Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3316/22
Провадження № 1-кп/935/77/24
ВИРОК

Іменем України

28 лютого 2024 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів Житомирської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000284 від 17.10.2022, за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Коростишів Житомирської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не працює, депутатом та особою з обмеженими можливостями не є, не судимий, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

встановив:

Указом Президента України №64/2022 на території України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який затверджено 24.02.2022 Верховною Радою України.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року № 2738-IX строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 року на 90 діб.

Під час дії правового режиму воєнного стану в Україні, ОСОБА_6 будучи раніше не судимим, вчинив кримінальне правопорушення проти власності, за наступних обставин, так, 16.10.2022 близько 19 год. 00 хв. перебуваючи за кермом належного йому на праві власності транспортного засобу марки «Renault Megane», р.н. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію т/з серії НОМЕР_2 виданого 09.02.2022 ТСЦ 1845, знаходився на паркувальній зоні, яка розташована праворуч від входу до приміщення магазину « АТБ », що за адресою: Житомирська область, Житомирський район, м. Коростишів, вул. Київська, 63 , з метою надання послуг приватного перевезення пасажирів.

У цей час та місці за вказаних обставин, до салону авто ОСОБА_6 , а саме на заднє пасажирське сидіння, сіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка вказала адресу її доставки, а саме до приміщення Коростишівського спортивно-технічного клубу ТСО України, розташованого за адресою: Житомирська область, м. Коростишів, вул. Мануїльського, 2.

У подальшому доставивши ОСОБА_4 за вказаною адресою, остання розрахувалася за надану їй послугу - проїзд, грошовою купюрою номіналом 500 грн. та отримавши 430 грн. решти, попрямувала до 2-ох поверхового багатоквартирного будинку АДРЕСА_4 .

У цей час та місці, за вказаних обставин, у ОСОБА_6 виник протиправний умисел, направлений на відкрите викрадення майна ОСОБА_4 , а саме грошовими коштами в сумі 430 грн., які знаходились у жіночій сумочці білого кольору.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, користуючись корисливим мотивом та відсутністю сторонніх осіб, які б могли перешкодити вчиненню даного злочину та те, що ОСОБА_4 не взмозі чинити спротив враховуючи її вік та стан здоров`я, з метою власного збагачення, ОСОБА_6 попрямував за ОСОБА_4 .

У подальшому, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел, ОСОБА_6 , підійшов до ОСОБА_4 , ззаду, та своєю правою рукою, шляхом ривка, вирвав з лівої руки потерпілої належну їй жіночу сумочку білого кольору, у якій знаходилось належне їй майно, а саме: паспорт громадянина України, закордонний паспорт, ідентифікаційний код та пенсійне посвідчення, видані на ім`я ОСОБА_4 ; грошові кошти в сумі 4 000 грн., номіналом по 200 та 500 грн.; мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» модель «J3» (SM-J320H/DS), ІМЕІ 1) НОМЕР_3 , ІМЕІ 2) НОМЕР_4 , SN: НОМЕР_5 , вартість якого становить 1 533 грн. 33 коп., з картою пам`яті торгівельної марки «T&G» micro SD XC 64 GB (Class 10), вартість якої становить 161 грн. 10 коп., та сім-карткою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_6 , вартість якої становить 50 грн. 00 коп.

Утримуючи вищевказане майно потерпілої ОСОБА_4 , ОСОБА_6 місце вчинення залишив та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_4 майнової шкоди на загальну суму 5 744 грн. 43 грн.

Суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до вимог ст.337 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою провину у висунутому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, пояснив суду, що дійсно, при обставинах, зазначених в обвинувальному акті, скоїв інкриміноване діяння. Повернув потерпілій викрадений мобільний телефон із сім-картками, грошові кошти у сумі 4000 гривень, які знаходились у її сумці. Сумку потерпілої обвинувачений вихопив з руки у під`їзді будинку, в який вона зайшла. Відшкодував потерпілій спричинену шкоду у розмірі 20000 гривень, згідно її пред`явленого цивільного позову. Пояснив, що вчинив правопорушення, оскільки мав труднощі, скрутне матеріальне становище, так як у країні війна, роботи він не мав. На його утриманні знаходиться двоє неповнолітніх дітей, дружина також не працює.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що обвинувачений її підвіз на машині з магазину «АТБ», коли вона заходила у під`їзд будинку, він забіг та вхопив у неї з руки сумку. В ній знаходились грошові кошти у сумі 4000 гривень, які обвинувачений їй повернув, мобільний телефон, також ним повернутий. Потерпіла просила залишити цивільний позов про відшкодування шкоди,оскільки обвинувачений ОСОБА_6 сплатив їй 20000 гривень завданої кримінальним правопорушенням шкоди. У наданій заяві просила суд при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 не призначати покарання , яке буде пов`язане з його реальним відбуттям та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України та звільненням ОСОБА_6 від відбуття покарання на підставі ст.75 КК України.

Представник потерпілої ОСОБА_5 підтримав доводи та позицію потерпілої ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_6 , захисник, прокурор, потерпіла ОСОБА_4 , представник потерпілої ОСОБА_5 , не заперечували фактичні обставини кримінального провадження і не заперечували проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються. При цьому судом встановлено, що всі учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, і немає сумнівів у добровільності й істинності їх позиції. Учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку. У зв`язку з викладеним, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, сукупність наведених і оцінених судом доказів, дозволяє суду прийти до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 доведена, дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч.4 ст.186 КК України, як відкрите заволодіння чужим майном, вчинене в умовах воєнного стану,тобто грабіж.

3 березня 2022 року законом про внесення змін до Кримінального кодексу щодо посилення відповідальності за мародерство були внесені зміни до частин четвертих статей 185-187 (крадіжка, грабіж, розбій), 189 (вимагання) та 191 КК (привласнення, розтрата майна або заподіяння ним шляхом зловживання службовим становищем) однакового змісту: доповнені кваліфікуючою ознакою здійснення злочинів «в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Внаслідок цих змін всі злочини, вчинені після набрання чинності цими змінами, незалежно від обставин їх вчинення і інших кваліфікуючих ознак (повторність, попередня змова, проникнення, великий розмір тощо), судами кваліфікуються за частиною 4 цих статей.

Однак тлумачення ознаки «в умовах воєнного або надзвичайного стану» як такої, що означає «в період дії режиму воєнного або надзвичайного стану» суперечить точному змісту закону і меті, яку ставив законодавець, запроваджуючи такі зміни до КК. Про це заявила колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 28 березня 2023 року по справі №722/594/22.

Виходячи з цього, колегія вважає, що кваліфікуюча обставина «в умовах воєнного або надзвичайного стану» у частинах четвертих статей 175-187, 189 та 191 КК має однакову правову природу з обтяжуючою обставиною, зазначеною у пункті 11 частини 1 статті 67 КК: «вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій». Різниця у формулюванні не може в даному випадку відігравати вирішальну роль у тлумаченні, якщо зважати на однакову характеристику цієї обставини. Таким чином, колегія вважає, що «в умовах воєнного або надзвичайного стану» частинах четвертих статей 175-187, 189 та 191 КК мають тлумачитися як «з використанням умов воєнного або надзвичайного стану».

Правильність такого тлумачення підтверджують і travaux preparatoires до закону, яким були внесені ці «воєнні» зміні до згаданих статей КК.

Колегія також зазначає, що тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» без врахування того, чи були використані такі умови для вчинення злочину, порушує принцип індивідуалізації покарання, визначений частиною 2 статті 61 Конституції України.

Конституційний Суд України неодноразово звертався до тлумачення принципу забезпечення індивідуальної юридичної відповідальності в контексті справедливості покарання.

В рішенні від 2 листопада 2004 року у справі про призначення судом більш м`якого покарання, КСУ зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину». «Закон не може ставити в більш несприятливе становище винних осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, порівняно з винними особами, які вчинили більш тяжкі злочини».

В рішенні від 21 липня 2021 року № 3-р(II)/2021 КСУ дійшов висновку: «принцип верховенства права, зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України, у тому числі нормативного встановлення законодавцем адміністративної відповідальності. Отже, конкретні санкції за адміністративні правопорушення мають бути справедливими та відповідати принципові домірності, тобто законодавець має визначати адміністративні стягнення з урахуванням їх виправданості та потреби для досягнення легітимної мети, беручи до уваги вимоги адекватності наслідків, які спричинені такими санкціями (у тому числі для особи, до якої вони застосовуються), тій шкоді, що настає в результаті адміністративного правопорушення».

В рішенні від 15 червня 2022 року у справі щодо індивідуалізації юридичної відповідальності КСУ зазначив: «Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Встановлення законодавцем недиференційованого покарання та неможливість його зниження не дозволяє застосовувати покарання до осіб, які вчинили злочини невеликої тяжкості, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, розміру заподіяних збитків, форми вини і мотивів злочину, майнового стану підсудного та інших істотних обставин, що є порушенням принципу справедливості покарання, його індивідуалізації та домірності.

Принцип індивідуалізації юридичної відповідальності у процедурі притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі статті 485 Кодексу має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність».

Виходячи з позиції, зазначеній у рішенні КСУ від 2 листопада 2004 року (див. пункт 35 вище), колегія вважає, що принцип індивідуалізації і пропорційності покарання вимагає також не ставити осіб, які вчинили злочини різної тяжкості в однакове становище. Особи, які використали фактичні обставини воєнного чи надзвичайного стану, і особи, які вчинили злочини за звичайних обставин, знаходяться у суттєво різному становищі. Недискримінаційне застосування до них однакових покарань не тільки не переслідує мету, заявлену законодавцем, але й не забезпечує розумну пропорційність ужитих заходів і поставленої мети, навіть якщо б така мета була заявлена. Колегія вважає, що таке очевидне порушення принципу домірності у використанні кримінальних покарань завдяки застосуванню ознаки «в умовах воєнного або надзвичайного стану» у обговорюваних статтях КК, призводить до висновку про помилкове тлумачення цієї ознаки як такої, що не приймає до уваги, чи вчинено злочин з використанням цих умов.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та доньку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не працюючого, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, як сім`янин, який виховує двох неповнолітніх дітей, з повагою ставиться до людей похилого віку, бере активну участь у роботах по благоустрою свого будинку.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання своєї вини, добровільне повне відшкодування завданого збитку потерпілої у розмірі 24000 гривень та відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, також часткове повернення потерпілій раніше викраденого майна, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального становища, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та оголошення воєнного стану.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, передбаченою ст.67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до ст. 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання у кримінальному провадженні, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив умисне, корисливе кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працюючого, має постійне місце проживання, де проживає разом із дружиною та неповнолітніми дітьми, має нормальні умови проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданого збитку потерпілої у розмірі 20000 гривень та відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, також часткове повернення потерпілій раніше викраденого майна, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального становища, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та оголошення воєнного стану, приймаючи до уваги заяву потерпілої ОСОБА_4 , яка просить не призначити покарання обвинуваченому, пов`язане із позбавленням волі та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст.69,75 КК України, звільнивши останнього від відбуття покарання.

Враховуючи суспільну небезпеку та характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_6 більш м`яке покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст.69 КК України, а саме за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування завданого збитку потерпілої та відсутність будь-яких претензій матеріального та морального характеру з боку потерпілої до обвинуваченого, часткове повернення потерпілій раніше викраденого майна, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжкого матеріального становища, у зв`язку із триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України та оголошення воєнного стану, з урахуванням особи винного - який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей,має постійне місце проживання, де проживає разом із своєю родиною, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 186 КК України.

Також суд приходить до висновку, про можливість виправлення і перевиховання ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, тобто звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст.75 КК України, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, передбачене санкцією ст.186 КК України повністю досягне меті його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки та є більш дієвим заходом впливу на обвинуваченого, оскільки перебуваючи під наглядом уповноваженого органу з питань пробації він відчуватиме відповідний тиск відповідальності, при цьому залишаючись соціально адаптованою особою, як такою, що поважає сімейні цінності та має позитивне ставлення до праці, тобто працюючи забезпечить утримання себе та сім`ї, відповідно зменшивши ймовірний тягар його утримання у місцях позбавлення волі.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), відповідно до якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 залишити без розгляду.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_6 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Арешт на майно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні не накладався.

Питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні необхідно вирішити в порядку ст.100, 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368-369, 370, 373, 374, ч.3 ст.349 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, та призначити покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі на підставі ст.75 КК України, з випробуванням, встановити іспитовий строк терміном 3 (три) роки, в період якого, відповідно до ст.76 КК України зобов`язати його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_6 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судової товарознавчої експертизи у розмірі 1132, 68 гривень.

Речові докази: мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» модель «J3» (SM-J320H/DS), ІМЕІ 1) НОМЕР_3 , ІМЕІ 2) НОМЕР_4 , SN: НОМЕР_5 , карта пам`яті торгівельної марки «T&G» micro SD XC 64 GB (Class 10), які знаходяться на зберіганні потерпілої ОСОБА_4 -залишити у розпорядженні останньої; сім-картку мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_7 , яка знаходиться на зберіганні обвинуваченого ОСОБА_6 -залишити у розпорядженні останнього.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1