Справа №359/2515/24
Провадження №1-в/359/129/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без технічної фіксації клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про скасування арешту на майно, який накладено згідно з постановою слідчого СВ МВПМ Бориспільської ОДПІ від 17.02.2001 року в кримінальній справі №05-2027, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

в с т а н о в и в:

12.03.2024 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з клопотанням про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови б/н від 17.02.2001 року та зареєстровано 13.07.2004 року за № 63122 реєстратором ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування клопотання заявники зазначили, що вони перебувають у родинних відносинах як мати і син, та на праві приватної спільної часткової власності є власниками однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Право власності ними набуте на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно №8333 за адресою АДРЕСА_2 , видане ОСОБА_6 16.07.2003 року на підставі розпорядження Бориспільського міського голови від 15.07.2003 року №8173. Маючи намір оформити договір дарування частки шляхом вчинення нотаріальної дії, заявникам стало відомо, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт. Згідно вказаних даних вбачається про накладення арешту на квартиру згідно прийнятої постанови 17.02.2001 р. та зареєстрованої реєстратором 13.07.2004 року, інформація щодо якого направлена в архів, стосовно ОСОБА_5 , який власником квартири не являється ні на момент реєстрації даної постанови у 2004 році, ні в теперішній час, ставить під сумнів законність і обґрунтованість накладення та існування такого арешту на вказану квартиру в даний момент. Власниками майна виявлено судове рішення відносно накладення арешту на вказану квартиру, а саме Постанова Бориспільського міського суду Київської області від 29.05.2002 р. про закриття кримінальної справи відносно громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 212 ч. 1 КК України, в якій зазначається про сплату останнім обов`язкових платежів та відшкодування шкоди, завданої державі їх несвоєчасною сплатою. Таким чином, заявники вважають, що на даний час відсутні будь-які документи виконавчого провадження, які б свідчили, що відносно квартири здійснюється виконавче провадження, а також у 2002 році відносно громадянина ОСОБА_5 , прийнято судове вирішення, згідно якого обвинувачуваного було виправдано та кримінальну справу закрито, але при цьому питання про зняття арешту з майна не було вирішено, що зумовлює необхідність зняття арешту з нерухомого майна власників, оскільки вказані обмеження створюють перешкоду у реалізації останніми свого права на вільне володіння та розпорядження майном.

Заявники в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд клопотання без їх участі, викладене у клопотанні підтримали, просили задовольнити.

Інші учасники судового провадження не з`явились, повідомлені належним чином, про час та місце судового засідання.

Неявка сторін не перешкоджає розгляду клопотання, а тому судом проведено розгляд такого клопотання за відсутності сторін на підставі наявних документів.

Ознайомившись з матеріалами клопотання та долученими до нього документами, суд приходить до висновку про необхідність його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м, належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 8333 від 16.07.2003 року.

17.02.2001 року постановою старшого слідчого СВ МВПМ Бориспільської ОДПІ старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_8 в кримінальній справі №05-2027 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по обвинуваченню у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 148-2 КК України, накладено арешт на майно громадянина ОСОБА_5 , де б таке не знаходилось, та в чому б воно не заключалось на суму 42 666,00 грн.

Постановою Бориспільського міського суду Київської області від 29 травня 2002 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 212 КК України (в редакції 2001 року), а кримінальну справу відносно останнього закрито.

13.07.2004 року Бориспільською міською державною нотаріальною конторою внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний запис, параметрами якого є: тип обтяження - арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження - квартира АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_5 .

Кримінальна справа №05-2027 відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по обвинуваченню у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 3 ст. 148-2 КК України, в межах якої було накладено арешт, на час звернення з даним клопотанням знищена зі сплином строку її зберігання.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливого суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Особи, які зазнають порушення права мирного володіння майном, відповідно до статті 13 Конвенції повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Зокрема, згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Після припинення кримінальної справи відповідне втручання у право власності фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Такі правомірні очікування ґрунтуються на закріпленому у статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції головному обов`язку держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність, утверджувати й забезпечувати права і свободи та надавати людині ефективний засіб їх юридичного захисту.

Постанова старшого слідчого СВ МВПМ Бориспільської ОДПІ старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_8 від 17.02.2001 року про арешт майна, винесена в рамках кримінальної справи №05-2027, є такою, що станом на 18.03.2024 року, порушує права та інтереси ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , позбавляє можливості розпоряджатися належним майном на власний розсуд, а у застосованому заході забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, необхідність відсутня.

Підстави для подальшого арешту майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , накладеного постановою старшого слідчого СВ МВПМ Бориспільської ОДПІ від 17.02.2001 року та існування такого заходу, як арешту майна відпали з огляду на те, що відсутні будь-які документи виконавчого провадження, які б свідчили, що відносно арештованої квартири здійснюється виконавче провадження.

Окрім того, згідно постанови Бориспільського міського суду Київської області від 29 травня 2002 року, ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності, а кримінальну справу закрито, з урахуванням того, що останній вперше ухилявся від сплати податків, на час притягнення його до кримінальної відповідальності сплатив обов`язкові платежі, відшкодував шкоду, завдану державі їх несвоєчасною сплатою, до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 212 КК України не притягувався, тощо.

При цьому питання про зняття арешту з майна вказаною постановою не було вирішено, що зумовлює необхідність зняття арешту з нерухомого майна його власників, оскільки вказані обмеження створюють перешкоду у реалізації останніми свого права на вільне володіння та розпорядження майном.

Існування арешту на майно власників порушує їх конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю і власники не можуть в повній мірі здійснювати та реалізовувати своє право власності відносно арештованого майна, через незалежні від них обставини, а саме: перебування під арештом цього майна, що в свою чергу унеможливлює здійснення будь-якої нотаріальної дії відносно вказаного вище майна.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що наявність чинного арешту майна заявників, накладеного багато років тому відносно особи, яка власником квартири не являється, як і не являлася на момент реєстрації обтяження, поза сумнівом, порушує законні права та інтереси заявників, як власників.

Суд враховує, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 р., передбачено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст. ст.,539 КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна, керуючись статтею 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановив дати судам такі роз`яснення: згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до ст. 126 КПК України (редакція КПК 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Згідно з положеннями ст. 409 КПК України (в редакції 1960 року), питання про будь-які сумніви та протиріччя, які виникли при виконанні вироку, вирішуються судом, який ухвалив вирок.

За таких обставин, не існує підстав для подальшого арешту майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , накладеного постановою старшого слідчого СВ МВПМ Бориспільської ОДПІ старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_8 від 17.02.2001 року в рамках кримінальної справи №05-2027, і існування такого заходу, як арешту майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 534 КПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у кримінальному провадженні, вирішує суддя суду першої інстанції одноособово, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, як інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Відповідно до ч. 1ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

За положеннями ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення пов`язаного із виконанням вироку, подається до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 частини першої ст. 537, статті 538 цього Кодексу.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови б/н від 17.02.2001 року та зареєстровано 13.07.2004 року, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 534, 538, 539 КПК України (в редакції 2012 року), суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 кв.м, що запроваджений згідно постанови старшого слідчого СВ МВПМ Бориспільської ОДПІ старшого лейтенанта податкової міліції ОСОБА_8 від 17.02.2001 року в рамках кримінальної справи №05-2027, - скасувати.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом семи днів з моменту її оголошення до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1