У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000299, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року відносно

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Красне Березанського району Миколаївської області, мешкає в АДРЕСА_1 , такого, що не має судимості,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України, та йому призначено покарання: за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 80 годин громадських робіт, за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 3 років позбавлення волі.

Ухвалено, на підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_6 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалено, строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 змінити в частині призначення покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_6 від вказаного покарання на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, від відбування покарання звільненим на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на 1 рік, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання на застосування ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок незаконним в частині призначення покарання та таким, що підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На думку апелянта, Березанським районним судом Миколаївської області безпідставно не застосовано положення ст. ст. 49, 74 КК України.

Так, кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_9 вчинено 15.08.2020.

Строк давності перервався вчиненням триваючого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, який було закінчено виявленням вогнепальної зброї 16.08.2020 р.

У період з 16.08.2020 р. до моменту ухвалення вироку ОСОБА_6 інших злочинів не вчиняв, від органів досудового розслідування та суду не ухилявся, у розшук не оголошувався. Відтак, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України закінчився 16.08.2023 р.

За таких обставин Березанський районний суд Миколаївської області, за відсутності клопотання сторони захисту, повинен був звільнити обвинуваченого від відбування покарання, призначеного за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, не застосовуючи при цьому положення ч. 1 ст. 70 КК України й не призначаючи покарання за сукупністю злочинів, передбачених ч. 1 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 263 КК України.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

ОСОБА_6 15.08.2020 р. приблизно о 22.05 год., точного часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні спальної кімнати будинку по АДРЕСА_2 , реалізуючи раптово виниклий корисливий умисел, з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, таємно, умисно, шляхом вільного доступу викрав належний ОСОБА_10 . уживаний мобільний телефон марки Lenovo моделі А859 вартістю 283,33 грн. разом з наявною у ньому сім-карткою мобільного оператора «Водафон» вартістю 110 грн., чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 393,33 грн.

Крім того, ОСОБА_6 навесні 2020 року, точної дати і часу не встановлено, знайшов біля стадіону в смт. Березанка Миколаївської області вогнепальну зброю мисливський обріз, виготовлений саморобним способом шляхом перероблення пружинно-поршневої пневматичної гвинтівки «ІЖ-38» калібру 4.5 мм серії НОМЕР_1 виробництва Іжевського механічного заводу, а саме укорочення ствола до залишкової довжини 163 мм., збільшенням діаметру ствола до 5.9 мм. з казенної сторони, укороченням ложа та виготовленням саморобного ударника для здійснення підпалення метального заряду патрону, та який є працездатним та придатним для здійснення пострілів, після чого умисно, без передбаченого законом дозволу, приніс придбаний обріз та зберігав його у своєму автомобілі марки АЗЛК моделі М2140, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , до 16.08.2020 р., коли о 02.48 год. вказаний обріз було вилучено з-під переднього пасажирського сидіння вказаного автомобіля у ході огляду місця події.

Дії ОСОБА_6 судом кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) та за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд доходить наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Надаючи оцінку доводам прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що виразилось у незастосуванні закону, який підлягав застосуванню в частині звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, ОСОБА_6 вчинив 15 серпня 2020 року.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України у редакції Закону України № 2617-VIІІ, віднесено до кримінальних проступків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у редакції Закону України № 2617-VIІІ, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до набрання вироком законної сили минули три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до ч. 8 ст. 284 КПК України, закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

За положеннями ч. 5 ст. 74 КК України, особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

На час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , а саме 31.01.2024 р., передбачений ст. 49 КК України диференційований строк притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок за ч. 1 ст. 185 КК України, а саме 3 роки, минув.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на час ухвалення вироку обвинувачений ОСОБА_6 міг бути звільненим від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України на підставі ст. 49 КК України, та в порушення вимог ч. 3 ст. 285 КПК України не вжив заходів до роз`яснення вказаної підстави для звільнення від кримінальної відповідальності і права заперечувати проти закриття кримінального провадження на цій підставі.

Відтак, враховуючи, що з часу вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення 15.08.2020 р., сплинув строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності, визначений у п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а також те, що під час розгляду провадження обвинувачений ОСОБА_6 , чиї інтереси представляла захисник ОСОБА_8 , не заявляв жодних клопотань про звільнення від кримінальної відповідальності на підставах, передбачених ст. 49 КК України, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зміни оскаржуваного вироку в частині призначення покарання, звільнивши ОСОБА_6 від покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, на підставі положень п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

При цьому, звільнення ОСОБА_6 від покарання в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 185 КК обумовлює необхідність виключення з мотивувальної та резолютивної частини вироку призначення ОСОБА_6 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК.

Керуючись ст. ст. 49, 74 КК України, ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Березанського районного суду Миколаївської області від 31 січня 2024 року відносно ОСОБА_6 , змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 185 КК України з призначенням покарання у виді 80 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України із призначенням покарання у виді 3 років позбавлення волі, від відбування покарання звільненим на підставі ст. 75 КК України з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, із покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а саме: періодично з?являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти вказаний орган про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Виключити з вироку суду посилання на застосування до ОСОБА_6 положень ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3