Провадження № 11-кп/811/203/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

цим вироком змінено кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 та його визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 3 місяці.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання ухвалено зарахувати строк тримання під вартою ОСОБА_7 у період з 29 травня 2022 року до 13 вересня 2023 року.

Ухвалено звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у зв`язку з фактичним відбуттям призначеного покарання.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним у тому, що, за він, 14 травня 2022 року, маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24 лютого 2022 року, із змінами, внесеними згідно з Указами Президента України №133/2022 від 14 березня 2022 року, №259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17 травня 2022 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» №57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі країни громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років забороняється, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення під приводом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свої протиправні наміри, спрямовані на шахрайське заволодіння чужим майном шляхом обману, діючи умисно, з корисливих мотивів, 14 травня 2022 року зустрівся за адресою: АДРЕСА_2 , біля автостанції «Ужгород-2» із ОСОБА_9 та в ході розмови з останнім висловив останньому вимогу про надання грошових коштів у сумі 2500 доларів США, окремо, за кожного громадянина, за нібито організацію ним незаконного переправлення осіб через державний кордон України, поза пунктом пропуску.

Надалі, 15 травня 2022 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_3 , у ході особистої зустрічі ОСОБА_7 , підтвердив дійсність своїх намірів - за грошові кошти в сумі 5000 доларів США нібито організувати переправлення двох осіб: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через державний кордон України шляхом домовленості з невстановленою на даний час особою, у супроводі якого ОСОБА_10 та ОСОБА_11 нібито буде переправлено через державний кордон України, поза пунктом пропуску.

При цьому, під час даної розмови, ОСОБА_7 наголосив про вимогу надання йому грошових коштів перед початком переправлення осіб у розмірі 1000 доларів США, і в подальшому ще 4000 доларів США за нібито організацію ним незаконного переправлення двох осіб через державний кордон України поза пунктом пропуску та наголосивши на те, що буде залучена окрема особа, до відома якого доведено його роль у вчиненні злочину.

В подальшому, 29 травня 2022 року приблизно о 14.03 годині ОСОБА_7 , знаходячись за адресою: м. Ужгород, пл. Шандора Петефі, поруч з «Будинком Побуту», реалізуючи єдиний злочинний умисел на заволодіння грошовими коштами за нібито організацію переправлення двох осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 через державний кордон України, шляхом обману, не маючи дійсного наміру організовувати переправлення осіб через державний кордон, отримав від ОСОБА_9 частину обумовлених грошових коштів в сумі 1000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 29.05.2022 становить 29254 гривень 90 копійок), які ОСОБА_9 надали ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , чим спричинив останнім матеріальну шкоду на зазначену суму.

Після передачі грошових коштів ОСОБА_7 був викритий та затриманий працівниками поліції о 15 годині 49 хвилин 29 травня 2022 року за адресою: АДРЕСА_4 .

В мотивах зміни кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази умислу ОСОБА_7 на організацію переправлення осіб через державний кордон та вчиняв активні дії з переправлення осіб через державний кордон України; вчиняв активні дії, які виявляються у розробці планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо; віддавав певні команди, здійснював розстановку учасників, розподіл їх обов`язків; сприяв порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод. На переконання суду, ОСОБА_7 мав намір обмежитись заволодінням лише грошовими коштами у розмірі 1000 доларів США, належними ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Прокурор у апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

В мотивах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо зміни кваліфікації дій ОСОБА_12 на ч. 2 ст. 190 КК України. Вказує, що його вина у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, підтверджується зібраними та перевіреними доказами, зокрема даними протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 30.05.2022 року, яким зафіксовані перемовини, які велися між обвинуваченим та ОСОБА_9 про деталі організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Суд не врахував, що ОСОБА_7 дійсно була залучена для незаконного переправлення осбі через державний кордон України інша особа. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відносно ОСОБА_7 перебуває на розгляді у суді кримінальне провадження за аналогічний злочин.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції не дотримався в повній мірі.

Відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегією судів встановлено, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року змінено кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України.

В обґрунтування свого висновку суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази умислу ОСОБА_7 на організацію переправлення осіб через державний кордон України. На переконання суду, ОСОБА_7 мав намір обмежитись заволодінням лише грошовими коштами у розмірі 1000 доларів США, належним ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Під час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції було досліджено письмові докази обвинувачення: протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 30.05.2022 року, протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю особи від 30.05.2022 року, протокол за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій візуальне спостереження за особою ОСОБА_7 від 02.06.2022 року.

При цьому у своєму вироку суд, хоча і зазначивши вказані докази як такі, що підтверджують вину обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не розкрив їхнього змісту із вказівкою на час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину.

Зазначені обставини є обов`язковими елементами події злочину, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та мають істотне значення для встановлення наявності чи відсутності вини обвинуваченого у вчиненні злочину.

Крім того, під час судового розгляду було допитано свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які показали, що мали намір нелегально потрапити за межі території України. Для цього ОСОБА_10 зв`язався зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_9 , який через ОСОБА_7 за грошові кошти в розмірі 2500 доларів США міг переправити їх через державний кодон України. 29.05.2022 року, прибувши до м. Ужгород, вони передали ОСОБА_9 в якості передоплати 1000 доларів США. Решту суми після перетину державного кордону слід було переказати на банківську картку. Зазначили, що до вчинення злочину була залучена невідома їм особа, з якою вони прямували в сторону державного кордону України. Проте з появою працівників поліції вона втекла.

Зазначені показання свідків в частині переправлення їх через державний кордон України невідомою особою, матеріали відносно якої виділено у окреме провадження, на думку колегії суддів, мають суттєве значення для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з цим, при зміні кваліфікації дій обвинуваченого з ч. 3 ст. 332 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України суд першої інстанції не спростував, чому не взяв до уваги вказані докази, що могло істотно вплинути на його висновки.

Суд першої інстанції у вироку жодним чином не обґрунтував мотиви неврахування доказів вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме незаконного переправлення осіб через державний кордон України, в т. ч. протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 30.05.2022 року та протоколу за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій аудіо-, відеоконтролю особи від 30.05.2022 року.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у вироку, фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило суду ухвалити законний та обґрунтований вирок, та унеможливлює суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 404 КПК України, перевірити доводи, викладені у апеляційній скарзі.

Відтак, вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати ухвалу суду апеляційної інстанції, перевірити в судовому засіданні доводи, викладені в апеляційній скарзі, та ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409,412,415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.12.2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4