ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1611/24 Справа № 207/2758/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_7 строком до 22 травня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000830 від 14.06.2019 року щодо ОСОБА_7 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 13 червня 2019 року у період часу з 23 годині 00 хвилин до 23 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті виниклих неприязних відносин, кулаком правої руки наніс один удар в обличчя потерпілому ОСОБА_9 .. Потім, ОСОБА_7 наніс не менше трьох ударів ногою по голові ОСОБА_9 та не менше двох ударів ногою по тулубу потерпілого, від чого останній від отриманих ударів бився головою об металеву опору навісу магазину. Також ОСОБА_7 наніс один удар кулаком правої руки в області голови потерпілому та кулаком тієї ж руки наніс один удар по тулубу, тим самим спричинивши потерпілому тілесні ушкодження, від яких потерпілий ОСОБА_9 помер у лікарні 17 червня 2019 року.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України за ознаками умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Під час судового засідання ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строком до 22 травня 2024 року включно.

Цим же рішенням суду відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого та його захисника про зміну запобіжного заходу.

Мотивуючи прийняте рішення, суд зазначив, що вірогідності переховування від суду, скоєння нових злочинів чи правопорушень, та загалом, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 не припинили існувати, а обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою у судовому засіданні не встановлено. У зв`язку з чим клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу судом було задоволенню повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 задовольнити частково та застосувати щодо останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що суд першої інстанції проігнорував доводи сторони захисту щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 ніколи раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має задовільні характеристики за місцем проживання, має офіційне місце проживання, сім`ю та міцні соціальні зв`язки.

Сторона захисту наголошує, що обвинувачений ОСОБА_7 знаходиться під вартою близько п`яти років, на даний час судом досліджені усі докази по справі, а саме кримінальне провадження направлене на проведення комісійної судово-медичної експертизи на висновки якої обвинувачений ОСОБА_7 не може вплинути жодним чином.

Обставини, які були підставою для застосування найсуворішого виду запобіжного заходу, на переконання захисника, на даний час перестали існувати. Так, зі спливом часу причинно-наслідковий зв`язок слабшає. Захисник звертає увагу, що стороною обвинувачення ОСОБА_7 незаконно обмежується у праві на побачення зі своїми рідними, а тримання під вартою, яке було законним, обґрунтованим та вмотивованим на початку розгляду справи перетворилось на безпідставне позбавлення волі його підзахисного.

Більше того, захисник зазначає про те, що в обґрунтування ухваленого судом першої інстанції рішення суд посилається лише на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , що з огляду на ст.9 Загальної декларації прав людини та ст.29 Конституції України є недостатнім для задоволення клопотання сторони обвинувачення у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 які підтримали доводи поданої апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисниці про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, суд повинен був з`ясувати та з`ясував всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними ризики, для запобігання яким продовження строку тримання обвинуваченого під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, здійснення впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, останній може переховуватися від суду.

При цьому, апеляційний суд враховує, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочинів, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Таким чином, ризик незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд справи ще триває. Факт того, що свідки у даному кримінальному провадженні допитувались судом не може свідчити про неможливість здійснення на них впливу з боку підозрюваного ОСОБА_7 шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено наявність продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких.

Не спростовують правильності висновків суду й відомості про особу обвинуваченого, який має певні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, оскільки зазначені обставини існували і на момент вчинення інкримінованих йому злочинів, однак не стали тими стримуючими факторами, які б могли запобігти їх вчиненню.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема і домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження обвинувачення обґрунтоване достатньою мірою для продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги захисника в цій частині спростовуються змістом самої ухвали, а тому є неприйнятними.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 березня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України ОСОБА_7 строком до 22 травня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4