№1-кп/337/180/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.4 ст.185, ч.2 ст.190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В межах вказаного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який останнього разу було продовжено судом до 26.02.2024р.

19.02.2024 до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 , яке він підтримав в судовому засідання, про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, мотивуючи його тим, що ризики, які були підставою для застосування такого запобіжного заходу не змінились та не відпали. Зокрема, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду умисних корисливих кримінальних правопорушень, в т.ч. тяжкого злочину в умовах воєнного стану, раніше був неодноразово судимий, відбував покарання реально, не має постійного місця проживання та усталених соціальних зв`язків, не одружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований, відомості про доходи відсутні, в цьому кримінальному провадженні оголошувався у розшук. Вказані обставини свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Потерпіла ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник - адвокат ОСОБА_6 проти клопотання прокурора заперечили, вказали, що заявлені ризики є недоведеними, підстав для тримання під вартою обвинуваченого немає, він не ухилявся від слідства, приїздив на усі виклики, він має офіційний дохід у вигляді пенсії та допомоги ВПО в загальному розмірі 5000,00грн., в м.Марганець Дніпропетровської обл.. проживає його мати і він може перебувати під домашнім арештом за вказаною адресою або зняти житло в м.Запоріжжі.

Вислухавши думку учасників справи, суд приходить до такого.

Відповідно до ст.3,8 Конституції України, ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст.29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Так, відповідно до ст.176,177,183,ч.1 ст.194 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування відповідного запобіжного заходу та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що певні обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Так, наразі ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України, яке є тяжким злочином і за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, та ч.2 ст.190 КК України, яке є нетяжким злочином і за яке передбачено покарання, зокрема, у вигляді позбавленням волі на строк до трьох років.

Виходячи з практики ЄСПЛ, сама по собі тяжкість злочину та суворість можливого покарання не можуть бути безумовною підставою для тримання особи під вартою, однак є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування.

Крім того, стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Дане кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду, тому на цій стадії провадження суд не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

В даному випадку суд вважає, що клопотання прокурора містить достатньо даних для висновку про причетність обвинуваченого ОСОБА_5 до кримінального правопорушення.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд вважає доведеним з боку сторони обвинувачення, що на даний час не змінилися та не відпали ризики, передбачені п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які були підставою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як вже зазначалось, наразі ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні двох умисних корисливих кримінальних правопорушеннях, вчинених під час воєнного стану в Україні, одне з яких є тяжким злочином і за яке передбачено покарання виключно у вигляді позбавлення волі. Раніше він неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, але продовжував вчиняти кримінальні правопорушення і відбував покарання реально. Також до нього неодноразово застосовувались примусові заходи медичного характеру за вчинення суспільно небезпечних діянь у вигляді госпіталізації у заклад з надання психіатричної допомоги, останній раз в 2021р. Відомості про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання та усталених соціальних зв`язків, неповнолітніх дітей та інших утриманців не має, законного джерела доходу відсутні, офіційно він не працевлаштований. В цьому кримінальному провадженні оголошувався у розшук.

Вказані обставини свідчать про можливість обвинуваченого ОСОБА_5 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує подальше тримання його під вартою, а інші, більш м`які запобіжні заходи в достатній мірі не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання встановленим ризикам, тому підстав для зміни раніше обраного запобіжного заходу немає.

Доводи сторони захисту про можливість зміни тримання під вартою на домашній арешт суд відхиляє, оскільки жодного документального підтвердження належності зазначеного обвинуваченим та захисником житла в м.Марганець Дніпропетровській області матері обвинуваченого, перебування їх в родинних відносинах, з`ясування думки власника чи користувача житла щодо можливості перебування обвинуваченого під домашнім арештом, а також наявності у обвинуваченого законних джерел доходів у вигляді пенсії та допомоги ВПО суду не надано.

Таким чином, підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт суд на цей час не вбачає.

Крім того, суд вважає, що обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити до 2-х місяців, задовольнивши тим самим клопотання прокурора.

Керуючись ст.2,177-179,183,194,331 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до 2-х місяців, тобто до 21.04.2024 року включно, із правом внесення застави в розмірі 53680,00грн. на депозитний рахунок суду (рахунок UA0001205, отримувач - ТУ ДСАУ в Запорізькій області, банк - Державна казначейська служба України, м.Київ, , код МФО 820172).

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки: 1) прибувати за першим викликом до суду; 2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1

22.02.2024