Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/443/24
Провадження № 1-кп/382/103/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Яготин

Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою та клопотання сторони захисту про заміну запобіжного заходу із тримання під вартою на домашній арешт, у кримінальному провадженні № 0000263, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.06.2014, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Яготинського районного суду Київської області перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2024 року застосовано відносно ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. Взято ОСОБА_4 під варту в залі суду. Перебіг строку тримання ОСОБА_4 , під вартою рахувати з моменту взяття під варту в залі суду з 15 години 15 хвилин 05 березня 2024 року. Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_4 під вартою визначено в межах строку досудового розслідування до 15 години 15 хвилин 03 травня 2024 року включно. Ухвалами Яготинського районного суду Київської області від 15.03.2024 року та 09.05.2024 року продовжено ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб, яке обґрунтовано тим, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження даного виду запобіжного заходу. Передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик полягає в тому, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі (ч. 3 ст. 186 КК України - на строк від 4 до 8 років; ч. 2 ст. 187 КК України - на строк від 7 до 10 років із конфіскацією майна). ОСОБА_4 під острахом отримання реального покарання у виді позбавлення волі може переховуватися від суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження, які визначені у ст. 2 КПК України. Встановлено, що запобігання ризикам переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування та перешкоджання ним розгляду кримінального провадження становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалююче значення та виправдовує застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик полягає у тому, що ОСОБА_4 з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення може незаконно впливати на свідків, потерпілих. Йому достовірно відомо місце проживання останніх, а тому він може незаконно впливати на них, змушуючи їх, із застосуванням фізичного чи психологічного примусу, змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань у суді. Виходячи з вище викладеного, відповідно до вимог ч. 1 ст. 184 КПК України, вважає, що жоден із більш м?яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України, та є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих. Метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов?язків та запобігання спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих. Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання не забезпечить його належної поведінки, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації. Не можливе і застосування до нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент звернення до суду із вказаним клопотанням не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно ОСОБА_4 саме такого запобіжного заходу. Застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні ОСОБА_4 цілодобово залишати житло не зможе унеможливити спробам переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих. Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання ОСОБА_4 покладених на нього обов?язків та унеможливить реалізацію вищевикладених ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави ОСОБА_4 просить не визначати.

Захисник проти задоволення клопотання прокурора заперечив, посилаючись на відсутність наведених прокурором ризиків; обвинувачений та захисник просили запобіжний захід змінити на альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заслухавши учасників, дослідивши матеріали клопотань, суд дійшов наступних висновків.

Доводи прокурора зводяться до того, що на даний час продовжують існувати ризики передбачені ст. 177 КПК України, з огляду на тяжкість інкримінованих злочинів, а також на те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні.

В силу ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Стаття 176 КПК України визначає, що запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про продовження (зміну) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначеним у клопотанні.

Додатково, суд враховує, що запобіжний захід не є мірою покарання, а сама лише тяжкість кримінального правопорушення і покарання за нього, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, оскільки нормами КПК та відповідно практикою застосування Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це не визнається.

В силу положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Частиною другою статті 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, наявність у останнього постійного місця проживання та/або реєстрації, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини; наявність або відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи, наявність/відсутність судимостей.

Обираючи раніше щодо обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом враховано наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження щодо ОСОБА_4 , останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 3 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України.Санкція ч. 2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років із конфіскацією майна. ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має, офіційно не одружений, доказів протилежного суду не надано, раніше судимий за вчинення умисних злочинів, за що відбував реальну міру покарання, тобто не має міцних соціальних зв`язків, а тому в будь-який момент може змінити місце свого перебування з метою переховування від суду.

Крім того, суд вважає доведеним прокурором те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти названим вище ризикам, оскільки на даному етапі особисте зобов`язання, застава, особиста порука чи домашній арешт не є достатніми для гарантування поведінки обвинуваченого, виходячи із встановлених судом ризиків, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення.

Отже, суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, зокрема, переховування від суду, вплив на потерпілих, а тому на даній стадії кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Оцінюючи доводи сторони захисту, суд вважає їх такими, що не доведені належними доказами та є необґрунтованими. Стороною захисту не доведено, що зміною запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде усунено зазначені прокурором ризики. У зв`язку з цим, суд вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на даний час, враховуючи стадію розгляду кримінального провадження, не зменшить існуючих ризиків, не забезпечить дієвості кримінального провадження.

При вирішенні питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою суд враховує продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також інші обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

При цьому, приймаючи до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у т.ч. вік, відсутність міцних соціальних зв`язків, та інші дані, що характеризують особу обвинуваченого, аналізуючи наведене у сукупності, суд приходить до висновку, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі й домашній арешт, не зменшить існуючих ризиків, не забезпечить дієвості кримінального провадження.

При задоволенні клопотання прокурора суд одночасно приймає до уваги і репутацію обвинуваченого, а саме неодноразове, в минулому, притягнення його до кримінальної відповідальності. Відсутність запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не запобігне ризику уникнення обвинуваченим явки до суду під загрозою можливого покарання.

Отже, суд вважає, що продовжують існувати ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а тому на даній стадії кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

Суд звертає увагу на те, що, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин справи. Продовження тримання особи під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають право поваги до особистої свободи (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Враховуючи, що запобігання наведених ризиків становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні правопорядку та відправлення кримінального судочинства, цей інтерес має превалююче значення над принципом поваги до свободи особистості та виправдовує продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тож суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому даний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому суд дійшов до переконання, що у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну (обрання) запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт, яке підтримав обвинувачений, необхідно відмовити, в той час як клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинувачуваному підлягає задоволенню.

Відповідно вимог ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Встановлено, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 обвинувачується, в тому числі, й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, а саме у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, а тому, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає недоцільним визначати обвинуваченому розмір застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 196-199, 203, 205, 376, 395, 532, 534 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу відмовити.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 діб.

Тримання під вартою продовжувати здійснювати в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 13.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 03.07.2024 року.

Строк дії ухвали визначити до 31.08.2024 року включно.

Копію ухвали направити для виконання до Державної установи "Київський слідчий ізолятор" Міністерства юстиції України.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала припиняє свою дію після закінчення строку дії ухвали або винесення ухвали про скасування запобіжного заходу в порядку, передбаченому КПК України. Судове рішення, яке належить виконати негайно, підлягає безумовному виконанню.

На ухвалу суду протягом 5 (п`яти) днів з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1