КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/87/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілої сторони - адвоката ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційними скаргами адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які здійснюють захист обвинуваченого ОСОБА_9 , вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.10.2023, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Любимівка Нововоронцовського району Херсонської області, громадянина України, із повною загальною середньою освітою, одруженого, із малолітньою дитиною 2016 року народження на утриманні, безробітного, проживає по АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим та засуджено до покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Ухвалено стягнути із ОСОБА_9 процесуальні витрати на користь держави у розмірі 11 949 гривень 64 копійки на залучення експерта.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винуватим за вчинення: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.

ОСОБА_9 , 22.05.2023 керував технічно-справним автопоїздом у складі спеціалізованого вантажного сідлового тягача «MAN TGA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_13 , та спеціалізованого напівпричепу «STAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_14 , та рухався автомобільною дорогою М-30 Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине за межами населеного пункту, зі сторони м. Кропивницький у напрямку м. Умань.

Під час руху водій ОСОБА_9 проявив власну необережність та недбалість до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, чим грубо порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР) , а саме п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: 6) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну... і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), позбавивши себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Так, ОСОБА_9 приблизно о 18 год. 00 хв., перебуваючи у статичному положенні на лівому узбіччі щодо напрямку свого руху, перед початком виконання повороту праворуч на територію ТОВ «Кіровоградпостач», яке знаходиться за юридичною адресою вул. Мурманська 9, м. Кропивницький, не переконався у безпеці зазначеного маневру, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР (п.10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та розпочав рух.

У подальшому водій, продовжуючи рух у вказаному напрямку, маючи об`єктивну можливість у світлу пору доби на горизонтальній ділянці виявити рух попутних транспортних засобів з кабіни автомобіля, грубо порушуючи вимоги п.п.10.3, 10.6 ПДР (п.10.3 У разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися; п. 10.6 Якщо транспортний засіб через свої габарити або інші причини не може виконати поворот чи розворот з відповідного крайнього положення, дозволяється відступити від вимог пункту 10.4 цих Правил, якщо це не суперечить вимогам заборонних чи наказових дорожніх знаків, дорожньої розмітки та не створить небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. У разі потреби, для забезпечення безпеки дорожнього руху, слід звернутися за допомогою до інших осіб) в повній мірі не забезпечив безпеку маневру та не надав переваги у русі електровелосипеду «E-motion» під керуванням ОСОБА_12 , 1978 року народження, яка рухалась по правому узбіччю в попутному з ним напрямку, в результаті чого, на відстані 2 м до краю дороги та 2,3 м до буд.№9 вищевказаної адреси, допустив наїзд на останню.

У подальшому водій ОСОБА_9 , керуючи вантажним сідловим тягачем «MAN TGA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , у складі із напівпричепом «STAS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , після наїзду на електровелосипед, продовжив свій рух та допустив переїзд тіла велосипедистки ОСОБА_12 , яка від контактування із транспортним засобом впала на дорогу.

Тобто, грубе порушення водієм ОСОБА_9 вказаних вимог ПДР перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої велосипедистка ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичної експертизи №522 від 29.06.2023 отримала тілесні ушкодження, які в своїй сукупності мають ознаки тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння та в даному випадку призвели до смерті останньої.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту, адвокати, які здійснюють захист обвинуваченого ОСОБА_9 , оскаржують його в апеляційному порядку.

Адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначення ОСОБА_9 покарання, а саме: призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, встановити іспитовий строк тривалістю три роки. В іншій частині адвокатом пропоновано оскаржуваний вирок залишити без змін.

Свої вимоги адвокат мотивує наступними доводами.

Обвинувачений свою вину визнав, обставини, які обтяжують покарання, відсутні, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, адвокат акцентує увагу, що обвинувачений позитивно характеризований, має сім`ю, малолітню дитину і батька похилого віку, інваліда на утриманні.

ОСОБА_9 є внутрішньо переміщеною особою, від його заробітку залежить його сім`я, можливість орендувати житло.

Не зважаючи на позицію потерпілої сторони, направляв грошові кошти у рахунок компенсації спричиненої майнової і моральної шкоди.

Адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, пом`якшивши таке покарання шляхом застосування щодо обвинуваченого положень ст. ст. 69, 75 КК України.

В обґрунтування своїх вимог вказує такі доводи.

Обвинувачений визнав свою вину, наявні декілька обставин, які пом`якшують покарання, що є підставою до застосування положень ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання.

Обвинувачений не судимий, одружений, на утриманні має малолітню дитину, батька інваліда ІІ групи, безробітну дружину, позитивно характеризований, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є переселенцем з тимчасово окупованої території, намагався добровільно відшкодувати потерпілому завдану майнову і моральну шкоду; відповідно до висновків органу пробації, ОСОБА_9 не становить високої суспільної небезпеки, його виправлення можливе без ізоляції від суспільства.

Злочин характеризований необережною формою вини, наїзд на велосипедистку здійснено при обмеженій оглядовості з місця водія.

На апеляційні скарги сторони захисту потерпілою стороною подано заперечення, у якому представник потерпілих - адвокат ОСОБА_10 просить залишити апеляційні скарги без задоволення, вказуючи, що потерпіла сторона вважає вирок суду першої інстанції щодо призначеного покарання максимально наближеним до принципів справедливості та співмірності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку у дебатах сторони захисту (адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які здійснюють захист обвинуваченого ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_9 ), які підтримали апеляційні скарги у повному обсязі, просили вирок суду змінити в частині призначення обвинуваченому покарання, пом`якшивши призначене покарання, думку прокурора, який заперечив задоволення апеляційної скарги сторони захисту, думку потерпілої сторони (представника потерпілих ОСОБА_10 , потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ), які заперечили апеляційні скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, у повному обсязі доведена доказами у кримінальному провадженні.

Оскільки доведеність винуватості обвинуваченого та кваліфікація його дій не оскаржується в апеляційному порядку, колегія суддів не надає оцінки вказаним обставинам, вважаючи ОСОБА_9 обґрунтовано визнаним винуватим у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої, а дії обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України - правильно кваліфікованими.

Стороною захисту оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки сторона захисту вважає призначене судом ОСОБА_9 покарання занадто суворим, а також - можливим призначення менш суворого покарання, із належним урахуванням обставин, передбачених ст. ст. 65-67 КК України та із застосуванням положень ст. 75, ст. 69 КК України стосовно обвинуваченого.

Згідно ізч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Положеннями Постанови Пленуму ВСУ 24.10.2003 N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», п. 8, визначено: призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення

обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК.

При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.

Тож, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Разом з тим суди зобов`язані встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, які саме обставини справи або дані про особу підсудного визнаються такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, і яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України (зокрема й ті, на які посилається захист) та дотримано принципів призначення покарання.

Враховано тяжкість вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, що є хоч і необережним, але тяжким злочином.

Злочином спричинено загибель потерпілої ОСОБА_12 ; настали невідворотні, непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, - не встановлені. Обставинами, які пом`якшують покарання, судом першої інстанції визнані - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, як слідує з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, враховано й те, що як особа обвинувачений ОСОБА_9 характеризований добре, на обліках лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є внутрішньо переміщеною особою, одружений, має утриманців (малолітню дитину та батька, який є інвалідом ІІ групи), не судимий, вину визнав. Враховані також висновки органу пробації.

Наведені обставини у сукупності достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкції частини статті обвинувачення, яка передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Слід зауважити, що судом обвинуваченому ОСОБА_9 призначене майже мінімальне покарання у межах санкції частини статті обвинувачення.

Не можна залишити поза увагою позицію Верховного Суду щодо того, що суди при постановленні вироків мають приймати до уваги позицію потерпілих; хоч позиція потерпілих не є вирішальною, але ж враховується у сукупності із обставинами ст. 65 КК України.

Отже, враховується, що потерпілі зазнали втрати рідної, близької людини, що не може бути заповнена і є непоправною; позиція потерпілих полягала у пропозиції призначення обвинуваченому найсуворішого покарання у межах передбаченого даним злочином; від відшкодування будь-якої шкоди з боку обвинуваченого - потерпілі відмовились.

З урахуванням зазначеного вище сукупно, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_9 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень ст. ст. 69, 75 КК України при призначенні покарання обвинуваченому у конкретному випадку колегія суддів не убачає. З урахуванням наведеного, відсутні підстави до застосування положень ст. 69 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки у справі не віднайдені саме ті обставини, що могли б визнаватися такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Визначена міра покарання, на переконання колегії суддів, відповідає таким принципам призначення покарання, про які йшлося вище, - справедливість - як основна засада права, індивідуалізація покарання - призначення покарання конкретній особі за конкретний злочин із урахуванням особливостей обставин справи та індивідуальних характеристик особи.

Доводи апеляційної скарги про те, що підлягають врахуванню ряд обставин, які пом`якшують покарання, як визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, позитивні характеристики особи обвинуваченого, наявність дружини, утриманців, тощо - не підлягають задоволенню, оскільки наведені обставини належно враховані судом при призначенні ОСОБА_9 покарання, що слідує із оскаржуваного вироку суду.

Отже, обставини, на які вказує сторона захисту в апеляційних скаргах, судом оцінені й враховані.

Доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів залишає оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін як законний та обґрунтований.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які здійснюють захист обвинуваченого ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.10.2023 стосовно ОСОБА_9 - залишити без змін

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4