ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року

м. Київ

справа № 462/4424/23

провадження № 51-7807 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої закрито

кримінальне провадження ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000156, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Залізничного районного суду м. Львова від 13 червня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді арешту на строк 2 місяці. На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 грудня 2022 року та визначено остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів у провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року вирок суду першої інстанції скасовано та на підставі ч. 4 ст. 309 КК України звільнено ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, а кримінальне провадження щодо нього закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

За обставин, установлених судом та викладених у вироку, ОСОБА_7 визнано винуватими у тому, що він 19 квітня 2023 року о 16:40 год, перебуваючи у парку «Білогорща» по вул. Білогорща у м. Львові, на землі, в траві, знайшов (придбав) прозорий безбарвний полімерний зіп-пакет, всередині якого знаходилась кристалічна речовина світло бежевого кольору невідомого походження та зрозумівши, що це психотропна речовина, вирішив її зберігати при собі, з метою власного періодичного вживання без мети збуту.

Цього ж дня, о 17 год, перебуваючи по АДРЕСА_2 , був зупинений працівниками поліції, які виявили та в подальшому вилучили вищезазначену психотропну речовину, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною - 4ММС, в кількості 0,5150 г, обіг якої заборонено.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, апеляційний суд не встановив, що психічні та поведінкові розлади у ОСОБА_7 зумовлені його залежністю від вживання наркотиків чи інших психоактивних речовин. Крім того, стверджує, що апеляційним судом проігноровано невідповідність довідки медичного закладу вимогам ч. 4 ст. 309 КК України. Також апеляційним судом не звернуто увагу на те, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення в квітні 2023 року, а лікування незначної, як для такого захворювання тривалості, пройшов з 20 по 24 листопада 2023 року, тобто вже після вироку суду першої інстанції та за декілька днів до рішення апеляційного суду.

Прокурор під час касаційного розгляду підтримала подану касаційну скаргу та просила її задовольнити.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 та особа, щодо якої закрито кримінальне провадження - ОСОБА_7 під час касаційного розгляду заперечили проти задоволення касаційної скарги прокурора та зазначили, що ухвала апеляційного суду є законною та мотивованою.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

За частиною 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 438 КПК України визначено, що предметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

В свою чергу, нормами ст. 413 КПК України передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, окрім іншого, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Доводи прокурора про неправильне застосування судом апеляційної інстанції закону України про кримінальну відповідальність щодо звільнення ОСОБА_7 на підставі ч. 4 ст. 309 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 цього Кодексу, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Так, положеннями ч. 4 ст. 309 КК України визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов: 1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію; 2) особою розпочато лікування від наркоманії.

Водночас для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону України № 62/95-ВР від 15 лютого 1995 року «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» (далі - Закон № 62/95-ВР), що містять дефініції таких понять:

добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

особа, хвора на наркоманію - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз «наркоманія»;

медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу «наркоманія».

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисник ОСОБА_6 до початку апеляційного розгляду звернувся з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України та надав довідку КНП ЛОР «Львівський обласний центр превенції та терапії узалежнень» від 28 листопада 2023 року№ 1038, відповідно до якої останній у період з 20 по 24 листопада 2023 року перебував на обстеженні та лікуванні в стаціонарному відділені цього закладу з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психотропних речовин (барбітурати), гостра інтоксикація. Вживання зі шкодою для здоров`я».

Однак колегія суддів касаційного суду вважає ці висновки суду апеляційної інстанції помилковими з огляду на таке.

Згідно з приписами ст. 12 Закону № 62/95-ВР діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією. Аналогічна норма є і в п. 7 Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами, затвердженого на виконання ст. 13 Закону № 62/95-ВР спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України від 16 червня 1998 року № 158/417.

Відповідно до висновку про застосування норми права, а саме ч. 4 ст. 309 КК України, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 29 листопада 2021 року в справі № 357/11205/19, для правильного застосування положень ч. 4 ст. 309 КК (щодо встановлення наявності передбачених у цій нормі умов для звільнення від кримінальної відповідальності) суду належить визначити, зокрема те, чи було встановлено обвинуваченій особі діагноз «наркоманія» за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону № 62/95-ВР.

Отже, апеляційний суд належнимчином не з`ясував, чи був встановлений ОСОБА_7 діагноз «наркоманія» за результатами проходження медичного обстеження згідно з наведеним вище Законом і Порядком проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами або психотропними речовинами.

Крім того, колегія суддів звертає увагу також на зміст вище зазначеної довідки від 28 листопада 2023 року, зокрема й те, що вона була видана в Залізничний районний суд м. Львова, проте цим місцевим судом був ухвалений вирок від 13 червня 2023 року, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України. В подальшому, засудженим ОСОБА_7 була подана апеляційна скарга на вирок місцевого суду лише в частині призначеного покарання, в якій він просив визначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 за його апеляційною скаргою було призначено на 21 вересня 2023 року. Проте апеляційний розгляд був відкладений на 26 жовтня 2023 у зв`язку із захворюванням ОСОБА_7 на ГРВІ (довідка № 2 від 20 вересня 2023 року) та його клопотанням від 20 вересня 2023 року про відкладення. 26 жовтня 2023 року розгляд кримінального провадження також не відбувся та був відкладений на 14 листопада 2023 року у зв`язку із клопотанням захисника ОСОБА_6 від 25 жовтня 2023 року про це та наданню останньому можливістю ознайомитись з матеріалами кримінального провадження щодо ОСОБА_7 . В подальшому, 14 листопада 2023 року розгляд кримінального провадження в апеляційному суді не відбувся та був відкладений на 21 листопада 2023 року у зв`язку із клопотанням захисника ОСОБА_6 від 13 листопада 2023 року про захворювання ОСОБА_7 на ГРВІ та перебуванням його на лікуванні (довідка № 4 від 13 листопада 2023 року). 21 листопада 2023 року знову не відбувся апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку з продовженням його лікування захворювання на ГРВІ (довідка від 23 листопада 2023 року, період лікування з 20 по 23 листопада 2023 року) та клопотанням захисника ОСОБА_6 про відкладення.

З урахуванням хронології вище зазначених подій в апеляційному суді під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , після чергового відкладення, до початку апеляційного розгляду, 30 листопада 2023 року захисник ОСОБА_8 подає клопотання про долучення до матеріалів кримінального провадження копії довідки № 1038 від 28 листопада 2023 року про перебування ОСОБА_7 на обстеженні та лікуванні в стаціонарному відділені цього закладу з 20 по 24 листопада 2023 року з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання психотропних речовин (барбітурати), гостра інтоксикація, вживання зі шкодою для здоров`я» та звільнення останнього від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, яке було задоволено апеляційним судом.

З огляду на викладене Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК України, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню, а тому необхідно задовольнити касаційну скаргу прокурора, скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати викладене, провести розгляд відповідно до вимог КПК України, з`ясувати обставини, які впливають на правильність вирішення питання про можливе застосування положень ч. 4 ст. 309 КК України, і постановити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436-438, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.

Ухвалу Львівського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9