Справа № 161/3764/24
Провадження № 1-кс/161/1231/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 20 березня 2024 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , за участі заявника ОСОБА_3 , представника заявника-адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання ОСОБА_3 про скасування накладеного арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області з клопотанням про скасування арешту майна, а саме із автомобіля марки «Mitsubishi Space Runner», 1994 року випуску, VIN номер НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Клопотання мотивує тим, що він є власником вище вказаного автомобіля згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 виданого РЕВ ОРЕВ УДАІ у Волинській області 02.07.1998 року. Згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України станом на день звернення із клопотанням до суду є наявний запис «арешт УСБУ 06.07.2001 року» на транспортний засіб марки «Mitsubishi», кузов НОМЕР_1 , що вбачається із відповіді на адвокатський запит з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС) від 29.01.2024 року №31/3/11аз/492-08-2024.

У відповіді на адвокатський запит начальник СВ УСБ у Волинській області №54/14/3568 від 18.10.2023 року повідомлено «що у слідчому відділі УСБУ у Волинській області інформація щодо накладення арешту у 2002 році на вказаний Вами транспортний засіб не має.»

У відповіді на адвокатський запит про надання копії постанови про арешт вказаного транспортного засобу, голова ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України у Волинській області від 14.02.2024 року №2аз/лікв.-2024 повідомив «що у ліквідаційної комісії УДАІ УМВС України у Волинській області, відсутня інформація щодо підстав внесення відомостей у 2001 році (арешту БД УДАІ УМВС у Волинській області, а також надання документів не є можливим у зв`язку з закінченням терміну їх зберігання.»

Вважає, що при зазначених обставинах та з огляду на ст. 129 КПК України (в редакції 1960 року) в нього як власника транспортного засобу є всі підстави для звернення до суду з вказаним клопотанням про скасування арешту із автомобіля, що був накладений правоохоронними органами безпідставно.

В судове засіданні представник УСБУ у Волинській області не з`явився, однак від заступника начальника СВ УСБУ у Волинській області ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд клопотання без їхньої участі.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_3 та його представник - адвокат ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили його задовольнити із підстав зазначених в ньому. Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Із повідомлення з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області (філія ГСЦ МВС) від 29.01.2024 року №31/3/11аз/492-08-2024, наявного в матеріалах клопотання, вбачається, що згідно з Єдиним державним реєстром транспортних засобів, держателем якого є Міністерство внутрішніх справ України станом на день звернення із клопотанням до суду є наявний запис «арешт УСБУ 06.07.2001 року» на транспортний засіб марки «Mitsubishi», кузов НОМЕР_1 .

Таким чином, арешт на майно накладався під час дії КПК України у редакції 1960 року, який втратив чинність на підставі прийняття Кодексу від 13.04.2012 року.

Положеннями ч.3 ст.26 КПК України ( в редакції 2012 року) визначено, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник,законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Положення розділу ХI Перехідних положень КПК України 2012 року не містять роз`яснення щодо розгляду у суді скарг та перевірки правильності процесуальних рішень (дій) органу дізнання, слідчого, прокурора, у тому числі щодо накладення арешту на майно, що були вчиненні ними та звернуті до виконання у відповідності до положень КПК України в редакції 1960 року.

Згідно з п.9 розділу ХІ Перехідних положень КПК України в редакції 2012 року запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, питання скасування арешту майна, накладеного до набрання чинності новим Кодексом, необхідно розглядати за правилами КПК України в редакції 1960 року, а посилання заявника на положення ст.174 КПК України в редакції 2012року є безпідставними, оскільки жодних доказів про те, що арешт накладався за правилами КПК України в редакції 2012 року, заявник не надав.

За правилами КПК України в редакції 1960 року під час досудового розслідування арешт накладається постановою слідчого, а відповідно до ч.6 ст.126 цього ж кодексу накладення арешту на майно під час досудового розслідування, скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Також відповідно до ст.214 КПК України в редакції 1960 року питання заходів забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна вирішується слідчим при закритті справи.

За правилами КПК України в редакції 1960 року суд має повноваження скасувати арешт майна відповідно дост.248 КПК України при закритті справи та відповідно до ст.324 КПК України при постановленні вироку.

Таким чином, зміна, скасування чи припинення арешту майна, незважаючи на набуття чинності новим процесуальним законом, відбувається згідно з п.9 розділу XI Перехідних положень КПК України у порядку, що був передбачений нормами КПК України в редакції 1960 року.

З поданого клопотання слідує, що арешт на майно був застосований під час проведення досудового слідства до дня набрання чинності КПК України в редакції 2012 року, а тому такий арешт продовжує свою дію до моменту його зміни, скасування чи припинення у вищезазначеному порядку.

Кримінально-процесуальний кодекс України в редакції 1960 року не передбачав інституту судового контролю за дотриманням прав і свобод людини під час досудового розслідування, і тому до компетенції слідчого судді не входить скасування арешту майна, який був накладений до набрання чинності КПК України в редакції 2012 року.

Зазначеним кодексом був встановлений вичерпний перелік процесуальних рішень органу дізнання, слідчого чи прокурора, які могли бути самостійно оскаржені до суду на стадії досудового слідства. Постанова про накладення арешту на майно до таких процесуальних рішень не відносилася.

Главою 22 КПК України в редакції1960року передбачено, що у судовому порядку скарга на накладення арешту на майно може бути розглянута судом лише під час попереднього судового розгляду або розгляду справи по суті.

Таким чином, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією із сторін відповідного спору є фізична особа, або господарського судочинства, якщо стороною є юридична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відтак, якщо арешт майна було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року і при цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом, то розгляд справи повинен відбуватися в порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постановах від 24.04.2019 № 2-3392/11, від 15.05.2019 року у справі № 372/2904/17-ц та від 15.05.2013 року № 6-26цс13, а також постанови Великої Палати Верховного суду № 727/2878/19 від 30 червня 2020 року.

Позиція Великої Палати Верховного Суду стосовно юрисдикційної підсудності щодо зняття арешту з майна накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - розглядається у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, навіть за умови, що особа (власник) не є учасником кримінального провадження якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 p., то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного Суду України викладеного у справі №911/1247/18 від 21.08.2019 року, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до положень статті 19 ЦПК України, статті 20 ГПК України можуть бути вирішені судом цивільної чи господарської юрисдикції.

Захист майнового права фізичною чи юридичною особою відповідно до вимог ЦПК України може здійснюватись в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, арешт майна, про скасування якого просить заявник, був застосований під час досудового слідства до набрання чинності КПК України в редакції 2012 року. Враховуючи, що такі процесуальні рішення уповноважених посадових осіб органу досудового розслідування щодо арешту майна, про які зазначено в клопотанні, не можуть бути на даний час предметом розгляду, а скасування арешту, накладеного у такий спосіб, не відноситься до повноважень слідчого судді у розумінні положень ст.174 КПК України, а також те, що Перехідними положеннями чинного КПК України чітко визначено порядок вирішення питань про скасування арешту майна, а відтак в задоволенні клопотання про скасування арешту майна слід відмовити.

Керуючись ст.ст.126, 234 КПК України в редакції 1960 року, ст.ст. 5,7,174, п.9 Розділу ХІ Перехідні положення КПК України в редакції 2012 року, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на майно, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1