ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/69/24

Провадження № 1-кп/568/28/24

"21" травня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радивилів об`єднані кримінальні провадження за №0000261 від 14.11.2023р., за №0000005 від 04.01.2024р., за №0000030 від 15.02.2024р. по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княгинин, Демидівського району, Рівненської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Бест Ленад груп», не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб непрацездатного віку, судимого вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 13.05.2024р. за ч.ч.1, 2 ст. 190, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки, звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи притягнутим до кримінальної відповідальності за ч.1 та ч.2 ст. 190 КК України, на початку травня 2023р. (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілої ОСОБА_5 , сформованого внаслідок попереднього знайомства, а також шляхом обману, який виразився у повідомленні їй неправдивої інформації про сплату найближчим часом коштів за купівлю свині, переконавши потерпілу продати йому свиню за ціною 70 грн. за один кілограм, реалізовуючи раніше запланований злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, приїхавши до господарства ОСОБА_5 , що за адресою АДРЕСА_2 , де потерпіла, розраховуючи на правдивість і законність його поведінки, будучи введеною в оману, передала йому свиню вагою 160 кг., який, не маючи наміру виконувати у подальшому зобов`язання щодо здійснення оплати, запевнив, що на наступний день в якості оплати за свиню віддасть грошові кошти в сумі 11 200,00 грн. Однак, в подальшому ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати зобов`язання, грошові кошти в сумі 11 200,00 грн. потерпілій ОСОБА_5 не віддав, при цьому продав свиню іншим особам, а вирученими за неї грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій майнову шкоду на суму 11 200,00 грн.

Окрім того, ОСОБА_4 на початку травня 2023р. (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_6 , сформованого внаслідок попереднього знайомства, а також шляхом обману, який виразився у повідомленні йому неправдивої інформації про сплату найближчим часом коштів за купівлю свині, переконавши потерпілого продати йому свиню за ціною 60 грн. за один кілограм, реалізовуючи раніше запланований злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, приїхавши до господарства ОСОБА_6 , що за адресою АДРЕСА_3 , де потерпілий, розраховуючи на правдивість і законність його поведінки, будучи введеним в оману, передав йому свиню вагою 128 кг., який, не маючи наміру виконувати у подальшому зобов`язання щодо здійснення оплати, запевнив, що в якості оплати за свиню віддасть грошові кошти в сумі 7 700,00 грн., після того, як продасть м`ясо, приблизно протягом тижня. Однак, в подальшому, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати зобов`язання, умисно, з метою особистого збагачення, потерпілому ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 7 700,00 грн., за придбану свиню не віддав, при цьому продав її іншим особам, а вирученими за неї грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 7 700,00 грн.

Крім того, ОСОБА_4 на початку травня 2023р. (точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном та особистого збагачення, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_7 , сформованого внаслідок попереднього знайомства, а також шляхом обману, який виразився у повідомленні йому неправдивої інформації про сплату найближчим часом коштів за купівлю свині, переконавши потерпілого продати йому свиню за ціною 60 грн. за один кілограм, реалізовуючи раніше запланований злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном, приїхавши до господарства ОСОБА_7 , що за адресою АДРЕСА_4 , де потерпілий, розраховуючи на правдивість і законність його поведінки, будучи введеним в оману, передав йому свиню вагою 175 кг., який, не маючи наміру виконувати у подальшому зобов`язання щодо здійснення оплати, запевнив, що в якості оплати за свиню віддасть грошові кошти в сумі 10 500,00 грн., після того, як продасть м`ясо, приблизно протягом чотирьох днів. Однак, в подальшому, ОСОБА_4 , не маючи наміру виконувати зобов`язання, умисно, з метою особистого збагачення, потерпілому ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 10 500,00 грн., за придбану свиню не віддав, при цьому продав її іншим особам, а вирученими за неї грошовими коштами розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду на суму 10 500,00 грн.

Потерпілі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2024р. кожен окремо пояснили, що знайомі з ОСОБА_4 . Він у них раніше купляв свиней, гроші віддавав одразу. Однак на початку травня 2023р., вони йому віддали кожен по свині. Грошові кошти одразу не взяли, оскільки ОСОБА_4 запевнив, що в нього зараз грошей немає та він їх віддасть, як тільки реалізує м`ясо. Оскільки вони знали його, він завжди віддавав гроші за худобу, то довірилися. Однак, грошові кошти повернуті не були. Матеріальна шкода ОСОБА_4 була відшкодована їм в повному обсязі вже в процесі судового розгляду. Просять призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі, претензій до обвинуваченого не мають.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України при обставинах, викладених в обвинувальних актах, визнав повністю, щиро розкаявся, суду пояснив, що дійсно, на початку травня 2023р., маючи намір на заволодіння чужим майном, скориставшись довірою своїх знайомих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , взяв у останніх свиней під реалізацію, з зобов`язанням сплатити грошові кошти, однак в подальшому після реалізації м`яса, грошові кошти не віддав. Щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати, не позбавляти його волі, шкоду, завдану кримінальними правопорушеннями відшкодував потерпілим в повному обсязі.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши потерпілих, обвинуваченого, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальних актах, доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

У судовому засіданні було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, у вчиненому розкаявся, засудив свою протиправну поведінку, шкоду, завдану потерпілим відшкодував в повному обсязі. У зв`язку з чим, на думку суду, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття, визнання вини, активне сприяння у розкритті кримінальних правопорушень, відшкодування шкоди. Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії нетяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України, їх вид та суспільну небезпечність. Наслідки вчинення кримінальних правопорушень, зокрема, що заподіяна шкода потерпілим відшкодована в повному обсязі, відсутність претензій з боку потерпілих. Також суд бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, працевлаштований.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання за ч.2 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки 6 місяців, що в межах санкції передбаченої частини статті.

Крім того, судом встановлено, що вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 13.05.2024 року ОСОБА_4 засуджений за ч.ч.1,2 ст.190, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років обмеження волі та на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Відповідно до висновків наведених у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі № 766/39/17, при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили:

а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК (за сукупністю злочинів);

б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Враховуючи те, що за даним вироком ОСОБА_4 притягується до кримінальної відповідальності за кримінальні правопорушення, що вчинені ним до постановлення попереднього вироку від 13.05.2024 року, тому покарання за цим вироком необхідно призначити за правилами ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за зазначеним вироком більш суворим за попереднім вироком.

Умови, підстави та порядок звільнення особи від покарання та його відбування визначені розділом ХІІ Загальної частини КК України. Одним із таких випадків є звільнення від відбування покарання з випробуванням, передбачене ст. 75 КК України.

Якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 199/1496/17 кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком. Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.

На думку суду, характер і ступінь суспільної небезпеки вчинених кримінальних правопорушень, їх наслідки, особи обвинуваченого, ставлення останнього до скоєного, дають суду підстави вважати, що його виправлення та перевиховання можливі без відбування покарання, у зв`язку із чим відповідно до ст. 75 КК України він підлягає звільненню від відбування покарання з випробуванням, а також на нього слід покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, які є необхідними та достатніми для його виправлення.

Цивільні позови не заявлено.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому по зазначеній кримінальній справі не обирався.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком більш суворим, призначеним вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 13.05.2024р., остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Згідно зі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 у період іспитового строку обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 до набрання вироку законної сили не обирати.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було судом визнано недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд Рівненської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1