Справа № 320/2375/18
Провадження №1-і/333/16/24
УХВАЛА

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференцзв`язку, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 , про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мелітополь, Запорізької області, освіта середньо-спеціальна, холостого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернулась до суду із клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вимоги клопотання обґрунтовує наступним.

12.01.2018 року, приблизно о 21 годині 55 хвилин, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння, перебуваючи в громадському місці, поблизу з іншими жилими будинками, на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , підійшов до автомобіля "Daewoo-Нексіа", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого сиділа ОСОБА_7 , та, діючи умисно, з метою вбивства потерпілої, кинув заздалегідь заготовлену ручну осколкову гранату РГД-5 в салон автомобіля, після чого відразу з місця події втік. Тим часом, ОСОБА_7 , рятуючись почала виходити із салону автомобіля та відразу стався вибух, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження: множинні уламкові поранення попереково-крижово-сідничної ділянки тіла з багато уламковим переламом крижі на рівні 5-го крижового хребця, проникаючі у черевну порожнину з ушкодженням ампули прямої кишки, які ускладнилися у посттравматичному періоді дифузним серозно-фібринозним перитонітом, травматичним та геморагічним шоком ІІ ступеню, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння; уламкові поранення лівої гомілки, які ускладнилися в посттравматичному періоді невропатією справа, больовим синдромом з вегетативними порушеннями, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний (понад 6, але не більше 21 дня) розлад здоров`я. Таким чином, ОСОБА_5 здійснив всі дії спрямовані на умисне вбивство ОСОБА_7 , але не довів свої злочинні дії до кінця з причин, що не залежалі від його волі, через активні дії потерпілої та своєчасне надання їй медичної допомоги.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на вбивство, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, що кваліфікується як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115 КК України.

Крім того, 12.01.2018 року, приблизно о 22 годині 00 хвилин, знаходячись біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , будучі в стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, сів в автомобіль марки "Daewoo-Нексіа", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_8 та погрожуючи застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, приставив у правий бік предмет схожий на ніж, та висловив вимогу рушити з місця, тим самим, заволодів автомобілем "Daewoo-Нексіа", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який за довіреністю належить ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом, поєднане з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я потерпілого, що кваліфікується як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.3 ст.289 КК України.

Крім того, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_5 , маючи умисел на придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, шляхом привласнення знайденого, придбав без передбаченого законом дозволу бойову ручну наступальну осколкову гранату «РГД-5» промислового виготовлення, яка відноситься до боєприпасів та є придатною для здійснення вибуху, яку незаконно переніс до місця здійснення замаху на вбивство ОСОБА_7 , біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , та зберігав при собі до 12 січня 2018 року 21 години 55 хвилин за вказаним місцем.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні придбання, носіння та зберігання боєприпасів без передбаченого законом дозволу, що кваліфікується як кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.1 ст.263 КК України.

13.01.2018 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України. 15.01.2018 року ухвалою слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду відносно обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. В подальшому запобіжний захід ухвалою суду було змінено на цілодобовий домашній арешт.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2023 року запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту продовжено строком до 19 лютого 2024 року.

Так, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні ряду злочинів, один з яких є особливо тяжким, за який передбачено покарання до 12 років позбавлення волі, розлучений, на час затримання не проживав за місцем реєстрації, що свідчить у сукупності про можливість переховування від суду у разі не продовження йому запобіжного заходу, тим самим перешкоджаючи кримінальному провадженні. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінці «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Стримуючі фактори, які б свідчили, що обвинуваченим не будуть вживатися перешкоди у виправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання відсутні.

Крім того, обвинувачений вчинив ряд злочинів, які є тяжкими та особливо тяжкими, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень, що вказує на можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, у разі не продовження йому дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Наявність ризику, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків та потерпілого (п.3 ч.1 ст.177 КПК України) підтверджується тим, що потерпілий та свідки, які допитані під час досудового розслідування, безпосередньо контактували з обвинуваченим та він міг їх запам`ятати, відомості про зазначених осіб містяться в матеріалах досудового розслідування, які стороною обвинувачення на виконання приписів ст.290 КПК України відкриті обвинуваченому. Крім того, однією з потерпілих у кримінальному провадженні, передбаченому ч.2 ст.15 п.5 ч.2 ст.115 КК України, є колишня дружина обвинуваченого ОСОБА_7 , тому ризик вжиття обвинуваченим заходів незаконного впливу на свідків та потерпілого, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для обвинуваченого аспекті та, таким чином, досягнення цілі уникнення кримінальної відповідальності є реальним.

Таким чином, вважаю, що існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України та є достатні підстави для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

На думку прокурора, жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, а тому необхідним є продовження строку дії ухвали слідчого судді про застування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин щодо ОСОБА_5 на два місяці.

У судовому засіданні прокурор надав пояснення, аналогічні викладеним у клопотанні, підтримав його та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, просив змінити на особисте зобов`язання, вказав, що сумлінно виконує покладені на нього процесуальні обов`язки.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 підтримав позицію свого підзахисного, проти задоволення клопотання заперечував, просив запобіжний захід змінити.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника дослідивши матеріали кримінального провадження, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про продовження дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та задоволення клопотання прокурора, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого розслідуванні кримінального правопорушення та розгляду справи у суді (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив про те, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів, а у справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland № 7/03 від 04.05.2006) наголосив на тому, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним способом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину (кримінального правопорушення), а також тяжкості ймовірного покарання.

Відповідно до поданого клопотання, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду тяжких та особливо тяжких злочинів, за один з яких передбачено покарання до 12 років позбавлення волі.

Вказані обставини свідчать про те, що обвинувачений, будучі обізнаним про ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення та покарання, яке загрожує у разі визнання його винуватим, може здійснити спроби переховуватися від органу досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Крім того, суд вважає, що у кримінальному провадженні дійсно існує ризик того, що перебуваючи на волі, підозрюваний матиме змогу незаконно впливати на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні.

Перевірка доведеності пред`явленого обвинувачення здійснюється судом під час його розгляду по суті. За змістом ст.ст. 23, 95 КПК України показання потерпілих та свідків у кримінальному провадженні суд отримує усно безпосередньо у судовому засіданні і саме такими показаннями може обґрунтовувати свої висновки.

Оскільки судовий розгляд не завершено, свідки та потерпілі в зазначеному кримінальному провадженні не допитані, то залишається існувати ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілу, який, на переконання суду, з урахуванням конкретних обставин вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, є суттєвим.

ОСОБА_5 до затримання постійно проживав на території Мелітопольського району, Запорізької області, яка на цей час є тимчасово окупованою територією. Обвинувачений офіційно не працевлаштований, відсутні докази щодо наявності у нього постійного законного щомісячного доходу.

Таким чином, враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд дійшов висновку про доцільність продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в період часу з 20 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв.

Щодо клопотання про зміну ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту та застосування особистого зобов`язання, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цього клопотання. Суд вважає, що ризики, зазначені прокурором, є надзвичайно вагомими, а відтак запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, не може запобігти встановленим під час розгляду клопотання ризикам.

Керуючись ст.ст. 331, 372 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, п. 5 ч. 2 ст.115, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України, задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишати місце свого проживання: АДРЕСА_1 у період часу з 20 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до судді, в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, за першою вимогою;

2) не відлучатись з м. Підгороднє, Дніпровського району, Дніпропетровської області без дозволу судді, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження;

3) повідомляти суддю, у провадженні якого перебуває кримінальне провадження, про зміну місця свого проживання.

4) утримуватись від спілкування з потерпілою ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню.

Контроль за виконанням ухвали покласти на Дніпровське районне управління поліції Дніпропетровської області.

Строк дії ухвали 60 діб.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом семи днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст ухвали складено та підписано 23 лютого 2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1