Комінтернівський районий суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кп/641/30/2024 Справа № 553/516/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

за участі прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

перекладача ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

обвинуваченого ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Харкові в дистанційному режимі в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_14 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_12 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 187, ч. 1 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться вказане кримінальне провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року відносно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 03.08.2024 року та визначено розмір застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 грн.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 .

В обґрунтування клопотання щодо обвинуваченого ОСОБА_13 , прокурор посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

З приводу обвинуваченого ОСОБА_11 , прокурор посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_12 , прокурор посилаючись на наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що обвинувачений може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних у вказаному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, просив продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів без визначення розміру застави.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судовому засідання клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 огли підтримали та просили задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні проти клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував.

Також заявив клопотання про зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який у вигляді особистого зобов`язання, а у випадку задоволення клопотання прокурора зменшити розмір застави визначений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_12 - ОСОБА_7 проти клопотання прокурора заперечував в повному обсязі. Клопотання свого підзахисного підтримав та просив задовольнити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_14 в судовому засіданні проти клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 огли заперечували.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 огли ОСОБА_8 в судовому засіданні проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_13 огли заперечував, вказав, що відсутні ризики зазначені прокурором, а тому вказане клопотання є необґрунтованим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 огли підтримав думку захисника, просив зменшити розмір призначеного раніше відносно нього запобіжного заходу у вигляді застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_11 огли ОСОБА_6 в судовому засіданні, проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечував, зазначив, що ризики зазначені прокурором у вказаному клопотанні щодо продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_11 огли відсутні. Також просив зменшити розмір застави визначений ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05.06.2024 року.

Обвинувачений ОСОБА_11 огли в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали провадження в рамках заявлених клопотань, приходить до наступного висновку.

Суд зазначає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (частини 1 статті 26 КПК України).

Відповідно до положень статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 84 КПК України встановлено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Стаття 92 КПК України встановлює обов`язок доказування, зокрема, обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом (частина 1 статті 93 КПК України).

Частина 3 статті 93 КПК України визначає, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Отже, обов`язок доказування щодо виникнення підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в даному випадку покладається на сторону захисту.

Будь-яких доказів, в спростування встановлених ризиків, суду не надано. Зазначені обвинуваченим ОСОБА_15 обставини на які він посилаються у своєму клопотанні, не є підставою для зміни запобіжного заходу.

Судом враховано аргументи, які наводилися обвинуваченим ОСОБА_15 проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання процесуальних рішень по справі.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави вважати, що запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. Окрім того, враховуючи обставини вчинення злочину, зокрема, який вчинено з застосуванням насильства щодо потерпілого, а тому є необхідним продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою без визначення застави.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні питання про доцільність продовження запобіжного заходу, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 9 Загальної Декларації прав людини, статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Дослідивши матеріали кримінального провадження в рамках заявлених клопотань, суд приходить до висновку, що обраний обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 огли запобіжний захід у виді тримання під вартою необхідно продовжити.

Суд, враховуючи характер та фактичні обставини інкримінованих ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 огли кримінального правопорушення, свідчить про підвищену суспільну небезпеку, оскільки обвинувачені звинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в справах «Летельє проти Франції», ОСОБА_16 проти Франції», зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, суд приймає до уваги правову позицію у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання під вартою, суд, вважає обґрунтованими доводи прокурора про наявність підстав стверджувати, що ризики, передбачені п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: обвинувачені можуть переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, не зменшились та продовжують існувати. У відповідності до ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, суд враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який не офіційного джерела доходу, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, має зареєстроване місця проживання в Україні у м. Балаклія Харківської області, на момент затримання фактично проживав у м. Харкові. Відомості про особу ОСОБА_11 , який є громадянином ОСОБА_17 , не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, до затримання фактично мешкав у м. Харкові. Відомості про особу ОСОБА_13 , який є громадянином ОСОБА_18 , не працює та не має постійного джерела доходу, не має зареєстрованого місця проживання в Україні, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, до затримання фактично мешкав у м. Харкові.

Крім того, суд вважає, що враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке пов`язане із застосуванням насильства щодо особи похилого віку, та згідно вимог ст.178 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими в кримінальному правопорушенні, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а також з огляду на те, що на даний час не відпали ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені під час обрання обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, оцінивши в сукупності всі вище перелічені обставини, приходить до висновку, що на цей час не має підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , а тому є необхідним продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на 60 днів.

Разом з тим, виходячи з принципів, закріплених в ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, суд, продовжуючи ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 огли раніше обраний запобіжний захід, вважає за необхідне періодично, але не рідше, ніж раз на два місяці переглядати питання доцільності продовження тримання обвинувачених під вартою.

Окрім того, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до положень ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Так, судом, відповідно до ст.182 КПК України визначається розмір застави та встановлюється обов`язок виконання підозрюваним одного або кількох обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку про можливість визначиення обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 застави в якості альтернативного запобіжного заходу у розмірі трьохсот прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

Керуючись ст. ст. 314-316, 369 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_12 задовольнити частково.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 01 вересня 2024 року.

Визначити розмір застави ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 01 вересня 2024 року.

Визначити розмір застави ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_13 задовольнити частково.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишити без зміни - у вигляді тримання під вартою, продовживши строк цього запобіжного заходу до 01 вересня 2024 року.

Визначити розмір застави ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень 00 копійок.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем). Заставодавцем не може бути юридична особа державної або комунальної власності або така, що фінансується з місцевого, державного бюджету, бюджету Автономної Республіки Крим, або у статутному капіталі якої є частка державної, комунальної власності, або яка належить суб`єкту господарювання, що є у державній або комунальній власності.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент з дня обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою внести заставу у визначеному розмірі на відповідний рахунок та надати документ, що це підтверджує слідчому, який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, а саме на розрахунковий рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області (р/р UA0006674, , МФО 820172, Банк отримувач: ДКСУ м. Київ), згідно до ч. 4 ст. 202 КПК України.

Звільнити обвинуваченого з-під варти після внесення застави на вказаний рахунок, згідно до ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за першим викликом;

- не залишати цілодобово місце постійного проживання, перебування;

- не відлучатися з Харківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- здати на зберігання до Харківської обласної прокуратури свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки.

Виконання даної ухвали в частині контролю за виконанням обвинуваченими покладених на них обов`язків доручити відповідному відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за місцем постійного проживання, перебування обвинуваченого.

Копію ухвали направити до ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду на протязі п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими в той же строк з моменту вручення їм ухвали суду.

Суддя- ОСОБА_1