслідок злочинних дій ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . ОСОБА_10 було завдано тілесні ушкодження у вигляді множинних колото-різаних поранень шиї, грудної клітки, живота з ушкодженнями внутрішніх органів, внаслідок яких останній помер на місці події.

У клопотанні прокурор наголошує на тому, що дії ОСОБА_8 кваліфіковані за п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, за яке передбачено покарання від 10 до 15 років позбавлення волі або довічне позбавлення волі.

Окрім того, прокурор вказує на те, що у провадженні наявні ризики, а саме: ризик переховування від суду; ризик знищення, схову або спотворення будь-яку з речей чи документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; ризик незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення.

В обґрунтування наявних ризиків прокурор посилається на те, що ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, і усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати обвинуваченого змінювати своє місце проживання, переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, і наявності такого ризику запобігти більш м`яким запобіжним заходом неможливо.

Щодо наявності ризику незаконного впливу на потерпілого, свідків та інших учасників кримінального провадження, то прокурор наголошує на тому, що головним і найбільш суттєвим та переконливим доказом, який підтверджує обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 є показання свідка ОСОБА_11 , яка була безпосереднім очевидцем вбивства ОСОБА_10 . При цьому у наданих показаннях свідок зазначила, що обвинувачений ОСОБА_8 погрозами примушував її взяти участь у вбивстві ОСОБА_10 , щоб у подальшому, у разі викриття правоохоронними органами, мати можливість тиснути на неї як на співучасника злочину. З огляду на викладене, а також той факт, що обвинувачений не визнає вину у вчиненні інкримінованого злочину, але знає місце проживання вказаного свідка, наявні достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, обвинувачений може впливати на вказаного свідка з метою зміни наданих нею показань.

Також прокурор, посилаючись на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, вважає, що вказані обставини, зокрема: виняткова суспільна небезпека таких дій, відсутність страху бути поміченим іншими особами; відкрито-демонстративний характер злочинних дій, дають вагомі підстави вважати, що у разі перебування обвинуваченого на волі, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Прокурор вказує про те, що будь-яких обставин, які б унеможливили перебування обвинуваченого в умовах СІЗО, не встановлено.

За встановлених обставин прокурор наголошує, що з метою запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, лише запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_12 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора через надмірність тримання ОСОБА_8 під вартою та через відсутність ризиків, про які вказує прокурор у своїх клопотаннях.

Обвинувачений ОСОБА_8 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, вказавши на протиріччя доказів обвинувачення, просив поводитися з ним, як з невинуватою особою, та обрати стосовно нього інший запобіжний захід: домашній арешт з носінням електронного засобу контролю або особисте зобов`язання.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримані.

За результатами розгляду поданих клопотань ухвалою суду у задоволенні клопотання захисника відмовлено, задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 27 липня 2024 року включно, без визначення застави. Суд обґрунтував прийняте рішення тим, що не вбачає підстав для зміни обраного виключного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки, наразі, залишається ризик ухилення обвинуваченого від правосуддя під загрозою тяжкості покарання у випадку доведення обвинувачення, а тому задля запобігання таких спроб, а також з метою дотримання стандарту захисту прав потерпілих в особливо тяжкому злочині, дійшов висновку про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на 60 днів, починаючи з 29 травня 2024 року, та на підставі п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України - без альтернативи внесення застави, оскільки інкриміноване кримінальне правопорушення призвело до загибелі людини.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції.

Так, з наявних даних встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченому під вартою вирішено на стадії судового розгляду кримінального провадження, тобто, прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта відносно ОСОБА_8 за інкримінованим йому обвинуваченням та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий до суду у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_8 набув статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом першої інстанції шляхом дослідження доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам обвинуваченого та захисника в частині необґрунтованості висунутого обвинувачення та недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також надати оцінку допустимості та належності наявних у справі доказів, які не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції під час перегляду ухвали суду першої інстанції про продовження обвинуваченим строків тримання під вартою. Не вправі давати таку оцінку доказам на даній стадії судового розгляду і суд першої інстанції, оскільки така оцінка може бути надана в нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

Наведенесвідчить про те, що, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, його наслідки, та виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам.

Згідно з наявними у справі даними, обвинувачений ОСОБА_8 має місце реєстрації та проживає за іншою адресою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до висунутого обвинувачення ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі.

Колегія суддів враховує, що суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому дій, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування та саме по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду, а, відтак, колегія суддів вважає, що тяжкість можливого покарання у разі доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину може спонукати його переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Окрім того, колегія суддів враховує характер та обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про його особу, а тому вважає небезпідставною можливість зміни обвинуваченим місця проживання з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що також свідчить про наявність ризику переховування обвинуваченого від суду.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника, колегія суддів приймає до уваги, що судом першої інстанції на час прийняття оскаржуваного судового рішення наявність інших ризиків не встановлено, про що і зазначено в оскаржуваній ухвалі, а, відтак, доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки або домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, на даному етапі судового провадження не зможе запобігти встановленому ризику кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, вчиненого з застосуванням насильства, наслідком якого є смерть потерпілого, з урахуванням встановленого ризику, який є реальним, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незастосування до обвинуваченого застави.

Приймаючи до уваги встановлені під час апеляційного розгляду обставини, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені обставини виключають об`єктивну можливість на даний час застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, а відтак доводи апеляційних скарг є непереконливими.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції навів в оскаржуваній ухвалі мотиви прийнятого рішення та обґрунтував неможливість застосування до обвинуваченого на даний час іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, і доводи апеляційних скарг не спростовують такий висновок місцевого суду.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, а тому апеляційні скарги захисника та обвинуваченого не підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 4221 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 травня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, до 27 липня 2024 року включно, без альтернативи внесення застави - залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4