Житомирський апеляційний суд
Категорія ст.537 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

засудженого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2023 року відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Суд мотивував своє рішення тим, що положення п."г" ч.5 ст. 72 КК України (в редакції ЗУ (№ 838-VIII) не поширюються на час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення чи виправленню в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, оскільки після набрання вироком законної сили, ув`язнення вже не є попереднім.

Одночасно зазначає, що ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 22.01.2018 засудженому ОСОБА_6 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 01.05.1995 року по 22.07.1997 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Військового суду Центрального регіону України від 16.04.1997 за ст. ст. 241 п. «а», 222 ч.3, 94, 17-93 п. «з», 93 «з» КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу суду та зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 30.04.1995 року по 19.05.2000 року та 01.04.2021 року по 05.04.2022 року.

Вказує, що з 30.04.1995 року по 19.05.2000 року ОСОБА_6 перебував в установі попереднього ув`язнення, оскільки ухвалою Військового суду Центрального регіону України від 19.05.2000 року ОСОБА_6 було замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі, а тому на його думку період до часу постановлення цієї ухвали, підлягає до зарахування.

Зазначає, що суд помилково не зарахував період з 01.04.2021 року по 05.04.2022 року в строк покарання, оскільки засуджений перебував у ДУ « Маріупольський слідчий ізолятор» у зв`язку з розглядом заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Стверджує, що згідно вироку Військового суду Центрального регіону України від 16.04.1997 року ОСОБА_6 було затримано 30.04.1995 року, тому просить виправити помилку щодо дати затримання в ухвалі суду.

Доводи апелянта про пропуск строку на апеляційне оскарження ухвали з поважних причин є обґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні дані про направлення, чи вручення захиснику ухвали суду, хоча в матеріалах справи є його заява про видачу йому копії ухвали, з матеріалами справи захисник ознайомився лише 20.03.2023 р., а тому, враховуючи те, що апеляційна скарга подана в інтересах засудженого, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі та участь у цій справі захисника є обов`язковою апеляційна скарга захисника підлягає розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та засудженого ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів провадження вбачається, що вироком Військового суду Центрального регіону України від 16.04.1997 року ОСОБА_6 було затримано 01.05.1995 року та засуджено за ст. ст. 241 п. «а», 222 ч.3, 94, 17-93 п. «з», 93 «з» КК України до смертної кари.

22.07.1997 року ухвалою Військової колегії Верховного Суду України вказаний вирок суду було залишено без змін. Вирок набув чинності в 22.07.1997 року.

19.05.2000 року ухвалою Військового суду Центрального регіону України ОСОБА_6 замінено покарання у виді смертної кари на довічне позбавлення волі на підставі Закону України від 22.02.2000 року «Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України», яким покарання у виді смертної кари замінено довічним позбавленням волі. Ухвала суду набрала чинності в день її постановлення.

Постановою військового апеляційного суду Центрального регіону України від 18.02.2002 р. визначено строк відбування покарання ОСОБА_6 з врахуванням строку тримання під вартою рахувати з 01.05.1995 року, оскільки ні у вироку, ні в постанові від 19.05.2000 р. не було вказано початок строку відбування покарання, а згідно протоколу затримання він був затриманий 01.05.1995 р.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від. 22.01.2018 року зараховано в строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 за вироком Військового суду Центрального регіону України від 16.04.1997 року, з 01.05.1995 року по 22.07.1997 року з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 2 (два) дні позбавлення волі, що узгоджується з положеннями ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» та ч. 4 ст. 532 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , що ОСОБА_6 був затриманий 30.04.1995 року є необгрунтованими, оскільки відповідно до протоколу затримання від 01.05.1995 року та постанови Військового апеляційного суду Центрального регіону України від 18.01.2002 року ОСОБА_6 було затримано 01.05.1995 року і саме з цього часу він тримається під вартою.(а.с.66-68, 77)

Суд в порядку ст. 537 КПК України вправі вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, які виникають при виконанні вироку, коли такі питання не були судом вирішенні, однак не вправі перевіряти законність та обґрунтованість висновків суду у судових рішеннях, які набрали законної сили

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про необхідність зарахування строку попереднього ув`язнення з 30.04.1995 року до 19.05.2000 року то зазначені доводи не узгоджуються з вимогами Закону, а тому задоволенню не підлягають з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

В розумінні положень ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 26.02.2020 року в справі №497/349/16-к, щодо застосування п. «ґ» ч. 5 ст. 72 КК України (у редакції від 26 листопада 2015 року) зазначено, що у строк попереднього ув`язнення не включається час перебування особи в установі попереднього ув`язнення після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з участю в касаційному розгляді відповідного кримінального провадження, у судових засіданнях щодо розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, щодо роз`яснення судового рішення чи виправлення в ньому описки, а також щодо вирішення інших питань, що виникають на стадії виконання вироку, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.

Враховуючи, що вирок щодо ОСОБА_6 набрав законної сили 22.07.1997 року, а Богунським районним судом м.Житомира вже було йому зарахованого в строк покарання період з 01.05.1995 року по 22.07.1997 року, підстав для додаткового зарахування в строк відбуття покарання цього періоду не має.

Що стосується інших доводів захисника, про необхідність зарахування до строку покарання, відповідно до ч.5 ст. 72 КК України, періоду з 30.04.1995 року по 19.05.2000 року та 01.04.2021 року по 05.04.2022 року, то вказаний період не є попереднім ув`язненням, згідно до правил визначених у ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», тому підстав для додаткового зарахування в строк відбуття покарання цих періодів колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для зміни чи скасування ухвали суду колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 17 лютого 2023 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: