ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Справа № 553/2575/23
Провадження № 1-кп/553/508/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м.Полтава

Ленінський районний суд м.Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000305 від 10.06.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ряське, Машівського району, Полтавської області, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

18.05.2023 близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував на законних підставах в квартирі АДРЕСА_2 , де в останнього виник умисел на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій умисел направлений на викрадення майна, діючи умисно, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом і метою особистого збагачення, розуміючи що на території України діє період воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав зі скриньки на полиці в спальній кімнаті дві золоті сережки вагою 0,79 грама та вартістю 1925,65 грн кожна, чим спричинив ОСОБА_7 матеріального збитку загальним розміром 3851,30 грн.

У подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

26.05.2023 близько 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 перебував на законних підставах, в квартирі АДРЕСА_2 , де в останнього виник умисел на заволодіння чужим майном.

Реалізуючи свій умисел направлений на викрадення майна, діючи умисно, таємно, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом і метою особистого збагачення, розуміючи що на території України діє період воєнного стану, шляхом вільного доступу, викрав зі скриньки на полиці в спальній кімнаті золотий ланцюжок вагою 2,62 грама, вартістю 6302,93 грн, золоте кільце вагою 1,3 грама, вартістю 1719,30 грн, золоте кільце вагою 1,38 грама, вартістю 1825,10 грн, чим спричинив ОСОБА_7 , матеріального збитку загальним розміром 9847,34 грн.

У подальшому ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_5 повторно вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся. Обвинувачений не оспорював фактичних обставин та доказів по справі, об`єм викраденого та його вартість не заперечував. Показав, що прибувши до квартири АДРЕСА_2 , на запрошення чоловіка потерпілої, він двічі зі скриньки в спальній кімнаті викрадав золоті прикраси, які потім здавав у ломбард.

Потерпіла ОСОБА_7 в суді показала, що 17.05.2023 вона поїхала до пологового будинку, тому 16.05.2023 зняла всі свої прикраси та залишила їх у скриньці вдома за місцем проживання: АДРЕСА_3 . Після того, як повернулась додому, 05.06.2023 вона виявила зникнення золотих прикрас. Сторонніх осіб в квартирі крім ОСОБА_5 , який допомагав її чоловіку збирати дитячу кроватку та допомагав з речами, в той час не було. Потерпіла підтримала заявлений нею цивільний позов та не наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, прохаючи призначити йому покарання без позбавлення волі.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_5 , думку прокурора, обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, думку потерпілої та її представника, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим і потерпілою показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні умисних кримінальних правопорушень проти власності.

Дії ОСОБА_5 суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене в умовах воєнного стану та як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_5 в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, одружений, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, займається підробітками, має постійне місце проживання, під спостереженням лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Згідно із складеною у відношенні обвинуваченого досудовою доповіддю, останньому визначено високий рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, за висновком уповноваженого органу з питань пробації виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі та не становить небезпеки для суспільства.

Вирішуючи питання щодо наявності пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, суд вказує, що рішення про їх встановлення насамперед має значення для правильного призначення покарання і має бути повністю самостійним, тобто незалежним від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Обвинувачений визнав себе винним, щиро розкаявся у вчиненому, критично ставившись до своєї поведінки, висловив щирий жаль, вибачився перед потерпілою, в межах здійснення судового провадження частково погасив заявлений позов.

Так, обставинами, які пом`якшують покарання суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Інших обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання судом на встановлено.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого, думку потерпілої, яка не наполягала на суворому покаранні, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Тільки таке покарання, з урахуванням конкретних обставин вчинення кримінального правопорушення, принципу індивідуалізації покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, засадам гуманності і справедливості.

Вирішуючи питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд звертає увагу на положення, закріплені в ч.1 ст.75 КК України, і зазначає, що тільки комплексне з`ясування підстав застосування цього виду звільнення від відбування покарання може забезпечити обґрунтований висновок суду про можливість виправлення засудженої особи без реального відбування покарання, але в умовах належного контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї судом обов`язків.

Враховуючи наведені вище обставини, які характеризують особу обвинуваченого, ступінь тяжкості кримінального правопорушення та обставини його вчинення, відсутність тяжких наслідків і ставлення обвинуваченого до вчиненого, беручи до уваги позицію прокурора, який вважав можливим призначити обвинуваченому покарання з випробуванням, думку потерпілої, яка прохала суворо обвинуваченого не карати та призначити покарання без позбавлення волі, а також висновок органу пробації, за яким виправлення обвинуваченого є можливим без позбавлення волі і не становить небезпеки для суспільства, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбуття покарання, тому знаходить можливим звільнити його від призначеного покарання з випробуванням в порядку, визначеному ст.ст.75,76 КК України.

Процесуальні витрати у справі підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави в порядку ст.124 КПК України.

Речові докази у справі відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченого було пред`явлено цивільний позов про відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди, яка оцінена потерпілою у 10000 грн та 17549,94 грн майнової шкоди. Також потерпіла прохає стягнути з обвинуваченого на її користь 10000 грн судових витрат, пов`язаних із отриманням правничої допомоги.

Вимоги в частині відшкодування моральної шкоди вмотивовані потерпілою глибиною та тривалістю душевних страждань, вимушеністю змін у житті та порушенням нормального способу життя, оскільки для відновлення свого права вона була вимушена звертатись до державних органів. Розмір майнової шкоди визначено потерпілою вартістю викраденого майна.

В ході судового провадження потерпіла уточнила заявлені позовні вимоги та у зв`язку із частковим відшкодуванням шкоди прохала стягнути з обвинуваченого 7648 грн матеріального збитку, 10000 грн компенсації моральної шкоди та 10000 грн судових витрат.

В судовому засіданні 03.07.2024 представником потерпілої позовні вимоги в частині відшкодування матеріального збитку були зменшені до 1648 грн, оскільки обвинувачений перед засіданням частково погасив позов в сумі 6000 грн. Інші заявлені вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення судових витрат підтримані повністю.

Обвинувачений цивільний позов потерпілої визнав.

Вирішуючи заявлений позов, суд зазначає, що згідно із ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, визначених ст.ст.1166, 1167 ЦК України, майнова та моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Водночас, згідно з положеннями ч.3 ст. 23 Цивільного кодексу України саме судом визначається розмір грошового відшкодування моральної шкоди. При цьому законодавець встановлює лише загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні цього питання, а саме залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; з дотриманням вимог розумності і справедливості.

Щодо обґрунтованості позову, суд виходить з того, що факт заподіяння такої шкоди є доведеним і очевидним, оскільки являється наслідком протиправних дій з боку обвинуваченого.

Згідно з матеріалами справи загальна вартість викраденого майна, що належало потерпілій становить 13698,64 грн, в ході судового провадження обвинуваченим було відшкодовано потерпілій 12000 грн матеріальної шкоди, отже залишилась не відшкодованою сума 1698,64 грн. Враховуючи, що потерпіла сторона після уточнення вимог прохає стягнути заподіяну майнову шкоду в розмірі 1648 грн, суд вважає необхідним стягнути на користь ОСОБА_7 з ОСОБА_5 майнову шкоду, в межах заявлених позовних вимог в розмірі 1648 грн.

Беручи до уваги визнання обвинуваченим позову в повному обсязі, враховуючи характер кримінального правопорушення, глибину моральних страждань потерпілої, що викликані викраденням її майна, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити цивільний позов в межах компенсації моральної шкоди повністю у заявленому потерпілою розмірі.

Також потерпілою було заявлено клопотання про стягнення з обвинуваченого понесених нею витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат понесених потерпілою, суд зазначає, що згідно із ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат на правову допомогу.

В ч.1 ст.124 КПК встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч.1 ст.126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Від так, потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

На підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги потерпілою стороною надано до суду відповідні докази, а саме: договори про надання правничої допомоги укладені з адвокатами ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , детальні описи наданих послуг з розрахунками вартості та квитанції про оплату наданих послуг в розмірі 10000 грн.

Водночас, заявлений розмір понесених витрат суд не вважає співмірним зі складністю справи та наданим обсягом послуг та таким, що не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, з огляду на що судові витрати підлягають стягненню частково. Так, виходячи з наданих потерпілою доказів на понесення судових витрат, останньою було залучено два адвокати, кожним з яких були надані послуги з пошуку та вивчення законодавчих та нормативних актів, судової практики. Також адвокатом ОСОБА_9 були надані послуги з вивчення матеріалів кримінального провадження на досудовому слідстві та суді, при цьому на момент ознайомлення з матеріалами справи в суді обсягом 20 арк, останні складались фактично з обвинувального акту та реєстру досудового розслідування. Адвокатом ОСОБА_6 окрім надання послуг з пошуку нормативної бази та вивчення матеріалів в прокуратурі, надані послуги із складення позовної заяви та участі в судових засіданнях, які у свою чергу неодноразово відкладались саме за клопотаннями сторони потерпілої. Таким чином, суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь потерпілої понесених нею судових витрат в розмірі 6000 грн.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього такі обов`язки:

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів в розмірі 3824 грн.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду в розмірі 1648 грн, компенсацію моральної шкоди в розмірі 10000 грн та понесені нею процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Ленінський районний суд м. Полтави протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Після проголошення вироку обвинувачений має право отримати в суді його копію, подати клопотання, ознайомитися із журналом судового засідання.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Суддя

Ленінського районного суду м.Полтави ОСОБА_1