Провадження № 1-кп/522/190/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000596 від 27.07.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 28 грудня 2020 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 3 ст. 307 КК України до покарання - 9 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 306 КК України до покарання - 8 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, отруйних чи сильнодіючих речовин або отруйних чи сильнодіючих лікарських засобів на строк 3 роки з конфіскацією майна; за ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 317 КК України до покарання - 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень до покарання 9 років 7 місяців позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, прекурсорів, отруйних чи сильнодіючих речовин або отруйних чи сильнодіючих лікарських засобів на строк 3 роки та з конфіскацією майна, звільнений від покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з повним відбуттям покарання;

-16.02.2022 року Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області за ч. 1 ст.185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт строком на 150 годин, звільнений 22.07.2022 року у зв`язку з відбуттям терміну громадських робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 достовірно знав, що на території України впроваджено з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, який в подальшому продовжувався згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом Президента від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом Президента від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, Указом Президента від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX, Указом Президента від 7 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, та Указом Президента від 6 лютого 2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року № 2915-IX, Указом Президента України № 254/2023 від 01.05.2023, затвердженим Законом України №3057-IX від 02.05.2023 року та діє станом на теперішній час, а також, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, посилено кримінальну відповідальність, зокрема за скоєння крадіжки, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 20.07.2023, близько 16 годин 20 хвилин, ОСОБА_3 , перебував у холі магазину «Таврія В», розташованого за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 17/19, де помітив у банкоматі банківську карту MONOBANK № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 та у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на таємне заволодіння чужим офіційним документом, з метою особистого незаконного збагачення, а саме банківською картою MONOBANK № НОМЕР_1 , яку він визначив предметом злочинного посягання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на викрадення офіційного документу, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення, ОСОБА_3 незаконно заволодів банківською картою MONOBANK № НОМЕР_1 .

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію», п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність», документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки). Тобто банківська картка АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 відповідає ознакам важливого особистого документу та є предметом злочину.

В подальшому ОСОБА_3 , утримуючи в руках банківську карту MONOBANK № НОМЕР_1 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення, з метою подальшого її використання.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, а саме - викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Крім того, 20 липня 2023 року приблизно о 16 годині 20 хвилин ОСОБА_3 , перебував у холі приміщення магазину «Таврія В» за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 17/19, де помітив у розміщеному там банкоматі «МТВ» у відсіці для прийому банківських карток карту MONOBANK № НОМЕР_1 з безконтактною технологією проведення платежів, яка була втрачена її власником ОСОБА_6 , при цьому у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, які можуть знаходитись на даній банківській карті.

Усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, а поряд відсутні сторонні особи, ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, переслідуючи мету, спрямовану на незаконне заволодіння чужим майном, а також привласнення чужого майна, взяв банківську карту MONOBANK № НОМЕР_1 з безконтактною технологією проведення платежів.

Реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи, що на банківському рахунку, до якого прив`язана вказана банківська карта, можуть знаходитись грошові кошти, які є чужим майном, а також те, що за допомогою вказаної карти можливе здійснення торгівельних операцій без підтвердження PIN-коду, 20.07.2023 в період часу з 16 години 30 хвилин по 18 годину 50 хвилин розрахувався вказаною карткою у магазинах «Kiosk758» на суму 50 грн., «Зоомагазин» - на суму 250 грн., «Сільпо» на суму 485 грн. 10 коп. та 458 грн. 48коп., «Аптека АКС» - на суму 147 грн. 00 коп., «Копійка» - на суму 464 грн. 48 коп., «Їжачок» - на суму 144 грн., а всього на загальну суму 1999 грн. 96 коп. за допомогою банківської картки MONOBANK № НОМЕР_1 та POS-терміналів безготівкових операцій по оплаті товарів.

Таким чином ОСОБА_3 заволодів грошовими коштами на загальну суму 1999 грн. 96 коп., чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 1999 грн. 96 коп., яка була добровільно ним відшкодована на стадії судового розгляду обвинувального акту.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, а саме - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини кримінальних правопорушень, які викладені в обвинувальному акті, зокрема показав, що він, достовірно знаючи, що на території України введено воєнний стан, 20 липня 2023 року приблизно о 16 годині 20 хвилин перебував у холі приміщення магазину «Таврія В», де помітив у розміщеному там банкоматі «МТВ» у відсіці для прийому банківських карток карту MONOBANK, при цьому у нього виник злочинний умисел, направлений на заволодіння грошовими коштами, які можуть знаходитись на даній банківській карті, він взяв зазначену банківську картку та у цей же день, розраховуючись нею у магазинах «Kiosk758», «Зоомагазин», «Сільпо», «Аптека АКС», «Копійка», «Їжачок», придбав товари на загальну суму 1999 грн. 96 коп.

У скоєному ОСОБА_3 щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Прокурор просив суд визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі.

Захисник просив суворо не карати обвинуваченого.

Потерпілий ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, де підтвердив, що матеріальну та моральну шкоду йому відшкодовано у повному обсязі, цивільний позов не надавав.

Під час судового засідання встановлено, що обвинувачений та інші учасники кримінального провадження правильно розуміють зміст фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом встановлено, що відсутні сумніви у добровільності позицій обвинуваченого та інших учасників судового розгляду.

З урахуванням заяви потерпілого про розгляд судового провадження за його відсутності, думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються .

Беручи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК та ч. 1 ст. 357 України повністю доведена та його дії правильно кваліфіковані стороною обвинувачення як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК України) та привласнення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів (ч. 1 ст. 357 КК України).

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд враховує щире каяття та добровільне відшкодування матеріальної шкоди потерпілому.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується наступним.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права вимагає від держави його втілення шляхом запровадження ідей соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішенні від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003 у справі «Про розгляд судом окремих постанов слідчого і прокурора»: «Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».

Вимога додержуватись справедливості під час застосування кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема, у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р.), статті 14 Міжнародного пакту про громадські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року, відповідно до яких кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України вбачається, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.

Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено, є не лише кара, а й виправлення засудженого. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.

Відповідно до ст. ст. 50 і 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Суд, при визначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого, особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд враховує, що одне з скоєних обвинуваченим кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Суд бере до уваги визнання ОСОБА_3 провини, що виразилося у щирому осуді своєї поведінки, добровільних показах щодо вчиненого злочину, те, що матеріальна шкода була відшкодована добровільно обвинуваченим, що пом`якшує міру покарання. На наркологічному чи психіатричному обліку обвинувачений не перебуває.

В свою чергу, суд враховує те, що він переховувався від суду та був оголошений у розшук, а також те, що ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не став та продовжує скоювати кримінальні правопорушення.

Вказані факти суд бере до уваги при обранні міри покарання.

Крім того, суд при призначенні покарання, крім іншого, бере ступінь суспільної небезпечності вчиненого.

Таким чином, необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_3 буде призначення виключно найсуворішого покарання, пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі; за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Крім того, суд вбачає за необхідне запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 продовжити до набрання вироком законної сили.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільні позови у кримінальному проваджені не заявлялися.

Відомостей про процесуальні витрати суду не надано.

Керуючись ст.ст. 100, 349, 367-368, 370-371, 373-376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст. 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч. 1 ст. 357 КК України - у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по даному кримінальному провадженню у період з 04.01.2024 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази: диск білого кольору з відеозаписом з відеокамер магазину «Сільпо», диск білого кольору з відеозаписом з відеокамер магазину «Таврія В», диск білого кольору з відеозаписом з відеокамер магазину «Zoo King», диск білого кольору з відеозаписом з відеокамер ТОВ «Копійка-Центр», диск білого кольору з відеозаписом з відеокамер ТОВ «АКС -Одеса» - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1