УХВАЛА

19 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 489/5944/21

провадження № 51-870ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу, подану від імені засудженого ОСОБА_4 , на вирок Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 14 листопада 2023 року,

встановив:

До Верховного Суду надійшла указана вище касаційна скарга, перевіривши яку на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її подано без додержання вимог цієї статті.

Приписами ч. 4 ст. 427 КПК визначено, що касаційна скарга підписується особою, яка її подає.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».

Пунктами 15, 27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис - це електронні дані, що додаються до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються підписувачем як підпис; кваліфікований електронний підпис - це удосконалений електронний підпис, що створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Однак касаційна скарга, подана від імені ОСОБА_4 , надійшла на електронну адресу Верховного Суду та не містить електронного підпису особи, яка її подала.

Відсутність підпису особи, яка подала касаційну скаргу, позбавляє Верховний Суд можливості вирішити питання, чи належною особою подано касаційну скаргу.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 427 КПК передбачено, що касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); 3) невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.

Крім того, колегія суддів Верховного Суду звертає увагу скаржника, що положеннями ч. 1 ст. 433 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Всупереч викладеному, касатор у касаційній скарзі не вказує, у чому саме полягають порушення, які відповідно до положень ст. 438 КПК є підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень з урахуванням приписів статей 412-414 КПК.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі зазначається судове рішення, що оскаржується, а відповідно до ч. 5 вказаної статті до касаційної скарги додаються копії цих судових рішень. Пунктом 5 ч. 2 ст. 427 КПК визначено, що у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка її подає, до суду касаційної інстанції.

Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Проте указаних приписів закону скаржник не дотримався з огляду на таке.

Так, насамперед колегія суддів враховує, що касатор на виконання п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК вказує про оскарження вироку Інгульського районного суду м. Миколаєва від 05 червня 2023 року, про цей же вирок зазначає в обґрунтуваннях скарги, однак у своїх вимогах просить скасувати вирок Ленінського районного суду.

Указані обставини не дають можливості Верховному Суду однозначно встановити вирок якого суду оскаржено до суду касаційної інстанції.

Крім того, скаржник у касаційній скарзі просить, за результатами її розгляду, скасувати вирок Ленінського районного суду та апеляційного суду м. Миколаєва, а кримінальну справу повернути на досудове розслідування.

Проте така вимога неповна, оскільки у скарзі не зазначено повної назви місцевого суду, рішення якого оскаржується, і дату його постановлення; вид судового рішення апеляційного суду й дату його постановлення. До того ж заявлена вимога не узгоджується з приписами ст. 436 КПК у частині повноважень суду касаційної інстанції після скасування оскаржуваних рішень, оскільки приписами КПК не передбачено повернення кримінальної справи на досудове розслідування.

Також колегія суддів зауважує, що після скасування вироку суду першої та ухвали апеляційної інстанцій Верховний Суд може призначити новий розгляд у суді першої інстанції або закрити кримінальне провадження. Водночас Суд звертає увагу касатора, що відповідно до приписів ст. 440 КПК суд касаційної інстанції закриває кримінальне провадження у разі встановлення обставин, передбачених ст. 284 КПК.

Викладене вище свідчить, що скаржник не дотримався положень п.п. 3, 5 ч. 2 ст. 427 КПК, оскільки зі змісту скарги неможливо встановити, вирок якого ж місцевого суду все ж таки оскаржено. Крім того, у ній не зазначено: відомості про оскаржувані судові рішення, які необхідні для встановлення предмету оскарження; яке рішення, на його думку, необхідно прийняти Верховному Суду щодо рішень судів попередніх інстанцій, що узгоджувалися б із приписами ст. 436 КПК. Указані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішити питання про відкриття провадження.

Також, особі, яка подає скаргу, з метою дотримання ч. 5 ст. 427 КПК необхідно до касаційної скарги додати копії рішень судів першої та апеляційної інстанцій, які він оскаржує. Суд звертає увагу скаржника, що недотримання ним приписів ч. 5 ст. 427 КПК становить не лише формальне порушення положень ст. 427 КПК, але й по суті позбавляє Верховний Суд можливості перевірити дотримання суб`єктом подання касаційної скарги вимог статей 424, 426 КПК, а саме: чи належать судові рішення до тих, що можуть бути оскаржені в касаційному порядку, та чи дотримано строку касаційного оскарження.

З огляду на те, що касаційна скарга не відповідає вимогам, які до неї ставляться, її потрібно залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків.

Верховний Суд звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення недоліків скарги, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги та подання додаткових документів.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Залишити без руху касаційну скаргу, подану від імені засудженого ОСОБА_4 , і встановити строк п`ятнадцять днів із дня отримання ухвали на усунення зазначених у ній недоліків.

У разі невиконання викладених в ухвалі вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3