Номер провадження: 11-кп/813/1146/24
Справа № 502/1073/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Кілійського райсуду Одеської обл. від 25.01.2024 якою в межах к/п №0001262 від 28.12.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Шевченкове, Кілійського р-ну Одеської обл., громадянина України, із середньою освітою, одруженого, працюючого керівником СФГ «Петренко», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком до 24.03.2024

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кілія, із середньою освітою, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою було відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника, було задоволено клопотання прокурора та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.03.2023 із утриманням у ДУ «Ізмаїльському слідчий ізолятор» відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України без визначення застави.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованого злочину, відомості про особу обвинуваченого та констатував наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, захисник ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обґрунтовано тими ж фактами та відомостями, які були зазначені у попередніх клопотаннях, водночас, будь-яких інших відомостей, які б підтверджували винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину матеріали провадження не містять.

- матеріали справи не містять доказів вчинення злочину ОСОБА_7 , зокрема доказів його перебування на місці вчинення злочину, жодна із проведених експертиз не підтвердила зв`язок ОСОБА_7 із потерпілим ОСОБА_9 , окрім того не підтвердила обставин, викладених обвинуваченим ОСОБА_8 ;

- сторона обвинувачення зазначаючи у клопотанні такі фрази як «наніс численні удари», «умисними діями», «вчинив кримінальне правопорушення», «винуватість якого повністю підтверджена» порушила принцип презумпції невинуватості;

За таких обставин, захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Кілійського райсуду Одеської обл. від 25.01.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

Учасники судового розгляду, будучи належним чином повідомлені про дату та час судового засідання до суду не з`явилися, із жодними клопотаннями не зверталися, у зв`язку з чим апеляційний розгляд відповідно до приписів ст. 422-1 КПК України розглядає апеляційну скаргу без учасників судового розгляду та без фіксації технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Кілійському райсуді Одеської обл. перебуває к/п №0001262 від 28.12.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Надаючи оцінку доводам захисника відносно необґрунтованості обвинувачення та відсутності доказів вини ОСОБА_10 колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк до 10 років, суспільну небезпеку інкримінованого злочину, його невідворотні наслідки у виді смерті людини, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. Водночас, як вбачається з оскаржуваної ухвали, потерпіла та свідки судом ще не допитувалися.

Що стосується посилання захисника відносно того, що стороною обвинувачення порушено принцип презумпції невинуватості, апеляційний суд зауважує, що в силу ст. 36 КПК України прокурор є самостійним у своїй діяльності, в тому числі і в частині викладу формулювання обвинувачення.

Більш того, зазначена обставина жодним чином не спростовує висновки суду відносно доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд також звертає увагу, що доцільність подальшого утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що на підставі наданих апеляційному суду матеріалів, судом 1-ої інстанції прийняте обґрунтоване рішення, а стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 на теперішній час неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки він не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти наявним ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, які об`єктивно продовжують існувати з огляду на зазначені апеляційним судом обставини.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування або зміни ухвали місцевого суду колегія суддів не вбачає.

За таких обставин, оскільки доводи, викладені у апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Кілійського райсуду Одеської обл. від 25.01.2024 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 24.03.2024 без визначення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3