Дата документу 31.05.2024
Справа № 334/2646/24
Провадження № 1-кп/334/506/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біленьке, Запорізького району, Запорізької області, маючого середню освіту, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України,

установив:

Обвинувачений, достовірно знаючи про дію воєнного стану на території України, 05 лютого 2024 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин, знаходячись в приміщенні палати №4 військового шпиталю №3309, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з ліжка викрав гаманець фірми «Petek» з натуральної шкіри ігуани, чорного кольору, розміром приблизно 10.5 х 10.5 см, вартістю 1 662 гривні 32 копійки, який на праві власності належить ОСОБА_5 .

Своїми умисними діями, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 1 662 гривні 32 копійок.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім того, 05 лютого 2024 року, приблизно о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись в приміщенні палати №4 військового шпиталю №3309, що розташований за адресою АДРЕСА_2 виявив у викраденому ним гаманці посвідчення водія № НОМЕР_1 що оформлено на ім`я ОСОБА_5 , яке є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортним засобом та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Suzuki VITARA» CAE 205291», що оформлено на ім`я ОСОБА_5 , яке підтверджує право власності на автомобіль та його законну реєстрацію у відповідних державних органах, після чого у нього виник умисел направлений на незаконне заволодіння вищевказаними важливими особистими документами шляхом їх привласнення.

Так, реалізуючи свої наміри, достовірно знаючи, що вищевказані важливі особисті документи йому не належать та такі документи засвідчують важливі факти і події в житті потерпілого і втрата яких істотно ускладнює реалізацію його прав, свобод та законних інтересів, привласнив вказані документи та зберігав при собі з метою подальшого використання.

Після чого ОСОБА_4 покинув територію військового шпиталю, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. З ст. 357 КК України, а саме: незаконне заволодіння шляхом привласнення важливих особистих документів.

Окрім того, 05.02.2024 о 09:03 год., ОСОБА_4 , перебуваючи в магазині «МобіДік» по вул. Глазунова, 6.11, м. Запоріжжя, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, в період дії воєнного стану, використовуючи раніше привласнену банківську карту № НОМЕР_2 , достовірно знаючи, що він діє поза волею держателя банківської картки AT КБ «Приват Банк», а саме ОСОБА_5 , через банківську мережу безконтактного обслуговування без введення пін-коду,застосував банківську картку № НОМЕР_2 для оплати вартості товару магазину «МобіДік» по АДРЕСА_3 на загальну суму 14999 гривень 00 копійок, в ході використання якої, потрібно було вести пін-код, який ОСОБА_4 відомо не було, у зв`язку з чим операція по оплаті товару була відхилена, тим самим виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , після роз`яснення йому судом суті обвинувачення, свою провину у вчинених кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю. В ході судового розгляду кримінального провадження надав суду показання, які є послідовними, і повністю підтверджують обставини вчинення злочинів, що викладені в обвинувальному акті, погодився на скорочений порядок судового розгляду, без дослідження будь-яких доказів, крім його особистого допиту щодо тих обставин, які ніким, у тому числі і ним не оспорюються та вивчення матеріалів кримінального провадження, які характеризують його особу, пояснивши, що його рішення є добровільним, наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілі. У вчиненому щиро кається, просить суд не застосовувати до нього сурову міру кримінального покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ст. 185 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України при дослідженні доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин, встановивши чи не має сумніву у добровільності їх позицій, роз`яснивши, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 .

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 , надані ним під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень з визнанням у повному обсязі обвинуваченим своєї вини у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Таким чином, суд допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали, що характеризують її особу, в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України при обставинах, викладених в обвинувальних актах, повністю доведеною.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, за ч. 3 ст. 357 КК України, як незаконне заволодіння шляхом привласнення важливих особистих документів та за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, судом визнаються щире каяття, актине сприяння розкриттю злочинів та те, що він боронить країну в умовах воєнного стану.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені.

Згідно із приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами.

ОСОБА_4 неодружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, є діючим військовослужбовцем, який проходить реабілітацію після поранення, отриманого під час виконання бойового завдання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному диспансерах, свою вину в вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, в скоєному щиросердно розкаявся.

Враховуючи наведені вище обставини вчинення кримінального правопорушення, вищевказані дані про особу обвинуваченого, при наявності вказаних декількох обставин, що пом`якшують покарання і які суттєво знижують ступінь тяжкості скоєного злочину, існують достатні підстави при вирішенні питання про призначення основного покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати положення ч. 1 ст. 69 КК України і призначити покарання обвинуваченому нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 185 КК України.

Суд вважає, що покарання із застосуванням ст. 69 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нею нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 50, 65 КК України.

Беручи до уваги, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу ОСОБА_4 , який приймає безпосередню участь в забезпеченні, проведенні і захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом відсічі збройної агресії з боку РФ проти України, раніше не судимий, посередньо характеризується за місцем служби, наявність визначених ст. 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання ним винуватості, тобто декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд дійшов висновку про можливість на підставі ч. 1 ст. 58 КК України замість призначеного покарання у виді позбавлення волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців із відрахування в дохід держави грошового забезпечення.

Крім того, потерпілим подано позов про стягнення із обвинуваченого суми матеріальної шкоди у розмірі 13 732,32 грн, які складаються із 1662,32 грн. вартості викраденого гаманця, 2070 грн. вартості відновлення вкрадених документів та 10 000 грн. недоотриманої грошової допомоги (премії) через вимушену відпустку, а також 30 000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до статті 127 КПК України підозрюваний, обвинувачений, а також за його згодою будь-яка інша фізична чи юридична особа має право на будь-якій стадії кримінального провадження відшкодувати шкоду, завдану потерпілому, територіальній громаді, державі внаслідок кримінального правопорушення.

Суд, приймаючи рішення в частині, що стосується задоволення цивільного позову у кримінальному провадженні, повинен навести точний розрахунок присуджених сум для відшкодування матеріальної шкоди, а під час визначення розміру відшкодування моральної шкоди навести в рішенні відповідні мотиви.

Розглянувши цивільний позов потерпілого в частині вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов висновку про його часткову обґрунтованість в частині вимог щодо компенсації вартості викраденого майна у розмірі 1662,32 грн. та фактично понесених витрат на відновлення вкрадених документів у сумі 2070 грн.

Проте, суд відхиляє вимоги потерпілого в частині стягнення 10 000 грн. недоотриманої грошової винагороди, оскільки ця сума не є прямими збитками потерпілого і факт їх недоотримання ґрунтується лише на припущеннях самого потерпілого.

Відповідно до ст. 1167 ЦК під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Суд наголошує на тому, що інститут відшкодування моральної шкоди впроваджено законодавцем у національне законодавство саме з метою справедливої компенсації дійсних втрат нематеріального характеру, і в жодному разі не може використовуватись для збагачення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості, а тому ураховуючи обґрунтування, наведене самим позивачем, суд вважає справедливою та співмірною суму моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України, і призначити покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 58 КК України, замінити призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців на той самий строк із відрахуванням в дохід держави 20 (двадцяти) відсотків із суми грошового забезпечення

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 3 372,32 грн. суми матеріальної шкоди та 30 000 грн. суми моральної шкоди, а усього 33 372 (тридцять три тисячі триста сімдесят дві) гривні 32 копійки.

В задоволені решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 260 (двісті шістдесят) гривень.

Речовий доказ: диск DVD-R 4,7 Gb білого кольору з камери відеоспостереження магазину «МобіДік» у період часу з 08:55 год. 05.02.2024 року по 09:05 год. 05.02.2024 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1