Справа № 635/3190/21
Провадження №1-кп/635/162/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі прокурора ОСОБА_2 ,

представника потерпілих - ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

секретар судового засідання ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001026, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 строком на 60 днів без визначення розміру застави, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду та вчинення нових кримінальних правопорушень. Вважав не можливим визначення розміру застави для обвинуваченого відповідно до п.2 ч.4 ст.183 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні злочину, який спричинив смерть особи.

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення тяжкого злочину, передбаченому ч.2 ст.296 КК України, за який законом передбачено покарання у виді від 3 до 8 років позбавлення волі. Ухвалою суду від 08.11.2023 року ОСОБА_5 був змінений запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України. Обвинуваченим і захисником зверталась увага, що ОСОБА_5 дійсно мешкає за вказаною адресою, в квартирі, яка належить його бабусі. В той час виконання ухвали суду виявилось неможливим, так як обвинувачений ввів суд в оману, незважаючи на те, що в його паспорті зазначена саме ця адреса реєстрації, квартира належить ОСОБА_7 з 14.09.2018 року, який з обвинуваченим не знайомий, і ОСОБА_5 були відомі ці обставини. При цьому ОСОБА_5 , будучи повідомленим про дату та час судового засідання, не з`явився до суду без поважних причин, повідомляючи про свій поганий стан здоров`я і тяжкі хвороби без надання підтверджуючих документів, а потім взагалі перестав виходити на зв`язок і був оголошений судом у розшук. Враховуючи обставини злочину, його наслідки, дані про особу ОСОБА_5 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, на даний час не здійснив жодної компенсації потерпілим, його поведінку під час судового провадження, що у своїй сукупності свідчить про неможливість застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Представник потерпілих ОСОБА_3 клопотання прокурора щодо застосування у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави підтримав у повному обсязі, оскільки застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що як захисник обвинуваченого він не може погодитись із клопотанням прокурора. В той час обвинуваченому судом був вже змінений запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст..194 КПК України, які ОСОБА_5 порушив, не виходив із ним на зв`язок, переховувався від суду. За таких обставин просить прийняти його відмову від виконання своїх обов`язків щодо захисту обвинуваченого ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 також зазначив, що відмовляється від захисника ОСОБА_4 .

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2021 року відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому був неодноразово продовжений, останній раз до 18 листопада 2023 року включно

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 08.11.2023 року ОСОБА_5 було змінено запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт, який полягає в забороні обвинуваченому цілодобово без дозволу суду залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, із встановленням обов`язків: прибувати за кожною вимогою до суду, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

ОСОБА_5 13.11.2023 року звернувся до суду із заявою про зміну місця проживання на адресу фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

В той час вимоги суду надати підтверджуючі документи про адресу фактичного проживання, обвинувачений ОСОБА_5 не виконав, в судові засідання 20.11.2023 року і 23.11.2023 року не з`явився без поважних причин.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23.11.2023 року був наданий дозвіл на затримання ОСОБА_5 на строк 36 годин з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19.12.2023 року обвинувачений ОСОБА_5 був оголошений у розшук.

17 квітня 2024 року ОСОБА_5 був затриманий і доставлений до Харківського районного суду Харківської області.

Вирішуючи питання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше притягався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину. Крім того, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої,який відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. При цьому суд враховує характер та конкретні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, вчиненого в стані алкогольного сп`яніння, що свідчать про підвищений ступень суспільної небезпечності, дії обвинуваченого після дорожньо-транспортної пригоди.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд враховує, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій обвинуваченого, у сукупності із тяжкістю покарання та даними про його особу є об`єктивні підстави вважати, що усвідомлюючи ризик бути засудженим до тривалого терміну ув`язнення, обвинувачений перебуваючи на свободі може переховуватися від суду, що свідчить, про ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КК України. Судом вже змінювався обвинуваченому запобіжний захід на більш м`який у виді цілодобового домашнього арешту, який не забезпечив належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Разом з цим, враховуючи, що ОСОБА_5 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, а також неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, на даний час обвинувачується у вчиненні злочину в стані алкогольного сп`яніння, суд приходить до висновку, що вказані обставини об`єктивно свідчать про його схильність до вчинення правопорушень і наявність ризику вчинення ним інших правопорушень, в тому числі пов`язаних з безпекою дорожнього руху, тобто існує ризик, передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Об`єктивність існування зазначених ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а в судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що він перебував у розшуку, розгляд судового провадження не завершений,суд вважає, що наявні ризики, передбачені п.п. 1,5 ч.1 ст.177 КПК України, які є підставою для застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вищевказані обставини свідчать про неможливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування та щодо злочину, який спричинив смерть людини.

Враховуючи викладене, суд задовольняє клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу обвинуваченомуу виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

Стосовно клопотання захисника про відмову від виконання своїх обов`язків щодо захисту обвинуваченого ОСОБА_5 суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 45 КПК України визначено, що захисником є адвокат, який здійснює захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, а також особи, стосовно якої передбачається розгляд питання про видачу іноземній державі (екстрадицію).

Положенням частини 4 статті 47 КПК України визначено, що захисник після його залучення має право відмовитися від виконання своїх обов`язків лише у випадках:

1) якщо є обставини, які згідно з цим Кодексом виключають його участь у кримінальному провадженні;

2) незгоди з підозрюваним, обвинуваченим щодо вибраного ним способу захисту, за винятком випадків обов`язкової участі захисника;

3) умисного невиконання підозрюваним, обвинуваченим умов укладеного з захисником договору, яке проявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, порушенні вимог цього Кодексу тощо;

4) якщо він свою відмову мотивує відсутністю належної кваліфікації для надання правової допомоги у конкретному провадженні, що є особливо складним.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що для забезпечення належного права на захист обвинуваченого, зважаючи на позицію захисника щодо небажання продовжувати спільну участь з обвинуваченим у кримінальному провадженні, а також позицію обвинуваченого, з урахуванням повідомлених суду обставин щодо умисного невиконання обвинуваченим умов укладеного із захисником договору, яке проявляється, зокрема, у систематичному недодержанні законних порад захисника, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 , прийнявши його відмову відвід виконання обов`язків щодо захисту обвинуваченого ОСОБА_5 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 45,47, 177-178, 183, 197, 199, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відноснообвинуваченого ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», тобто до 16 червня 2024 року включно, без визначенням розміру застави, взявши його під варту в залі суду негайно.

Встановити строк дії ухвали до 16 червня 2024 року включно.

Прийняти відмову захисника ОСОБА_4 від виконання своїх обов`язків щодо захисту обвинуваченого ОСОБА_5 .

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим в той саме строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошений 22 квітня 2024 року.

Головуючий суддя - ОСОБА_1