Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/1901/24
У Х В А Л А

21.03.2024 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчої ОСОБА_4 , володільця майна ОСОБА_5 , представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів клопотання слідчого ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 17.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 здійснюючи досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 17.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, за погодженням з прокурором звернулася в суд із клопотанням, про арешт майна в даному кримінальному провадженні.

Клопотання, яке надійшло до суду мотивоване тим, що 16 березня 2024 року за у напрямку 70 прикордонного знаку на відстані 100 метрів до державного кордону України в межах смт. Вилок, Берегівського району працівниками прикордонної служби було виявлено чотирьох осіб чоловічої статі: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає у АДРЕСА_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проживає у АДРЕСА_3 , уродженця м. Львів, Львівської області, які намагалися перетнути державний кордон України.

Відомості про кримінальне правопорушення, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 17 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

20 березня 2024 року, слідчим слідчого відділу відділення поліції № 1 Берегівського районного відділу поліції лейтенантом поліції ОСОБА_4 було проведено огляд місця події, а саме участок подвір`я, що за адресою АДРЕСА_4 , з правого боку від ЗОШ АДРЕСА_5 , в ході якого було виявлено транспортний засіб марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який вилучено і поміщено на арешт-майданчик ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області та опечатано.

Згідно постанови слідчого ОСОБА_4 від 20.03.2024 року транспортний засіб марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який поміщено на арешт-майданчик ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області та опечатано, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000189 від 17.03.2024 року.

Вказує, що за допомогою вказаного транспортного засобу марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору свідків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 15 березня 2024 року близько 23 год. 30 хв. було доставлено з території, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , неподалік від супермаркету « АДРЕСА_1 , де перебували ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується протоколами проведення впізнання за фотознімками та показами свідків.

Вказаний транспортний засіб марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору є засобом вчинення вказаного кримінального правопорушення та зберіг на собі інформацію, у зв`язку з цим шляхом огляду та призначення відповідних експертиз, в тому числі дактилоскопічної, необхідне для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні. Не накладення арешту на майно може призвести до того, що власник майна знищить або відчужить його іншим особам, що призведе до неможливості дослідження у кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту вказує на збереження речових доказів, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна.

Підставою для накладення арешту вказує на те, що вилучені речі, документи, та майно - відповідно до ст.98 КПК України визнані речовими доказами згідно постанови слідчого СВ відділення поліції №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді арешту вказаного майна.

Таким чином, з метою збереження речових доказів, призначення по ним відповідних судових експертиз, та з метою забезпечення спеціальної конфіскації необхідно накласти арешт на вказані речові докази.

Не накладення арешту на майно, а саме заборони користування, розпоряджання майном може призвести до того, що власники майна, відчужить їх іншим особам, що призведе до неможливості їх дослідження у кримінальному провадженні.

У зв`язку з чим слідча звернулася до слідчого судді із даним клопотанням.

Слідча ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги клопотання підтримала.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що не накладення арешту на майно, може призвести до того, що володілець майна, знищить чи пошкодить слідову інформацію яка на ньому присутня, а тому просив клопотання задовольнити.

Володілець Майна ОСОБА_5 , в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання.

Представник володільця майна адвокат ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 займається вирощуванням сільгосппродукції, припущення на які вказано в клопотанні слідчого безпідставні, оскільки за дати та часу вказаних в клопотанні ОСОБА_5 , перевозив сільгосппродукцію яку вирощує, до овочевого ринку, що знаходиться в м.Виноградів, а після її реалізації повертався додому. При викладених обставинах, враховуючи, що органом досудового розслідування не доведено обставини, на які слідча посилається у своєму клопотанні, просила транспортний засіб передати ОСОБА_5 на відповідальне зберігання.

Заслухавши пояснення, перевіривши матеріали клопотання та матеріали досудового розслідування, слідчий суддя приходить до наступного.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчий здійснює досудове розслідування, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000189 від 17 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, та звернулася в суд із клопотанням, погодженим прокурором, про арешт майна в даному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно положень ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З матеріалів клопотання, вбачається, що у органу досудового розслідування виникла підозра в тому, що ОСОБА_5 за допомогою транспортного засобу марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору 15 березня 2024 року близько 23 год. 30 хв. було доставив свідків ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 з території, що знаходиться за адресою АДРЕСА_4 , неподалік від супермаркету «Барва», Берегівського району, до АДРЕСА_1 , де перебували ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно постанови слідчого ОСОБА_4 від 20.03.2024 року транспортний засіб марки «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який поміщено на арешт-майданчик ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області та опечатано, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000189 від 17.03.2024 року.

Згідно ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Накладення арешту на майно необхідно в зв`язку з призначенням судових експертиз та збереження речових доказів, оскільки не накладення арешту на майно унеможливить проведення експертом відповідної експертизи та може призвести до знищення чи перетворення майна, у разі його повернення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Із вимог ч.3 ст. 170 КПК України вбачається, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, та згідно ч.3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Так, згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч.2 ст. 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, що слідчим доведено, що метою накладення арешту на автомобіль є збереження речових доказів, з метою унеможливити розпоряджатися вищевказаним майном, щоб запобігти зникненню, втраті або пошкодженню відповідного майна. Підставою для накладення арешту є на те, що вилучені речі відповідно до ст.98 КПК України визнані речовими доказами згідно постанови слідчого, а тому виникла необхідність у кримінальному провадженні вжити заходи щодо збереження речових доказів у вигляді арешту вказаного майна.

Як свідчать матеріали даного провадження, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За наведених обставин слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали клопотання переконливо свідчать про те, що майно, яке зазначене в клопотанні слідчого про накладення арешту, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, та в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

Таким чином, у клопотанні слідчого зазначені достатні на даній стадії кримінального провадження підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України, на підставі чого є правомірним накладення такого виду обтяження як арешт.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_5 , як обмеження права власності.

Разом з тим на даному етапі досудового розслідування таке обмеження як заборона відчуження та розпорядження вказаним автомобілем з метою запобігання його пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню та застосування такого найменш обтяжливого способу арешту транспортного засобу буде необхідним та достатнім для збереження речового доказу і таке втручання в права та інтереси власника є виправданим, а заборона користування ним, із вилученням у володільця та залишенням у розпорядженні органу досудового розслідування, є надмірним і невиправданим обтяженням.

Будь-яких суттєвих негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження суд не вбачає.

Приймаючи таке рішення, слідчим суддею враховано, що в даному клопотанні відсутні докази, які беззаперечно свідчать, що автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , є засобом чи знаряддям вчинення злочину.

За таких обставин клопотання про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 369-376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання задоволити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 18.05.2010 р. належить ОСОБА_11 та який вилучено від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в ході проведення огляду місця події 20.03.2024 року.

Автомобіль марки Мерседес д.н.з. НОМЕР_1 , білого кольору, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 18.05.2010 р., передати законному володільцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканцю АДРЕСА_6 на відповідальне зберігання із позбавленням права на відчуження майна, до скасування арешту майна у встановлену КПК України порядку.

Попередити ОСОБА_5 про необхідність збереження арештованого майна та роз`яснити, що в разі вчинення незаконних дій щодо автомобіля, він може нести кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Ухвала виконується слідчим негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на слідчого Немченко АД.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Копію ухвали невідкладно надати слідчому та володільцю арештованого майна.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, в порядку передбаченому ст.382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1