Справа № 450/736/24 Провадження № 1-кп/450/319/24
УХВАЛА

судового засідання

17 квітня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_7 ОСОБА_8

захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0000446 від 05.09.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України,-

в с т а н о в и в:

захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 подав клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Усатово, Беляєвського району Одеської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, раніше не судимій.

Прокурор клопотання заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні.

Обвинувачений ОСОБА_4 та захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 клопотання підтримали та просили суд його задоволити.

Проаналізувавши матеріали клопотання судом встановлено такі обставини:

Ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 24.01.2024 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави строком до 05.03.2024 року.

За положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити документи, інше.

Обов`язок доведення цих обставин лежить на прокуророві.

Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27.02.2024 року застосовано щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів тобто до 26.04.2024 року, включно, з визначенням застави у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 грн. Покладено на обвинуваченого ОСОБА_4 у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати за першою вимогою до суду; не відлучатися з Львівської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; утримуватися від спілкування зі свідками, які допитані у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв"язки з суспільством.

Тримання під вартою не повинно бути продовжене лише через очікуване покарання у вигляді позбавлення волі (Leteliier v.France (Летельєр проти Франції), §51; LA, v.France (LA. проти Франції), §104; Prencipe v.Monaco (Прансип проти Монако), §79; Tiron v.Romania (Тирон проти Румунії), §§41-42). Ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактно, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами (Becciev v.Moldova (Бекчієв проти Молдови), §59). Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польщі) §43).

Однак зі плином часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання підозрюваного під вартою; за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевірок, дачі показань (Clooth v.Belgiu (Клоот проти Бельгії), §44).

Відповідно до Листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 р., суд повинен вживати заходів щодо усунення підстави для надходження до Європейського суду з прав людини заяв проти України, спричинених проблемою, що вже була предметом розгляду в Європейському суді з прав людини та сумлінно виконувати обов`язки щодо загального захисту прав людини у порядку ст.206 КПК України. Цим же листом рекомендується при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково розглянути можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

У цьому випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У цьому контексті слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у зв`язку з нерозумною тривалістю запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у багатьох справах проти України ("Solovey and Zozulya v. Ukraine", рішення від 27.11.2008), "Доронін проти України" ("Doronin v. Ukraine", рішення від 19.02.2009), "Свєршов проти України" ("Svershov v. Ukraine", рішення від 27.11.2008), " ОСОБА_10 проти України" ("Roman Miroshnichenko v. Ukraine", рішення від 19.02.2009;) тощо.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, якщо спочатку тяжкість злочину та підозра, що особа може втекти чи зашкодити слідству, можуть бути достатніми підставами для обрання такого запобіжного заходу, як тримання під вартою, то чим довше відповідна особа знаходиться під вартою, тим більш вагомими і конкретними мають бути підстави для продовження цього заходу, про що має бути зазначено в судовому рішенні.

Також згідно п.99 рішення Європейського суду з прав людини «Харченко проти України» від 11.05.2011 року, суд часто констатує порушення пункту 3 статті 5 Конвенції у зв`язку із тим, що навіть коли йдеться про тривалі строки тримання під вартою, національні суди часто обгрунтовують продовження строку тримання під вартою однаковими підставами протягом всього періоду ув`язнення. Якщо взагалі роблять це, тоді як згідно з пунктомЗ статті 5 після спливу певного часу подальше існування обгрунтованої підозри перестає само по суті бути підставою для позбавлення свободи, а суди зобов`язані обгрунтовувати рішення про продовження тримання під вартою іншими підставами, які мають бути чітко вказані в ухвалі щодо подальшого тримання під вартою.

Порушення вказаних норм у рішеннях Європейського суду констатувалось, як правило, у зв`язку з відсутністю в судових рішеннях щодо продовження тримання особи під вартою аналізу актуальності ризиків, які на початку слідства були підставою для взяття під варту.

Підхід Європейського суду до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою - як протягом досудового розслідування, так і судового розгляду - грунтується на презумпції, а саме: з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне рішення про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обгрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право на свободу особи.

Європейським судом зазначається, що у всіх випадках, коли ризик ухилення обвинуваченого від слідства чи суду можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернатитивних заходів. Такі рішення у справах «Вранчев проти Сербії» від 23.09.2008 року,»Буров проти України» від 17.03.2011 року, »Цигоній проти України» від 24.11.2011 року тощо.

Зокрема, у справі " ОСОБА_11 проти України" ("Sergey Volosyuk v. Ukraine", рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, "саме національні судові органи мають подбати про те, щоб тривалість попереднього ув`язнення обвинуваченого у відповідній справі не перевищила розумного строку. Для цього вони мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи, і викласти ці міркування у своїх рішеннях про подовження строку тримання під вартою… Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою, але зі спливом певного часу ця умова перестає бути достатньою… Згідно з пунктом 3 статті 5 Конвенції, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні посадові особи зобов`язані розглянути й альтернативні заходи забезпечення її явки до суду. Фактично, це положення не лише проголошує право на "розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження", а й передбачає, що "звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання" (пункти 37, 38).

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу. За виняткових обставинах цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право … визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку" (п. 51).

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, слідчий, прокурор має викласти обставини, які доводять, що заявлені раніше ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження гримання особи під вартою, а застосування більш м`яких запобіжних заходів не гарантує запобігання цим ризикам.

Однак, прокурором, на час продовження тримання під вартою обвинуваченого, суду не було надано жодних вагомих доказів, які посвідчують факти можливості нез`явлення ОСОБА_4 за викликом суду. Одного лише формального зазначення про те, що ОСОБА_4 знаходячись на волі, може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, недостатньо. Зазначене повинно підтверджуватися відповідними матеріалами, яких до суду, прокурором, не надано та не вказано чітких підстав продовження тримання ОСОБА_7 під вартою, а не обмежуватися формальним зазначенням ризиків.

17.04.2024 року в ході судового розгляду кримінального провадження судом вже досліджено письмові докази у справі.

У контексті вказаних вище стандартів Європейського суду з прав людини та з огляду на те, що в цій справі загальний термін тримання ОСОБА_4 під вартою становить понад 6 місяців, абстрактні доводи сторони обвинувачення про те, що лише подальше тримання обвинуваченого під вартою може убезпечити від настання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не можна вважати належно обґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються конкретними доказами. За таких обставин у межах даного провадження слід дослідити можливість застосування стосовно ОСОБА_4 альтернативних запобіжних заходів.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини. Зокрема, в цьому випадку слід взяти до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується в скоєнні особливо тяжкого злочину за який вона може бути засуджений до 12 років позбавлення волі із конфіскацією майна, згідно ч. 3 ст. 307 КК України. Крім того, ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, зокрема, в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини (має зареєстроване місце проживання, проживає з дружиною ОСОБА_7 ), відсутність судимостей.

Таким чином, враховуючи те, що особисте зобов`язання в даному випадку надзвичайно м`яким запобіжним заходом, особисту поруку не можна застосувати через відсутність поручителів, а застава навіть у мінімальному визначеному законом розмірі є непомірною для обвинуваченого, єдиним можливим і достатнім запобіжним заходом, який можна застосувати до ОСОБА_4 є цілодобовий домашній арешт з використанням електронного засобу контролю за місцем його проживання: АДРЕСА_1 . Також, суд, вважає, доцільним покладення на обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків: прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною ним періодичністю; не залишати цілодобово місце cвого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. 176-178, 181, 193, 194, 196, 309, 350, 371 - 372 КПК України, суд,-

постановив:

клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на нічний домашній арешт стосовно ОСОБА_4 ,- задоволити частково.

Змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 27 лютого 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю строком на 40 (сорок) днів, за місцем його проживання

На підставі ст.194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- прибувати до суду за кожним викликом, вимогою та визначеною ним періодичністю;

- не залишати цілодобово місце cвого проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 з -під варти в залі суду негайно.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвалу передати на виконання відділу поліції № 2 Львівського районного управління поліції № 1 ГУНП у Львівській області.

Ухвала про застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії 26.05.2024 року.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1