Справа № 643/5927/24
Провадження № 1-кс/643/687/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , розглянувши клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000470 від 02.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Сектором дізнання Харківського районного управління поліції №2 ГУ Національної поліції в Харківській області проводить досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000470 від 02.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

06.06.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора, в межах цього кримінального провадження, про арешт майна, а саме посвідчення водія НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , 1979 р.н.

Вивчивши клопотання прокурора, приходжу до висновку, що його необхідно повернути до Салтівської окружної прокуратури м. Харкова для усунення недоліків, за таких підстав.

До клопотання про арешт майна не долучено процесуальні рішення, якими підтверджуються повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду по справі №754/7061/15 (провадження №51-4584кмо18) викладено правовий висновок, за змістом статей 36, 37, 110 КПК України рішення про призначення (визначення) прокурора, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, обов`язково повинно прийматись у формі постанови, яка має міститись у матеріалах досудового розслідування для підтвердження факту наявності повноважень.

Однак, до матеріалів, які обґрунтовують клопотання, не долучено копію постанови про призначення групи (визначення) прокурора (групи прокурорів).

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.10.2020 по справі №724/86/20 (провадження №51-1353кмо21) викладено правовий висновок, що приписами статей 39, 110, ч.1 ст.214 КПК рішення про призначення (визначення) групи слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих, обов`язково приймається у формі, яка повинна відповідати визначеним кримінальним процесуальним законом вимогам до процесуального рішення у формі постанови.

Разом із цим, до матеріалів, які обґрунтовують клопотання, не долучено копію постанови про призначення (визначення) групи дізнавачів, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Крім того з метою забезпечення арешту майна на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, в клопотанні прокурор просить розглянути дане клопотання без повідомлення власників майна, але жодним чином не обґрунтував дану вимогу.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна.

На теперішній час в клопотанні сторони обвинувачення не зазначено фактичних даних щодо засобів зв`язку ОСОБА_3 , який є власником вказаного майна, що позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 172 КПК України, - судового виклику власників майна для розгляду даного клопотання.

Зазначені висновки суду співпадають з положеннями статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією Конвенцією.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Узан та інші проти Туреччини» (заяви № 19620/05, 41487/05, 17613/08 та 19316/08) ЄСПЛ зазначив, що судове провадження, яке стосується права на повагу до майна, повинне надавати зацікавленій особі можливість пояснити її справу компетентним органам влади з метою ефективного оскарження заходів, а обмеження прав, викладених у статті 1 Протоколу № 1, не можуть бути обґрунтовані за відсутності змагального судового розгляду, який відповідає принципу рівності сторін.

Крім того, за вказаних обставин певне тимчасове втручання в реалізацію права власності, яке прямо передбачено законом, не суперечить змісту статті 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини, оскільки переслідує легітимну мету в суспільних інтересах розгляду кримінального провадження, з дотриманням справедливого балансу інтересів.

У відповідності до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 172, 333, 372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000470 від 02.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України - повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків 72 години.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1