Провадження №: 1-кс/336/448/2024
УХВАЛА

Іменем України

12 квітня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін: прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5

адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ відділу поліції № 3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_7 по кримінальному провадженню № 0000568 від 10.04.2024 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелене, Гуляйпільського району, Запорізької області, громадянина України, українця, який має середньо спеціальну освіту, офіційно одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19.06.2006, Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 296, ч. 2 ст. 296, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 186, ст. ст. 69, 70 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна; звільнений 07.04.2009, за відбуттям строку покарання;

- 25.05.2011, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 3 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі; звільнений 24.12.2013, за відбуттям строку покарання;

- 10.11.2015, Жовтневим районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК України, до 5 років позбавлення волі; звільнений 15.08.2017 за відбуттям строку покарання;

- 16.11.2017 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, скеровано обвинувальний акт за ч. 1 ст. 121 КК України;

- 26.04.2018 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, скеровано обвинувальний акт за ч. 2 ст. 289 КК України;

- 24.05.2019 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя, скеровано обвинувальний акт за ч. 1 ст. 263 КК України,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням в якому просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 60 діб.

Клопотання обґрунтовано тим, що 09 квітня 2024 року, приблизно о 21 годині 10 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись на дорозі, біля будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень, в ході раптово виниклого конфлікту на ґрунті особистих неприязних відносин з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в область лівої скроневої області голови, від чого потерпілий впав на землю, тим самим спричинив йому, згідно із довідкою наданою КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР, тілесні ушкодження у вигляді: тяжкої, відкритої черепно-мозкової травми, перелому лівої тім`яної та потиличної кісток, продольного перелому піраміди лівої скроневої кістки, лівого великого крила та тіла основної кістки, забої лівої скроневої та тім`яної часток, правої лобної частки, субдуральної гематоми правої лобної області, травматичний субарахноїдальний крововилив, набряк головного мозку, що є тяжкими тілесними ушкодженнями, за ознакою небезпеки для життя. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 госпіталізовано до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР.

На даний час дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфікуються за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме підозрюваний ОСОБА_5 може:

переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

незаконно впливати на потерпілу та свідків, у цьому кримінальному провадженні;

вчинити інше кримінальне правопорушення.

Так, усе вищевикладене, на думку слідства, дає змогу застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного та створити необхідні умови для встановлення істини у вказаному кримінальному провадженні.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні клопотання підтримали з підстав, викладених в ньому, просять його задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Прокурор наголосив, що місце знаходження підозрюваного ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено завдяки бази моніторингу системи електронного контролю УОАЗОР ГУНП в Запорізькій області. Також додав, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, відносно останнього, за обвинуваченням у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України. 03.04.2024 обвинуваченому ОСОБА_5 було продовжено запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 01.06.2024.

Підозрюваний та його захисник заперечили проти задоволення клопотання, просили суд відмовити у застосуванні міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Захисник зазначила, що підозра є необґрунтованою, ризики не підтверджені належними доказами. Також додала, що її підзахисний не причетний до вказаних події.

Вислухавши прокурора та слідчого, пояснення підозрюваного та захисника, дослідивши надані матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання щодо обрання підозрюваному ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10 квітня 2024 року о 18:11 годині, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України, ОСОБА_5 було затримано.

11 квітня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України. Продовжено міру запобіжного заходу по даному кримінальному поводженню нічний домашній арешт з 21.00 до 06.00 год.

У відповідності з вимогами ст.ст. 177, 178 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Згідно вимогам ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст. 176 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовуються до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених КПК України.

Відповідно до ст.29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою» подання про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту повинно бути мотивованим і містити підстави для обрання такого запобіжного заходу.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з доданих до цього клопотання матеріалів, підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення.

Обґрунтованість підозри у вчиненні останнім вищевказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними доказами, а саме:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_9 , згідно яких її чоловікову нанесли тілесні ушкодження в результаті чого він знаходиться в лікарні;

- довідкою з КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР від 10.04.2024, згідно якої потерпілий ОСОБА_8 знаходиться на лікуванні у КНЕП « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ЗМР у Відділенні інтенсивної терапії №1, стан пацієнта важкий, потребує лікування в умовах ВІТ №1;

- протоколом допиту свідків ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 , з яких суддею встановлено, що невідомою особою були нанесені удари потерпілому ОСОБА_8 , від яких останній впав на дорогу та отримав травму голови;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками свідку ОСОБА_11 , згідно якого свідок впізнала особу на фотографії №4, на якому зображений підозрюваний ОСОБА_5 ;

- протоколом проведення слідчого експерименту, за участі свідка ОСОБА_11 , яка показала обставини подій;

- протоколом проведення обшуку, за місце мешкання підозрюваного ОСОБА_5 , згідно якого у останнього за місцем мешкання було виявлено: 132 предмети, схожі на патрони, калібру 5,45 мм; 2 предмети, схожі на патрони, калібру 7,62 мм; 12 предметів, схожих на патрони, калібру 7,62мм (пістолетні); 1 предмет, схожий на снаряд 23мм, осколочно-фугасний.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчим матеріалах, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за викладених у клопотанні обставин.

При цьому слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя погоджується із доводами слідчого та прокурора, що повідомлена ОСОБА_5 підозра станом на час розгляду клопотання повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості», яка відображена у п.175 рішення від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», зокрема термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року). Тобто факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Дослідивши надані стороною обвинувачення докази, слідчий суддя приходить до переконання, що вони є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Виходячи із приписів ст.184 КПК України слідчий (прокурор), як в клопотанні, так і в суді, зобов`язаний зазначити один або кілька ризиків, вказаних у ст. 177 КПК України, послатися на обставини, на підставі яких він дійшов висновку про наявність такого ризику або ризиків у вигляді відповідних дій підозрюваного, і на докази, що підтверджують ці обставини.

При цьому, ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою.

Таким чином, підозра особи у скоєнні тяжкого злочину та очікуване покарання, яке можливо призначити за вказаний злочин, є однім з факторів, який має враховувати слідчий суддя при обранні запобіжного заходу, хоча такий фактор сам по собі без оцінки усіх інших обставин у сукупності не може слугувати єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Слідчий та прокурор в судовому засіданні просили застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, вважаючи, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

При визначенні імовірності переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя враховує тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Так, кримінальне правопорушення за ч.1 ст.121 КК України, у якому підозрюється ОСОБА_5 , передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду під час притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26.06.2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25.04.2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні по справі «Летельє проти Франції», Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Окрім того, згідно положень п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад три роки.

Як встановлено в судовому засіданні, підозрюваний ОСОБА_5 , будучи раніше неодноразово засудженим за скоєння, зокрема і злочинів проти життя та здоров`я особи, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову скоїв аналогічне кримінальне правопорушення.

Також, в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження, відносно останнього, за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 289 КК України. 03.04.2024, підозрюваному ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту строком до 01.06.2024.

Вказане свідчить про наявність ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Зазначене дає підстави вважати, що застосувавши до підозрюваного ОСОБА_5 , більш м`який запобіжний захід, або не застосувавши його взагалі, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Окрім того, на переконання суду у даному кримінальному провадженні, наявний суспільний інтерес, який полягає в необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої сторони. При цьому належить враховувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків розгляду кримінального провадження, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Реальна можливість вільної зміни свого місця проживання (перебування) підвищує ймовірність його переховування від органів досудового розслідування та/або суду, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

При встановленні наявності ризику впливу на свідка та потерпілого слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме - спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до частини четвертої статті 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом.

Відсутність трудових правовідносин (місця працевлаштування), належного та постійного джерела доходу (прибутку) у підозрюваного ОСОБА_5 підвищує ймовірність вчинення ним інших кримінальних правопорушень, а в сукупності з іншими обставинами кримінального провадження підтверджує наявність відповідного ризику.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконливого висновку, що стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

При вирішенні питання доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до вимог частини першої статті 178 КПК України, слідчим суддею враховуються такі обставини як вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у його вчиненні, той факт, що останній, будучи раніше неодноразово засудженим з реальним відбування покарання в місцях позбавлення волі за скоєння аналогічних злочинів проти життя та здоров`я особи, на шлях виправлення та перевиховання не став, знову скоїв кримінальне правопорушення, що може бути достатньою причиною разом з іншими для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, встановленим судом.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Суд вважає, що фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_5 тяжкого злочину, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, а також даними про особу підозрюваного, вказують на обґрунтованість застосування судом саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені ризики виправдовують застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному, позбавляє його можливості перешкодити інтересам правосуддя.

На час розгляду клопотання суду не надано доказів про неможливість перебування підозрюваного в умовах попереднього ув`язнення за станом здоров`я або з інших причин.

Стосовно посилання захисника адвоката ОСОБА_6 щодо неправильної кваліфікації органом досудового слідства слідчий суддя зазначає, що оскільки питання про наявність в діянні складу кримінального правопорушення, зокрема його об`єктивної сторони, і якою статтею Закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, згідно п.2 ч.1 ст. 368 КПК України, вирішує суд при ухваленні вироку. Тому слідчий суддя під час розгляду на стадії досудового розслідування клопотання прокурора щодо обрання запобіжного заходу не має можливості давати оцінку наявності та відповідності об`єктивної сторони злочину та вірності кваліфікації.

Крім того, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення (злочин) із застосуванням насильства, погрози його застосування, слідчий суддя, має право не визначати розмір застави.

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Судам під час визначення строку закінчення дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою слід враховувати, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу. Такий підхід відповідає загальній засаді законності кримінального провадження і унеможливлює випадки визначення в ухвалі строку тримання під вартою понад 60 днів.

Строк тримання підозрюваному ОСОБА_5 під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 10.04.2024.

Керуючись статтями 176-178, 193-194, 196, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Визначити дату закінчення дії обраного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою 08 червня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на ухвали слідчого судді подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений та підписаний 15.04.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1