Провадження № 1-кп/202/255/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпропетровська, дистанційно в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, відомості про яке внесені 05.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143, у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Желанне Ясиноватського району, Донецької області, громадянина України, з середньою освітою, який працює електрослюсарем ВП «Шахта 1-3 Новогродівка», одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 травня 2022 року № 341/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06 лютого 2022 року № 58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 1 травня 2023 року № 254/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб (тобто до 18 серпня 2023 року).

Таким чином, під час дії воєнного стану на території України, а саме 05 червня 2023 року, приблизно о 21:00 годині, ОСОБА_5 перебував біля ділянки домоволодіння, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яке належить ОСОБА_7 , та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_8 , при цьому ОСОБА_5 було достовірно відомо, що господарі за місцем мешкання відсутні. В цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, спрямований на викрадення чужого майна з приміщення будинку, за вказаною вище адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_5 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, відчинив ворота паркану, що огороджує зазначену ділянку домоволодіння, та заїхав на його територію на транспортному засобі ВАЗ 2106 д.н. НОМЕР_1 , який належить тестю ОСОБА_5 , та перебуває у фактичному користуванні останнього. Далі, продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 , за допомогою фізичних зусиль рук, пошкодив брезентову плівку, якою було завішане вікно будинку, після чого проник до приміщення будинку через вказане вікно.

Знаходячись у приміщенні будинку, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, пройшов до приміщення кухні, де діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану викрав пральну машинку марки «LG» вартістю 7 000 гривень, яку, за допомогою власних фізичних зусиль, перетягнув до коридору. Далі, ОСОБА_5 , пройшов до приміщення спальної кімнати, де діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану викрав ноутбук марки «ASUS» вартістю 15 820 гривень та комп`ютерну мишку марки «Wired mouse» вартістю 83,30 гривень, що належить ОСОБА_8 .

Після цього, ОСОБА_5 , викрадені ноутбук й комп`ютерну мишку поклав до барабану викраденою пральної машинки, та, відчинивши вхідні двері до будинку із середини, залишив його приміщення разом із викраденим майном, яке поклав до багажного відділення зазначеного вище транспортного засобу. Далі, ОСОБА_5 , залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись у подальшому викраденим на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_5 потерпілій ОСОБА_8 завдана матеріальна шкода на загальну суму 22 903 гривні 30 копійок.

Вказаними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Додатково пояснив, що йому було відомо, що власники домоволодіння залишили його та виїхали рятуючись від військових дій. У вчиненому щиро кається, засуджує свою поведінку, матеріальну шкода відшкодована шляхом повернення майна.

Потерпіла ОСОБА_8 до суду не з`явилася, до суду надала заяву про розгляд кримінального провадження за її відсутності, в заяві вказала, що претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, просила суворо не карати обвинуваченого.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що потерпілий та прокурор також не оспорювали фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_5 правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ рекомендації №6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Суд, допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах в умовах воєнного стану.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування завданої матеріальної шкоди.

Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який має постійне місце мешкання, офіційно працює, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, задовільно характеризується за місцем мешкання, групи інвалідності не має, раніше не судимий, вину визнав, щиро розкаявся, матеріальна шкода відшкодована шляхом повернення майна.

Вказані встановлені судом обставини щодо наявності декількох пом`якшуючих покарання обставин та позитивної репутації ОСОБА_5 у своїй сукупності свідчать про наявність підстав для висновку суду про необхідність застосування при призначенні покарання ОСОБА_5 положень ст. 69 КК України та призначення йому іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому суд виходить з наступного.

Так, відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

На переконання суду покарання, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, з урахуванням вищевикладених обставин, щодо наявності пом`якшуючих обставин та особи ОСОБА_5 буде надмірно тяжким та таким, що не відповідає характеру та обставинам його вчинення, встановленим в ході судового засідання. Разом з тим, враховуючи те що ОСОБА_5 вчинив умисний, корисливий злочин під час воєнного стану, шляхом викрадення чужого майна побутової техніки з приміщення будівлі власники якої, рятуючи своє власне життя та здоров`я, були вимушені покинути її, маючи всі підстави розрахувати при цьому на чесність та порядність своїх співгромадян, зокрема, на те, що майно в вказаній будівлі не буде розграбоване, пошкоджене або знищене. Однак обвинувачений навпаки, користуючись обставинами воєнного стану вчинив таємне викрадення чужого майна застосовуючи при цьому автомобіль та заїжджаючи у двір домоволодіння, тобто його дії не мали нічого спільного із чуйністю, порядністю та розумінням тієї обстановки, яка склалася внаслідок повномасштабної збройної агресії російської федерації, у той час коли безліч наших співгромадян була вимушена покинути своє житло та рятувати своє життя.

Також дії обвинуваченого ОСОБА_5 викликають ще більш обурливі відчуття виходячи з виду викраденого, майна, зокрема, пральної машини того, що вже стало «символом» свавільних дій російських окупантів на окупованих територіях. Слід зазначити, що вказані дії були вчинені обвинуваченим, який не є окупантом, або громадянином іншої держави відносно потерпілої, а її співгромадянином, що наявно свідчить про його особисте ставлення до подій, які відбуваються з 24.02.2022 року.

Відповідно, на переконання суду, за наявності встановлених судом обставин, покарання, яке слід призначити ОСОБА_5 повинно бути таким, щоб, по-перше, досягло мети його виправлення, адекватної кари за вчинення такого кримінального правопорушення, а по друге свідчило про його (покарання) невідворотність, як і для обвинуваченого так і для інших осіб. З числа передбачених ст. 51 КК України видів покарань таким ознакам, з урахуванням вищевикладених обставин, на переконання суду буде відповідати покарання у виді арешту.

Вирішуючи питання щодо строку арешту, який слід признати обвинуваченому ОСОБА_5 , суд разом з вищевикладеним враховує наявність на утриманні малолітньої дитини, його працевлаштованість, відшкодування шкоди потерпілої та вважає, що достатнім задля досягнення мети покарання, викладеної вище та передбаченої ст. 50 КК України, буде призначення ОСОБА_5 покарання у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Питання щодо застосування ст. 75 КК України суд не вирішує, оскільки звільнення від відбування покарання з випробуванням у разі призначення покарання у вигляді арешту не застосовуються.

Таке покарання, на переконання суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати суд вирішує на підставі ст.ст. 118-124 КПК України. Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 349, ст. 368-370, ст. 373, ст. 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, з переходом на інший більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції статті, у виді арешту строком на 2 (два) місяці.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_5 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід обраний у відношенні ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили не обирати.

Речові докази: ноутбук ASUS сірого кольору, комп`ютерну мишку, пральну машинку, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_8 залишити у власності останньої.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 3325/23 від 13.06.2023 в розмірі 300 (триста) гривень 00 копійок.

На вирок суду протягом 30 днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Копію вироку після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику в порядку, передбаченому ч. 15 ст. 615 КПК України.

Головуючий суддя ОСОБА_1