Провадження № 11-кп/824/319/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0003835 від 03.04.2015 року за апеляційною скаргою з доповненнями захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Червоне Андрушівського району Житомирської області, українку, громадянку України, заміжню, з повною вищою освітою, не працюючу, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

засуджено за ч. 2 ст. 191 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 2 (два) роки;

за ч. 1 ст. 366 КК України до покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 (один) рік;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 2 (два) роки;

на підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки;

відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

на підставі ч. 5 ст. 74, п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 191 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 2 (два) роки; за ч. 1 ст. 366 КК України у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 1 (один) рік;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , у період з 01.02.2013 до 30.11.2014, обіймаючи посаду голови правління ЖБК «Кристал-16», будучи службовою особою, перебуваючи у приміщенні кімнати правління, що знаходиться у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_1, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, належним кооперативу, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, використовуючи свої повноваження в межах функціональних обов`язків, передбачених ст. ст. 53-55 Статуту ЖБК «Кристал-16», одноособово володіючи касою кооперативу та маючи вільний доступ до неї, отримала від членів кооперативу чуже майно, а саме: грошові кошти, призначені в якості оплати внесків на експлуатацію жилого будинку АДРЕСА_1 та утримання прибудинкової території на загальну суму 69 948 грн. 05 коп. При цьому, з метою приховання факту нестачі грошових коштів, зловживаючи своїм службовим становищем, ОСОБА_7 надсилала завідомо неправдиві відомості про оприбуткування правлінням коштів, сплачених членами кооперативу за надані послуги, фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 , який не усвідомлював наявність у її діях злочинного умислу, внаслідок чого члени кооперативу при отриманні чергових квитанцій не виявляли наявності заборгованостей. Продовжуючи реалізацію свого єдиного злочинного умислу, ОСОБА_7 , у порушення вимог п.п. 2.6, п.п. 3.3 Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого постановою Національного банку України № 637 від 15.12.2004, не внесла до каси кооперативу зазначену суму грошових коштів у розмірі 69 948 грн. 05 коп., яка належить останньому, тим самим не оприбуткувавши. Зробивши це, ОСОБА_7 заволоділа грошовими коштами, належними ЖБК «Кристал-16», які вона отримала від членів кооперативу, на загальну суму 69 948 грн. 05 коп., та у подальшому розпорядилася ними на власний розсуд, чим спричинила ЖБК «Кристал-16» матеріальної шкоди на вказану суму. Крім того, у період часу з 01.02.2013 до 30.11.2014, ОСОБА_7 , обіймаючи посаду голови правління ЖБК «Кристал-16», будучи службовою особою, перебуваючи у кімнаті правління, що знаходиться у третьому під`їзді будинку АДРЕСА_1 , діючи умисно та протиправно, використовуючи своє службове становище, всупереч вимогам Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затвердженого Постановою Правління НБУ за № 637 від 15.12.2004, маючи вільний доступ до квитанцій щодо сплати членських внесків учасниками кооперативу, з метою реалізації єдиного злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, належними ЖБК «Кристал-16», підробила офіційні документи, складені за формою № КО-1, яка затверджена постановою Національного банку України № 637 від 15.12.2004, та містять передбачені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 реквізити, а саме: квитанції до прибуткових касових ордерів, що являються відривними частинами прибуткових касових ордерів, наданих мешканцями зазначеного будинку АДРЕСА_1 , власноруч підписавши їх від імені головного бухгалтера ЖБК «Кристал-16» ОСОБА_10 у графі «головний бухгалтер», тобто підробивши підпис останньої, зокрема: № 4/8 від 24.04.2014, квартира № 300 ; № 12/6 від 19.12.2013, квартира № 157 ; № 6/69 від 17.06.2014, квартира № 7 ; № 9/6 від 04.09.2014, квартира № 305 ; № 9/2 від 24.09.2013, квартира № 86 ; № 12/39 від 17.12.2013, квартира № 6 ; № 9/18 від 30.09.2014, квартира № 2 ; № 12/20 від 19.12.2013, квартира № 319 ; № 12/27 від 19.12.2013, квартира № 250 ; № 9/18 від 11.09.2014, квартира № 305 ; № 2/21 від 11.02.2014, квартира № 8 ; № 2/3 від 13.02.2014, квартира № 16 ; № 12/27 від 19.12.2013, квартира № 14 ; № 12/29 від 19.12.2013, квартира № 19 ; № 2/4 від 17.02.2014, квартира № 20 ; № 3/23 від 10.03.2014, квартира № 27 ; № 6/78 від 17.06.2014, квартира № 25 ; № 9/19 від 30.09.2014, квартира № 19 ; № 12/26 від 19.12.2013, квартира № 38 ; № 6/69 від 17.06.2014, квартира № 38 ; № 6/41 від 17.06.2014, квартира № 39 ; № 9/4 від 11.09.2014, квартира № 45 ; № 8/23 від 26.08.2014, квартира № 49 ; № 11/4 від 25.11.2013, квартира № 57 ; № 1/42 від 22.01.2014, квартира № 75 ; № 3/4 від 06.03.2014, квартира № 76 ; № 4/1 від 04.04.2014, квартира № 76 ; № 6/15 від 17.06.2014, квартира № 77 ; № 4/1 від 07.04.2014, квартира № 45 ; № 4/2 від 22.04.2014, квартира № 99,2 ; № 5/2 від 20.05.2014, квартира № 100 ; № 12/18 від 16.12.2013, квартира № 108 ; № 3/28 від 13.03.2014, квартира № 111 ; № 4/6 від 22.04.2014, квартира № 125 ; № 01/01 від 09.01.2014, квартира № 128 ; № 9/8 від 23.09.2014, квартира № 147 ; №9/23 від 23.09.2014, квартира № 154 ; № 3/4 від 17.03.2014, квартира № 165 ; № 4/9 від 24.04.2014, квартира № 182 ; № 11/28 від 18.11.2013, квартира № 186 ; № 4/2 від 24.04.2014, квартира № 204 ; № 4/1 від 10.04.2014, квартира № 206 ; № 3/4 від 20.03.2013, квартира № 234 ; № 7/10 від 15.07.2014, квартира № 287 ; № 11/1 від 25.11.2013, квартира № 253 ; № 5/20 від 20.05.2014, квартира № 172 ; № 4/3 від 24.04.2014, квартира № 172 ; № 7/26 від 15.07.2014, квартира № 171 ; № 5/5 від 15.05.2014, квартира № 170 ; № 4/14 від 17.04.2014, квартира № 170 ; № 12/15 від 19.12.2013, квартира № 170 ; № 12/23 від 19.12.2013, квартира № 169 ; № 4/14 від 21.04.2014, квартира № 169 ; № 9/7 від 09.09.2014, квартира № 165 ; № 2/19 від 11.02.2014, квартира № 163 ; № 5/3 від 20.05.2014, квартира № 159 ; № 2/2 від 13.02.2014, квартира № 155 ; № 4/1 від 10.04.2014, квартира № 206 ; № 12/10 від 19.12.2013, квартира № 154 ; № 11/2 від 25.11.2013, квартира № 146 ; № 12 від 17.12.2013, квартира № 142 ; № 12/28 від 19.12.2013, квартира № 141 ; № 4/13 від 24.04.2014, квартира № 141 ; № 2/17 від 25.02.2014, квартира № 137 ; № 4/1 від 24.04.2014, квартира № 137 ; № 12/19 від 17.12.2013, квартира № 129 ; № 17/01 від 09.01.2014, квартира № 5 ; № 12/9 від 19.12.2013, квартира № 22 ; № 12/13 від 12.12.2013, квартира № 8 ; № 29/01 від 09.01.2014, квартира № 45 ; № 12/8 від 17.12.2013, квартира № 48 ; № 12/5 від 19.12.2013, квартира № 49 ; № 4/12 від 17.04.2014, квартира № 49 ; № 5/29 від 19.05.2014, квартира № 49 ; № 12/19 від 19.12.2013, квартира № 54 ; № 4/1 від 21.04.2014, квартира № 57 ; № 12/18 від 16.12.2013, квартира № 77 ; № 3/5 від 10.03.2014, квартира № 77 ; № 12/13 від 17.12.2013, квартира № 80 ; № 7/22 від 15.07.2014, квартира № 83 ; № 12/2 від 19.12.2013, квартира № 88 ; № 3/6 від 20.03.2013, квартира № 88 ; № 6/49 від 17.06.2014, квартира № 98 ; № 12/38 від 17.12.2013, квартира № 99,1 ; № 4/3 від 22.04.2014, квартира № 99 ; № 12/37 від 17.12.2013, квартира № 99,2 ; № 12/34 від 17.12.2013, квартира № 100 ; № 4/4 від 22.04.2014, квартира № 100 ; № 9/5 від 09.09.2014, квартира № 105 ; № 12 від 17.12.2013, квартира № 112 ; № 1/25 від 23.01.2014, квартира № 114 ; № 12/7 від 17.12.2013, квартира № 118 ; № 11/3 від 25.11.2013, квартира № 122 ; № 5/16 від 27.05.2014, квартира № 122 ; № 1/5 від 22.01.2014, квартира № 122 ; № 9/17 від 16.09.2014, квартира № 174 ; № 12/29 від 17.12.2013, квартира № 175 ; № 12/25 від 09.12.2013, квартира № 172 ; № 2/11 від 09.02.2014, квартира № 317 ; № 3/16 від 10.03.2014, квартира № 158 ; № 12/27 від 17.12.2013, квартира № 98 ; № 6/74 від 17.06.2014, квартира № 159 ; № 8/23 від 28.08.2014, квартира № 318 ; № 12/1 від 17.12.2013, квартира № 308 ; № 4/45 від 22.07.2014, квартира № 302 ; № 12/4 від 17.12.2013, квартира № 296 ; № 6/16 від 17.06.2014, квартира № 296 ; № 3/22 від 13.03.2014, квартира № 296 ; № 2/3 від 14.02.2014, квартира № 296 ; № 12/12 від 19.12.2013, квартира № 295 ; № 12/16 від 19.12.2013, квартира № 290 ; № 2/31 від 17.02.2014, квартира № 290 ; № 2/8 від 07.02.2014, квартира № 278 ; № 9/10 від 16.09.2014, квартира № 276 ; № 7/33 від 15.07.2014, квартира № 275 ; № 6/68 від 17.06.2014, квартира № 265 ; № 7/6 від 17.07.2014, квартира № 261 ; № 3/30 від 13.03.2013, квартира № 248 ; № 4/8 від 24.04.2014, квартира № 253 ; № 11/30 від 14.11.2013, квартира № 259 ; № 6/37 від 17.06.2014, квартира № 259 ; № 6/35 від 17.06.2014, квартира № 187 ; № 8/11 від 12.08.2014, квартира № 228 ; № 12/26 від 17.12.2013, квартира № 228 ; № 12/18 від 19.12.2013, квартира № 229 ; № 8/10 від 12.08.2014, квартира № 236 ; № 5/18 від 27.05.2014, квартира № 244 ; № 12/24 від 17.12.2013, квартира № 187 ; № 12/3 від 17.12.2013, квартира № 186 ; № 4/14 від 15.04.2014, квартира № 186 ; № 8/6 від 19.08.2014, квартира № 186 ; № 7/10 від 24.07.2014, квартира № 312 ; № 12/21 від 19.12.2013, квартира № 189 ; № 5/7 від 06.05.2014, квартира № 189 ; № 9/26 від 19.09.2013, квартира № 193 ; № 12/33 від 17.12.2013, квартира № 199 ; № 12/28 від 17.12.2013, квартира № 215 ; № 9/1 від 02.09.2014, квартира № 219 ; № 12/12 від 23.12.2013, квартира № 225 ; № 6/46 від 17.06.2014, квартира № 175 ; № 2/2 від 24.02.2014, квартира № 75 ; № 12/12 від 17.12.2013, квартира № 179 . При цьому, після підроблення вищевказаних квитанцій до прибуткових касових ордерів шляхом розміщення особистого підпису від імені інших осіб, ОСОБА_7 повертала їх мешканцям на підтвердження надходження до каси ЖБК «Кристал-16» готівкових грошових коштів, призначених в якості оплати членських внесків, та приховання фактів їх нестачі. Також, у вказаний період часу, ОСОБА_7 , будучи службовою особою, перебуваючи в кімнаті правління ЖБК «Кристал-16», з метою реалізації єдиного злочинного умислу, направленого на заволодіння грошовими коштами, належними ЖБК «Кристал-16», власноруч підписала від імені касира ОСОБА_11 у графі «касир», тим самим підробивши підпис останньої, наступні квитанції до прибуткових касових ордерів, надані мешканцями будинку АДРЕСА_1 , складені за формою №КО-1: № 12/37 від 17.12.2013, квартира № 99,2 ; № 7/10 від 24.07.2014, квартира № 312 ; № 5/16 від 27.05.2014, квартира № 122 ; № 6/37 від 17.06.2014, квартира № 259 ; № 9/4 від 11.09.2014, квартира № 45 ; № 6/35 від 17.06.2014, квартира № 187 ; № 6/68 від 17.06.2014, квартира № 265 . При цьому, після підроблення вищевказаних квитанцій до прибуткових касових ордерів шляхом розміщення особистого підпису від імені інших осіб, ОСОБА_7 повертала їх мешканцям на підтвердження надходження до каси ЖБК «Кристал-16» готівкових грошових коштів, призначених в якості оплати членських внесків, та приховання фактів їх нестачі.

В апеляційній скарзі з доповненнями захисник вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку з порушенням судом першої інстанції норм кримінального процесуального закону, неповнотою судового розгляду, ненаданням всім доводам та доказам належної правової оцінки, ненадання оцінки належності, допустимості, достовірності кожного доказу окрему та наданих стороною захисту, а також достатності та взаємного зв`язку у їх сукупності. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав про неповноту судового розгляду, а саме про відхилення судом першої інстанції клопотань сторони захисту про допит свідків та певних осіб, дослідження доказів для підтвердження обставин. Захисник вважає, що під час допиту аудитора в якості свідка, було за можливе спростувати незаконно висунуте проти ОСОБА_7 обвинувачення. Також вказав про те, що не допитані в якості свідків також співвласники квартир будинку, які приведені в обвинувальному акті, та не встановлено, чи завдано їм матеріальної шкоди, не визначено їх статус як потерпілих за наявності доказів. Крім того, вважає, що у вироку суду від 17.07.2023 року, суд першої інстанції, кваліфікуючи дії ОСОБА_7 як привласнення чужого майна, яке перебувало у її віданні, не вказав якого майна, кому воно належить, який його розмір та яким чином було привласнене. Разом з цим, вказав про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли б істотно вплинути на його висновки, а саме детальний розрахунок, що наданий аудиторською фірмою, містить розбіжність грошових коштів, в ньому вказані лише номери квартир без прізвищ мешканців, або те, що в обвинувальному акті вказані прізвища мешканців без номерів квартир та суми грошових коштів, але не вказано за що вносили грошові кошти мешканці квартир, за які комунальні послуги, та вказав, що ця сума розбіжності є несплатою членами ЖБК комунальних послуг та є типовим становищем по будинках. Вважає, що це виключає можливість ОСОБА_7 зловживати по нарахуванню та сплаті комунальних послуг. Вказав на те, що аудитор в звіті наводить помилки по заборгованості квартплати, до яких ОСОБА_7 не має ніякого відношення, та факту нестачі грошових коштів не було виявлено ні аудитором ні експертом. Разом з цим, зазначив, що нарахування оплати послуг кожної квартири кооперативу здійснюється за встановленими стабільними цінами послуг організацій, що обслуговують ЖБК ФОП ОСОБА_16 розраховує суму цих послуг на комп'ютері, і на паперових носіях вони доставляються в кожну квартиру, а ОСОБА_7 та жоден член правління ЖБК не можуть змінювати цей розрахунок. Крім того, зазначив, що досудовим слідством не була проведена судова бухгалтерська експертиза, яка могла встановити, чи мало місце неналежне проведення головним бухгалтером та касиром бухгалтерських операцій по встановленню фактичних даних по оприбуткуванню коштів та їх фактичного використання на потреби ЖСК на утримання будинку. Вважає, що докази за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 366 КК України є недопустимими, оскільки квитанції, на які посилається сторона обвинувачення, підписувались ОСОБА_7 як головою правління в присутності головного бухгалтера ОСОБА_10 та касира ОСОБА_12 в кімнаті правління ЖБК при прийомі грошових коштів від членів кооперативу. Також вказав, що ОСОБА_7 має право в присутності головного бухгалтера, згідно з ст. 53-55 Статуту ЖБК підписувати всі платіжні документи як голова правління, а тому вважає, що приймаючи кошти від власників квартир ЖБК за відсутності головного бухгалтера, ОСОБА_7 діяла законно. На думку захисника, на досудовому слідстві та в судовому засіданні також не досліджені факти про наявність в матеріалах справи підроблених та фактично спотворених прибуткових касових ордерів за підписами головного бухгалтера ОСОБА_13 та касира ОСОБА_14 . Також захисник вказав про виявлені ним розбіжності, які вносили головний бухгалтер та касир в сумі та у номерах квартир, з записами прибуткових касових ордерів, які виникли з їх вини. Вважає безпідставними посилання досудового слідства на вимоги Положення про ведення касових операцій у національній валюті України , затвердженого постановою правління НБУ № 637 від 15.12.2004 року, оскільки це положення відноситься тільки до банківських операцій, які проводять відділення банків при прийомі та видачі готівкових коштів. Відтак, просив вирок скасувати повністю і призначити новий розгляд у суді першої інстанції в іншому складі суду.

Заслухавши доповідь судді, думку обвинуваченої та її захисника, які підтримали вимоги апеляційної скарги з доповненнями та просили задовольнити, також уточнили вимоги апеляційної скарги, а саме, просили вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанці, думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до приписів ст. 409 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, у тому числі, неповнота судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 410 КПК України неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, зокрема у разі, якщо судом були відхилені клопотання учасників судового провадження про допит певних осіб, дослідження доказів або вчинення інших процесуальних дій для підтвердження чи спростування обставин, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції не були виконані належним чином.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, у вину обвинуваченій ОСОБА_7 поставлено заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та підроблення офіційних документів службовою особою.

Разом з тим, як вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного вироку, судом не зазначено способу вчинення інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 191 КК України, наслідків, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, не зазначено, яким саме майном заволоділа обвинувачена, кому воно належить, його розмір, не надано оцінку зібраним у справі доказам, не зазначено, які саме встановлені судом обставини вони підтверджують та на підставі яких саме доказів судом зроблено висновок про доведеність пред`явленого обвинувачення, а також не зазначено мотивів, з яких суд прийшов до висновку, що в діях ОСОБА_7 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України. В оскаржуваному вироку суд обмежився лише викладом обставин вчинених ОСОБА_7 діянь, які містилися у обвинувальному акті та посиланням на наявні в матеріалах справи докази, без надання вказаним доказам належної оцінки.

Так, в ході судового розгляду в суді першої інстанції учасники кримінального провадження неодноразово заявляли клопотання про допит в якості свідка аудитора ОСОБА_15 для з`ясування питання факту наявності и відсутності нестачі грошових коштів у розмірі 69948 грн. 05 коп., допиту в якості свідків власників квартир для з`ясування питання чи завдано їм матеріальної шкоди, судом не з`ясовано питання про те, чи були наявні претензії з боку надавачів комунальних послуг щодо несплати ЖБК за надані ними послуги за період 2013-2014роки. Також судом не зазначено, на підставі яких саме доказів суд дійшов висновку про наявність в діях обвинуваченої службового підроблення, які саме офіційні документи були нею підроблені та з якою метою.

Европейський Суд з прав людини неодноразово зазначав в своїх рішеннях щодо безумовного додержання принципу рівності сторін. Так, у рішенні «Боніш проти Австрії» від 6 травня 1985 року, (серія А, № 92) ЕСПЛ наголосив, що право на виклик і допит свідків захисту на тих самих умовах що і свідків обвинувачення, є складовою загального принципу рівності процесуальних засобів, що лежить в основі поняття «справедливого судового розгляду».

Статті 7 та 22 КПК України встановлюють принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. Даний принцип передбачає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні, до яких відноситься і допит свідка, є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд першої інстанції мав надати можливість учасникам судового розгляду допитати свідків, про допит яких наполягала обвинувачена ОСОБА_7 та її захисник, повно і всебічно дослідити та перевірити показання таких свідків і встановити наявність або відсутність обставин, які для даного кримінального провадження мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повинен був створити умови для встановлення фактичних обставин кримінального правопорушення, тим більше, що про це заявляли клопотання учасники судового розгляду і вони мають істотне значення.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачена безпідставно була обмежена у реалізації свого права на захист при проведенні судового слідства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а тому ухвалений судом вирок з викладених вище підстав підлягає скасуванню.

Оскільки для всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин вчинення інкримінованих обвинуваченій ОСОБА_7 кримінальних правопорушень необхідно повторно дослідити наявні в матеріалах провадження докази, допитати свідків про які вказувала сторона захисту, а в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції клопотань про повторне дослідження доказів сторонами заявлено не було, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити своє рішення у справі та з урахуванням допущеного судом істотного порушення вимог КПК, колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, під час якого необхідно усунути виявлені порушення і провести судовий розгляд з урахуванням наведених вище висновків та з дотриманням норм кримінального процесуального закону.

Із урахуванням викладеного, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 не може вважатись законним, обґрунтованим і вмотивованим та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді необхідно усунути зазначені порушення, перевірити доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, та в залежності від встановленого постановити законне і обґрунтоване рішення з дотриманням усіх вимог кримінального та кримінального процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 410, 412, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника обвинуваченої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 17 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4