Справа № 496/3778/24
Провадження № 1-кс/496/1494/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого слідчого відділу ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження № 0000144 від 26.05.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернулась до суду з клопотанням про накладання арешту, яке обґрунтовано тим, що 25.05.2024 року до ч/ч ВП №2 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невідома особа, в період часу з 16 год. 30 хв. 24.05.2024 року по 13 год. 00 хв. 25.04.2024 року, шляхом вільного доступу, вчинила крадіжку конвектору, білого кольору, з приміщення літньої кухні, що розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Сума збитків встановлюється.

Також, досудовим розслідуванням встановлено, що 28.05.2024 року до ч/ч ВП №2 ОРУП№2 ГУНП в Одеській області надійшла заява ОСОБА_5 про те, що невідома особа, на початку 2024 року, шляхом вільного доступу, вчинила крадіжку гідрофору марки "Ватомо", бірюзового кольору, з приміщення літньої кухні, що розташована на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Сума збитків встановлюється.

Відповідно до положень ст. 217 КПК України, 29.05.2024 року прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області винесено постанову про об`єднання матеріалів досудових розслідувань №0000144 від 26.05.2024, за ч. 4 ст. 185 КК України та № 0000146 від 29.05.2024 за ч. 4 ст. 185 КК України, об`єднаному провадженню присвоєно № 0000144.

В ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_5 , показав, що в 2013 році він придбав собі настінний газовий конвектор марки «АКОГ-4Л-СП», 2012 року вартістю приблизно 3000 гривень. Вказаний газовий конвектор він встановив на стіні у приміщенні, що служить в ролі літньої кухні, та користувався ним протягом тривалого часу. Так, 24.05.2024 року приблизно о 16 год. 30 хв. ОСОБА_5 зайшов до літньої кімнати та виявив, що його співмешканець ОСОБА_6 зняв зі стіни вказаний конвектор, для того, щоб проводити ремонт, а вже о 13 год. 00 хв. 25.04.2024 року ОСОБА_5 виявив, що конвектор зник. На момент викрадення вказаний конвектор був у справному стані та придатний для експлуатації. Крім того, потерпілий ОСОБА_5 , показав, що в 2013 році він придбав собі гідрофор марки «Watomo SILVER 100 AF», вартістю приблизно 3500 гривень. Вказаний гідрофор він зберігав у приміщенні, що служить в ролі літньої кухні, та користувався ним час від часу, коли була потреба. Так, на початку 2024 року, ОСОБА_5 зайшов до літньої кімнати та виявив, що гідрофор зник. На момент викрадення вказаний гідрофор був у справному стані та придатний для експлуатації.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 , показав, що 24.05.2024 року, в денний час доби, він перебував по АДРЕСА_2 , в цей час повз нього проходили двоє раніше невідомих чоловіки та несли в руках газовий конвектор, білого кольору. ОСОБА_7 їх зупинив та запитав, чи не несуть вони випадково вказаний конвектор на пункт прийому металу, на, що чоловіки відповіли, що справді несуть здати на металобрухт. Тоді, ОСОБА_7 запропонував вказаним чоловікам придбати в них вказаний газовий конвектор за 500 гривень, на, що останні погодились.

Вказаний предмет оглянуто та вилучено протоколом огляду предмету від 29.05.2024 року за участю потерпілого ОСОБА_5 , в ході якого потерпілий вказав, що гідрофор (насосна станція) марки «Watomo SILVER 100 AF», заводський номер НОМЕР_1 , бірюзового кольору, дійсно є його особистою річчю, яку він придбав у 2013 році та користувався на постійній основі, та яку на початку 2024 року в нього було викрадено за місцем проживання. 29.05.2024 р. за заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , добровільно надано для огляду та вилучення: насосна станція (гіфрофор) марки «Watomo SILVER 100 AF», заводський номер НОМЕР_1 , бірюзового кольору.

29.05.2024 постановою слідчого СВ ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, вказаний предмет визнано речовим доказом, тому виникла необхідність у збереженні майна шляхом накладення арешту, з метою подальшого призначення і проведення судових експертиз.

Вилучено предмети, які мають значення для кримінального провадження та відповідно до положень ч. 2 ст. 167 КПК України, у кримінальному провадженні є достатні підстави вважати, що вказані вилучені предмети використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди. Зазначені вилучені предмети визнано речовими доказами. Тому просить накласти арешт, з метою збереження речових доказів.

Прохальна частина клопотання містить вимогу про слухання справи за відсутності прокурора та слідчого.

Неприбуття у судове засідання слідчого, прокурора та власника майна не перешкоджає розгляду клопотання, відповідно до положень ч.1 ст. 172 КПК України.

Вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

У відповідності до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.170 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 29.05.2024 року вилучене майно визначено речовим доказом.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що вище вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, є речовим доказом, тому підлягає збереженню до завершення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні проведенні наступні слідчі дії, а саме прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення, проведено протокол допиту потерпілого та протокол допиту свідка, проведено огляд місця події, то виходячи з положень ч.4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме заборону відчуження та розпорядження на майно, з метою збереження речового доказу до завершення кримінального провадження та не перешкоджання власнику майна, використовувати його.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого слідчого відділу ВП №2 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000144 від 26.05.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України задовольнити частково.

Накласти арешт з забороною відчуження та розпорядження без заборони користування на тимчасово вилучене майно, отримане 29.05.2024 р. за заявою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , а саме на: насосну станцію (гідрофор) марки «Watomo SILVER 100 AF», заводський номер НОМЕР_1 , бірюзового кольору, до прийняття остаточного рішення по кримінальному проваджені.

Негайно повернути насосну станцію (гідрофор) марки «Watomo SILVER 100 AF», заводський номер НОМЕР_1 , бірюзового кольору власнику.

Зобов`язати власника надавати зазначене майно слідчому, експерту, суду за першою вимогою.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1