Справа № 161/2448/20 Провадження №11-кп/802/193/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0003665 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вказаним вироком суду ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, розлученого, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, працює юрисконсультом в ПП "ТМ "Хороший смак", раніше не судимого

засуджено за ч.1 ст.122 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а сааме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Іспитовий строк визначено рахувати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено частково.

Визначено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 в користь потерпілої ОСОБА_9 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральних збитків. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Вироком вирішено долю речових доказів.

Так, ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 11 лютого 2019 року, близько 21 год., знаходячись у кімнаті квартири за адресою АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, керуючись метою заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, на ґрунті особистих неприязних відносин із потерпілою ОСОБА_9 , утримуючи у правій руці кухонний ніж, наніс ним останній один удар в ділянку грудної клітки зліва. Продовжуючи свої злочинні дії, обхопив двома руками шию потерпілої, яка в цей час знаходилась у положенні сидячи на дивані та, в подальшому, лежачи на підлозі, та із застосуванням сили здавлював шию останньої.

Таким чином вищевказаними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичного експерта № 872 від 19 листопада 2019 року, тілесні ушкодження у вигляді: непроникаючого, позаплеврального черевно-грудного ножового поранення з повним пересіченням 11, 12 ребер зліва по середньо-аксілярній лінії, яке виникло від травмуючої дії гострого, колюче-ріжучого предмета, цілком можливо від леза ножа, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я по скільки для його загоєння необхідний час більше 21 доби, а також підшкірних гематом на лівій боковій поверхні шиї, які виникли від травмуючи-стискаючої дії тупого предмета і за ступенем тяжкості відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, правильності кваліфікації дій обвинуваченого, подав апеляційну скаргу у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

До початку апеляційного розгляду прокурором подано зміни та доповнення до апеляційної скарги, у яких, посилаючись на положення ст.49 КК України, просить закрити кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 , звільнивши його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Потерпілою подано апеляційну скаргу у зв`язку з невідповідністю призначеного обвинуваченому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. На переконання потерпілої, призначене ОСОБА_7 покарання із подальшим звільненням від його відбування з випробуванням є явним несправедливим через м`якість. Судом першої інстанції не враховано поведінку обвинуваченого, який продовж розгляду справи затягував час, неодноразово не являвся в судове засідання, у зв`язку з чим до нього судом застосовувалися примусові приводи. Також обвинуваченим моральну шкоду повністю не відшкодовано, з потерпілої стороною не примирився. Крім цього, потерпіла не погоджується з визначеною судом сумою цивільного позову, адже вона досі відчуває наслідки від вчиненого щодо неї злочину.

З огляду на наведене, потерпіла просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий, яким застосувати до ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, а цивільний позов задовольнити повністю.

До початку апеляційного розгляду на адресу Волинського апеляційного суду надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, який виклав суть обвинувачення, доводи апеляційних скарг, думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, які подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу зі змінами і доповненнями та клопотання обвинуваченого підтримували та просили вирок суду скасувати, звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а кримінальне провадження закрити, апеляційну скаргу потерпілої заперечили, міркування потерпілої, яка подано нею апеляційну скаргу підтримала, одночасно заперечила щодо закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_7 від кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, а апеляційна скарга потерпілої не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги прокурора про можливість звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі ст.49 КК України є обґрунтованими.

Приписами п.1 ч.2 ст.284 КПК України регламентовано, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. За правилами ч.8 вказаної статті, закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п.1 ч.2 цієї ж статті, не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями, а також підтримав і своє клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, та не заперечив проти закриття кримінального провадження з цих підстав.

Згідно з положеннями п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули, відповідно, п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, в якому обвинувачуються ОСОБА_7 , вчинено 11.02.2019 (т.1 а.к.п.1-3).

Таким чином, на час розгляду справи апеляційним судом і з моменту вчинення ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення минуло понад п`ять років, перебіг строків давності не зупинявся та не переривався.

З огляду на викладені обставини, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з приписами п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Як було зазначено вище, у даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Отже, у даному кримінальному провадженні апеляційним судом встановлені обставини, передбачені ст.284 КПК України.

Згідно з вимогами ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Отже, з урахуванням наведених обставин та положень кримінального процесуального законодавства та вимог ст.49 КК України, слід скасувати вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора та клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення його від кримінальної відповідальності підлягають до задоволенню.

У зв`язку із звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України та закриттям кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, в апеляційного суду відсутні процесуальні підстави для перевірки доводів апеляційної скарги потерпілої.

У свою чергу, за положеннями ст.129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілого можуть бути вирішені у порядку цивільного судочинства, оскільки закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п.1 ч.2 ст.284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

З урахуванням того, що кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 підлягає закриттю з вищезазначених підстав, цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 слід залишити без розгляду.

Зважаючи на вказане вище, потерпіла сторона має право звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди у порядку цивільного судочинства.

Такий підхід до вказаного питання узгоджується із раніше висловленою правовою позицією касаційного суду, яка зазначена в постанові колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2018 року у справі №531/2332/14-к.

Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407, 417 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про його звільнення від кримінальної відповідальності на підставі вимог ст.49 КК України та закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України та на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закрити.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 залишити без розгляду.

Речові докази у справі: медичну картку стаціонарного хворого № 2594/548 повернути за належністю у КП «Луцька міська клінічна лікарня».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді