Справа № 274/3640/23
Провадження №1-в/0274/424/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , представника ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» ОСОБА_7 , засудженого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Бердичівського міськрайонного суду в режимі відеоконференції з ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» провадження за заявою про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк засудженого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до засудження проживаючого в с. Новоселівка Березанського району Миколаївської області, раніше не судимого, -

в с т а н о в и в:

Засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання у ДУ «Бердичівська виправна колонія (№70)», звернувся до суду із заявою, яку він уточнив під час судового розгляду, про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк. В своїй заяві засуджений ОСОБА_8 посилається на рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) «Пєтухов проти України (2)» від 12.03.19, клопотання обґрунтовує тим, що він вже відбув більше 20 років строку покарання в умовах максимального рівня безпеки та подальше тримання його під вартою порушує ст. 3 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а тому він має право на заміну довічного позбавлення волі, позбавленням волі на певний строк. Крім того, в заявах від 07.09.2023 та 31.10.2023 ставить питання про визнання незаконним рапорту та скасування накладеного стягнення від 25.08.2023.

В судовому засіданні засуджений заяву підтримав з підстав, викладених в ній. При цьому, уточнив свою заяву та просив вирішити питання про заміну покарання більш м`яким. Додатково пояснив, під час відбування покарання він був працевлаштований, навчався, за що отримував заохочення. Також зауважив, що з боку адміністрації виправної колонії має місце упереджене ставлення до нього, у зв`язку з чим до нього застосовують безпідставні стягнення. Вину у вчиненні злочину, за який він відбуває покарання, визнав частково.

Захисник підтримала заяву засудженого, вважає, що останнє стягнення, яке було накладене на засудженого, це реакція виправної колонії на подану ним заяву. ОСОБА_8 виконує всі законні розпорядження, але через упереджене ставлення адміністрації виправної колонії отримує низький бал, що не дає йому можливості замінити покарання більш м`яким. На даний час засуджений характеризується посередньо, має одне непогашене стягнення, має проблеми із здоров`ям, на волі у нього є сім`я та дім.

Представник ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» заперечив щодо задоволення заяви засудженого, оскільки останній своєю поведінкою та ставленням до праці не довів, що став на шлях виправлення. Крім того вказав, що під час оцінки ступеня виправлення засудженого представники всіх відділів і служб установи виконання покарання дійшли до такого ж висновку. Засуджений ОСОБА_8 не набрав достатньої кількості балів за системою «Касандра» навіть без врахування останнього стягнення.

Прокурор підтримала думку представника виправної колонії, зауваживши, що засуджений не визнає своєї вини.

Суд, заслухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши матеріали особової справи засудженого, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений 12 травня 2004 року Апеляційним судом Миколаївської області за ст.ст. 187 ч. 4, 194 ч. 2, 263 ч. 1, 115 ч. 2 п.п. 1, 4, 6, 12 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яка є його особистою власністю. Вирок набрав законної сили 09.12.2004 року після перегляду судом касаційної інстанції, який залишив вирок без змін.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22.12.2017 в строк покарання, згідно ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 31.10.2003 по 09.12.2004 із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання 31.10.2003.

Рішенням Конституційного Суду України № 6-(ІІ)/2021 від 16 вересня 2021 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Таким чином, на національному рівні Конституційний Суд України визнав, що норми закону України про кримінальну відповідальність не містять положень, які надають суду повноваження для застосування до осіб, яких засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі, умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким.

При цьому, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «;Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При чому заміна довічного покарання на строкове може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до матеріалів особової справи, засуджений ОСОБА_8 в місцях позбавлення волі знаходиться з 03.11.2003 року. Під час тримання в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» порушень режиму тримання не допускав, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Заохочень не мав.

З 03.11.2005 року відбуває покарання в ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» в секторі для тримання засуджених до довічного позбавлення. Під час відбування покарання засуджений ОСОБА_8 вину в скоєному злочині визнав частково. На даний час у виробничій майстерні колонії не працевлаштований. Допустив 16 порушень режиму тримання, за що 15 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності. В 1 випадку обмежились бесідою виховно-профілактичного характеру. На даний час має одне непогашене стягнення. Має 7 заохочень. В середовищі засуджених вживається з ускладненнями, систематично створював конфліктні ситуації із засудженими. Стосунки підтримує з засудженими різної спрямованості. У взаємовідносинах з персоналом неоднозначний, допускав факти нетактовної поведінки. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в чистоті і порядку переважно під контролем начальника відділення, зовні та в побуті не завжди охайний. До виконання робіт із благоустрою установи ставиться байдуже. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Виявив бажання приймати участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Освіта», «Знай свої прав та обов`язки», «Духовне відродження», проте згідно останньої характеристики не бере активної участі у їх реалізації. Підтримує соціально корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. Систематично здійснює телефонні дзвінки. Має заборгованість за виконавчими документами в розмірі 125001 грн. 00 коп., достроковим відшкодуванням якого не займається. На профілактичному обліку в колонії не перебуває.

Згідно висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі, засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

За результатами проміжної оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної 09.02.2024 з використанням підсистеми «Касандра» Єдиного реєстру засуджених та осіб, взятих під варту, ОСОБА_8 має фактори ризику, що впливають на вчинення повторних правопорушень. На даний час не виявляє бажання змінити свою поведінку та не прикладає до цього зусиль.

Крім того, індивідуальний план виправлення та ресоціалізації засудженим суду не надано.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_8 , хоча і відбув більше ніж п`ятнадцять років призначеного судом покарання та має заохочення, проте, за цей строк засуджений характеризувався негативно, мав численні стягнення, які на даний час погашень та має одне непогашене стягнення, вину у вчиненні злочину визнав частково, під час відбування покарання дійсно мав періоди працевлаштування, однак більшість часу не працевлаштований. Вказані обставини в їх сукупності свідчать про те, що засуджений не став на шлях виправлення, у зв`язку з чим його заява задоволенню не підлягає.

Доводи сторони захисту про упереджене ставлення з боку адміністрації виправної колонії та, як наслідок, безпідставне накладення дисциплінарних стягнень, не підтверджується жодними об`єктивними доказами. Крім того, питання правомірності накладення стягнень виходять за межі компетенції суду в межах розгляду даного клопотання, оскільки вказані питання вирішуються в порядку адміністративного судочинства, що неодноразово було роз`яснено засудженому в ході судового розгляду.

Питання про визнання рапорту незаконним та скасування накладеного стягнення, аналогічно викладеному вище, не підлягає розгляду в порядку кримінального судочинства та не може бути вирішено судом в ході розгляду клопотання про заміну покарання більш м`яким. Відповідно до ч. 9 ст. 539 КПК України, розгляд питань про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань, здійснюється в порядку адміністративного судочинства, що було неодноразово роз`яснено засудженому.

На підставі викладеного та керуючись ст. 82 КК України, статтями 372, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Заяву засудженого ОСОБА_8 про заміну довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк - залишити без задоволення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2