Кримінальне провадження №629/792/20
Номер провадження 1-кп/629/44/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Лозівського міськрайонного суду Харківської області кримінальне провадження №0000188 від 07.02.2020, яке надійшло з Лозівської окружної прокуратури Харківської області, відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Харцизьк Донецької області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 21.03.2005 Апеляційним судом Донецької області за ст.115 ч.2 п.4,115 ч.2 п.7,115 ч.2 п.12 КК України до 10 років позбавлення волі, звільненого 07.10.2014 за відбуттям строку покарання;

- 29.02.2016 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ст.187 ч.1 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 23.11.2016 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ст.309 ч.1,70 ч.4 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільненого 13.04.2018 за відбуттям строку покарання;

- 17.10.2018 Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ст.185 ч.2 КК України до 1 року 2 місяців позбавлення волі, звільненого 30.10.2019 за відбуттям строку покарання;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Дніпропетровськ, громадянина України, з середньо-технічною освітою, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

- 12.09.2008 Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2 КК України із застосуванням ст.69 ч.1 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого 16.01.2010 за відбуттям строку покарання;

- 01.07.2010 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч.3-185 ч.3,185 ч.3,70 ч.1 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 13.05.2013 за відбуттям строку покарання;

- 04.09.2013 Бабушкінським районним судом м.Дніпропетровська за ст.309 ч.1 КК України до 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

- 29.01.2015 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ст.263 ч.2,71 ч.1 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі, звільненого 16.10.2015 за відбуттям строку покарання;

- 18.01.2016 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч.2,185 ч.2 КК України до 3 років позбавлення волі, із застосуванням ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки;

- 04.07.2016 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч.2-185 ч.2,71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 21.07.2016 Кіровським районним судом м.Дніпропетровська за ст.15 ч.2-185 ч.2,71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі;

- 19.04.2019 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ст.186 ч.2,71 КК України до 4 років 8 місяців позбавлення волі, звільненого 21.07.2019 за відбуттям строку покарання;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

встановив:

07.02.2020 року, близько 16-00 год., ОСОБА_4 і ОСОБА_5 знаходячись в залі очікування вокзалу станції Лозова, за адресою: Харківська область, м.Лозова, вул.Вокзальна,4 , під час розмови із раніше незнайомим ОСОБА_7 , побачили у останнього чоловічу сумку, якою вони вирішили незаконно заволодіти будь-яким способом.

Далі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вийшли із зали очікування та пішли в сторону шляхопроводу, який веде через колії залізничної станції Лозова, де реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись поблизу вищевказаного шляхопроводу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, повторно, з корисливого мотиву, діючи в інтересах групи, для досягнення спільного умислу, почав наносити ОСОБА_7 удари кулаком правої руки по різним частинам тіла і голови, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді синця в лівій навколоочній області з поширенням на спинку носу зліва, садно в області проекції зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, ділянку травматичної припухлості м`яких тканин в лівій поперековій області з поширенням в область проекції 11-12-го ребер, які являються легкими тілесними ушкодженням. ОСОБА_7 від отриманих ушкоджень впав на землю, після чого ОСОБА_4 сказав ОСОБА_5 забрати у сумку у потерпілого, після чого ОСОБА_5 підбіг до потерпілого та відчепивши карабін ременя на сумці, відкрито заволодів вказаним майном. Після вказаних дій ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з місця злочину зникли, викраденим майном, а саме чоловічою сумкою вартістю 481,07 грн., в якій знаходилися грошові кошти в сумі близько 300 грн., мобільний телефон марки «LG» моделі «Х135» вартістю 384,90 грн., паспорт громадянина України та ідентифікаційний код платника податків на ім`я ОСОБА_7 , картка «Приватбанку», картка «А-банку», картка «Укргазбанку» та картка «Ощадбанку», розпорядилися на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму у розмірі 1165,97 грн.

Потерпілий ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, претензій матеріального та морального характеру до обвинувачених не має.

Обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.2 КК України спочатку не визнав, зазначив, що злочин не вчиняв, тілесних ушкоджень потерпілому не наносив та нічого у потерпілого не забирав, що потерпілий підійшов до них з ОСОБА_5 на вокзалі, після чого вони пішли в кафе, де випили по 50 грам горілки, потім розійшлися, а потерпілий пішов шукати свій пакет. Під час слідчого експерименту вказував, що захисника не було, а він себе оговорював, тому, що працівники поліції йому погрожували, йому казали, що саме потрібно говорили, інакше він пошкодує. Під час затримання у нього, крім іншого, також був вилучений мобільний телефон білого кольору, який йому дав ОСОБА_5 . В подальшому ОСОБА_4 змінив свої показання, підтвердив в судовому засіданні, що дійсно при зазначених в обвинувальному висновку обставинах він за попередньою змовою з ОСОБА_5 вчинили грабіж, а саме застосувавши фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_7 відкрито заволоділи його сумкою з документами грошима та мобільним телефоном білого кольору марки «LG». На слідчому експерименті він дійсно правдиво розповів про всі обставини вчинення злочину в присутності захисника, які мали місце, в ході вказаної слідчої дії до нього не застосовувалось фізичне та психологічне насильство про яке він заявляв раніше. Такі дії він вчинив переслідуючи мету свого захисту. Зараз він дає правдиві показання, у вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.186 ч.2 КК України спочатку також не визнав, зазначив, що їхав на електричці із Дніпропетровська на Полтаву, із пересадкою у м.Лозова, де познайомився із ОСОБА_4 . На вокзалі в м.Лозова до них із ОСОБА_4 підійшов раніше не знайомий їм потерпілий та повідомив, що у нього пропав мобільний телефон і документи, на що він рекомендував потерпілому звернутись до поліції. Далі вони разом пішли в кафе. Він залишився чекати потерпілого і ОСОБА_4 , які вживали там алкоголь, біля приміщення кафе, бо він не п`є. Після цього він із ОСОБА_4 пішов гуляти містом, оскільки електричка прибувала о 17-00 год., а потерпілий пішов у іншу сторону - шукати свої речі. Через деякий час вони повернулися, стояли розмовляли на пероні і в цей час до них підбігли працівники поліції та затримали їх. Працівниками поліції у нього був вилучений належний йому мобільний телефон білого кольору, який він придбав на вокзалі у м.Дніпро, грошові кошти в сумі 100 грн. та барсетка, яку він також придбав у барахолці у м.Дніпро. Зазначив, що в телефоні в той момент стояла саме його сім-картка. Чому працівники поліції зазначили, що вилучений у нього мобільний телефон належить не йому, а потерпілому, не знає, мабуть вони його потім замінили. Під час слідчого експерименту він вказував, що захисника не було і він себе оговорював, тому, що працівники поліції йому погрожували, що в іншому випадку він пошкодує. Працівники поліції самі показували йому місця де знаходяться викрадені речі, щоб він під відеозапис зазначив, що саме він вчинив злочин і показав на місці, де вони знаходяться. Чому потерпілий стверджував, що належна йому барсетка належить потерпілому, не знає, мабуть вони ззовні схожі і він їх переплутав. В подальшому ОСОБА_5 змінив свої показання, підтвердив в судовому засіданні, що дійсно при зазначених в обвинувальному висновку обставинах він за попередньою змовою з ОСОБА_4 вчинили грабіж, а саме застосувавши фізичне насильство до потерпілого ОСОБА_7 відкрито заволоділи його барсеткою з документами грошима та мобільним телефоном білого кольору марки «LG». На слідчому експерименті він дійсно правдиво розповів про всі обставини вчинення злочину в присутності захисника, які мали місце, в ході вказаної слідчої дії до нього не застосовувалось фізичне та психологічне насильство з боку працівників поліція про яке він заявляв раніше. Такі дії він вчинив за домовленістю з ОСОБА_4 переслідуючи мету захисту. Зараз він дає правдиві показання, у вчиненому щиро розкаюється, шкодує про вчинене.

Винуватість обвинувачених ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.186 КК України повністю доведена та підтверджується сукупністю зібраних по справі та досліджених в судовому засіданні доказів:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.02.2020, згідно якого було зареєстровано кримінальне провадження №0000188 за заявою ОСОБА_7 за фактом відкритого викрадення його майна 07.02.2020 неподалік залізничного вокзалу м.Лозова Харківської області, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, а саме барсеткою, в якій знаходилися грошові кошти в сумі 300 гривень, банківські картки;

- протоколом прийняття заяви від ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 07.02.2020;

- протоколом огляду місця події від 07.02.2020, а саме відкритої ділянки місцевості, біля 6-ї колії «Севастопольського» парку залізничного вокзалу м.Лозова Харківської області , на якій в снігу маються деформовані сліди;

- протоколом огляду місця події від 07.02.2020 з фототаблицею до нього, а саме відкритої ділянки місцевості, неподалік від ГБК-18, а саме гаражу № НОМЕР_1 , під час проведення якого ОСОБА_5 вказав місце на снігу, де він викинув документи потерпілого, а саме паспорт ОСОБА_7 , який було виявлено та вилучено;

- протоколом огляду місця події від 07.02.2020 з фототаблицею до нього, а саме відкритої ділянки місцевості, неподалік від ГБК-18, а саме гаражу № НОМЕР_2 , під час проведення якого ОСОБА_5 вказав місце на снігу, де він викинув ідентифікаційний код платника податків на ім`я ОСОБА_7 , а також візитну картку ломбарду « Скарбниця », які було виявлено та вилучено;

- протоколом огляду місця події від 07.02.2020 з фототаблицею до нього, а саме відкритої ділянки місцевості, біля Севастопольського бульвару, 3/1, м.Лозова Харківської області , під час проведення якого ОСОБА_5 вказав місце на снігу, де він викинув картку банку « Приватбанк », візитну картку ломбарду « Скарбниця », лист з написом, виконаним синьою ручкою « НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 », кредитну карту «Paralel.ua», візитну карту «Moto club», капітал карту «Еліт-сервіс», візитну карту на ім`я ОСОБА_8 , візитну карту з нерозбірливим почерком, які було виявлено та вилучено;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2020, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав на фото №2, на якому зображений ОСОБА_5 , особу, яка вирвала у нього барсетку та нанесла йому тілесні ушкодження;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.02.2020, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_7 впізнав на фото №4, на якому зображений ОСОБА_4 , особу, яка разом з іншою особою заволоділа його барсеткою;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 07.02.2020 з відеодиском до нього, за участю потерпілого ОСОБА_7 , а також понятих, під час проведення якого потерпілий добровільно показав та розповів де, як та при яких обставинах відносно нього двома особами було вчинено відкрите викрадення його майна, поєднане з насильством;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2020 з відеодиском до нього, за участю ОСОБА_4 , його захисника, під час проведення якого ОСОБА_4 добровільно показав та розповів де, як та при яких обставинах вчинив відносно потерпілого відкрите викрадення його майна, поєднане з насильством;

- протоколом проведення слідчого експерименту від 08.02.2020 з відеодиском до нього, за участю ОСОБА_5 , його захисника, під час проведення якого ОСОБА_5 добровільно показав та розповів де, як та при яких обставинах вчинив відносно потерпілого відкрите викрадення його майна, поєднане з насильством;

- висновком судово-товарознавчої експертизи №480/20 від 10.02.2020, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону марки «LG» моделі «Х135» складає 384,90 грн., чоловічої сумки з шкірозамінника - 481,07 грн.

- висновком судово-медичної експертизи №12-14/36-ЛЗ/20 від 14.02.2020, згідно якого у ОСОБА_7 мають місце синець в лівій навколоочній області з поширенням на спинку носу зліва, садно в області проекції зовнішнього краю лівої надбрівної дуги, ділянка травматичної припухлості м`яких тканин в лівій поперековій області з поширенням в область проекції 11-12-го ребер, які являються легкими тілесними ушкодженням та утворились від ударної дії тупих предметів, що не відобразили в ушкодженні своїх індивідуальних особливостей, і якими могли бути як руки, так і взуті ноги, можливо в строк та за обставин вказаних в настановній частині постанови та потерпілим. Маловірогідне утворення комплексу вищевказаних тілесних ушкоджень як в результаті падіння з висоти зростання на площину з наданням чи без такого тілу прискорення, так і в результаті дії власної руки. Після отримання тілесних ушкоджень ОСОБА_7 міг здійснювати будь-які самостійні дії.

- постановою від 08.02.2020 про визнання речовими доказами: паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; карту банку «Приват-Банк» НОМЕР_5 ; візитну картку ломбарду « Скарбниця »; лист з написом, виконаним синьою ручкою НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; кредитну карту «Paralel.ua»; візитну картку «Moto club», капітал карту «Еліт-сервіс; візитну карту на ім`я ОСОБА_8 ; візитну карту з нерозбірливим написом; мобільний телефон марки «LG» моделі «Х135» на якому мається прозорий полімерний чохол, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; грошові кошти в сумі 114 грн., а саме: купюра номіналом 100 грн. серія УК №1576085, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЄ №6104001, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЕ №4358149, купюра номіналом 2 грн. серія СВ № 2144288, купюра номіналом 1 грн. серія УФ №6787164, купюра номіналом 1 грн. серія СЗ №9425565; барсетку з матеріалу, ззовні який нагадує дерматин, чорного кольору марки «Polo GSN»; купюру номіналом 100 грн. серія УВ 4155462, які були передані на зберігання потерпілому ОСОБА_7 ;

- речовими доказами: паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; картою банку «Приват-Банк» № НОМЕР_5 ; візитною карткою ломбарду « Скарбниця »; листом з написом, виконаним синьою ручкою НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; кредитною картою «Paralel.ua»; візитною карткою «Moto club», капітал картою «Еліт-сервіс; візитною карткою на ім`я ОСОБА_8 ; візитною карткою з нерозбірливим написом; мобільним телефоном марки «LG» моделі «Х135», з прозорим полімерним чохлом, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; грошовими коштами в сумі 114 грн., а саме: купюрою номіналом 100 грн. серія УК №1576085, купюрою номіналом 5 грн. серія ЮЄ №6104001, купюрою номіналом 5 грн. серія ЮЕ №4358149, купюрою номіналом 2 грн. серія СВ №2144288, купюрою номіналом 1 грн. серія УФ №6787164, купюрою номіналом 1 грн. серія СЗ №9425565; купюрою номіналом 100 грн. серія УВ №4155462, барсеткою чорного кольору марки «Polo GSN».

Всі докази та матеріали справи, які були втрачені в Харківському апеляційному суді внаслідок численних ракетних ударів по території м.Харкова і будівлі Харківського апеляційного суду та її часткового руйнування під час дії воєнного стану у зв`язку з військовою агресією рф проти України (Акт ХАС від 08.08.2022), за ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2023 року були відновлені.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відноситься: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, що ґрунтується на вимогах ст.94 КПК України.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, який закріплений в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №750/11509/18 від 01 квітня 2020 року.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів, суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

При цьому, Європейський суд з прав людини у п.65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів, суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А. , заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з поясненнями обвинувачених та свідків, позиції сторони обвинувачення та захисту, визнає їх достовірними, оскільки вони відповідають фактичним обставинам у справі, узгоджуються між собою, взаємно доповнюючи один одного, здобуті слідством з дотриманням порядку, встановленого кримінально-процесуальним законодавством і сумнівів в їх достовірності не викликають, фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження, а тому з їх урахуванням, на підставі аналізу цих доказів суд приходить до висновку про те, що винність обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм злочину доведена і дає підстави для винесення обвинувального вироку відносно останніх.

Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.

На підставі ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», крадіжку і грабіж потрібно вважати закінченими з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним ; дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж, а в разі застосування насильства чи висловлювання погрози його застосування - залежно від характеру насильства чи погрози - як грабіж чи розбій.

Суд не приймає до уваги твердження обвинувачених щодо їх непричетності до інкримінованого злочину. Дана версія обвинувачених спростована показаннями потерпілого під час слідчого експерименту, протоколах впізнання, який з повною впевненістю вказав на обвинувачених, як на осіб, які вчинили щодо нього неправомірні дії.

Враховуючи, що потерпілий є сторонньою особою по відношенню до обвинувачених, ворожнечі та неприязні до подій між ними не існувало, суд вважає, що підстав їх оговорювати у нього не було.

Всі початкові показання обвинувачених та доводи, наведені ними про невинуватість у вчинені злочину передбаченого ст.186 ч.2 КК України, свідчать про те, що вони таким чином будують свій захист, намагаються уникнути відповідальності за вчинене, прагнуть ввести суд в оману та спотворити справжні обставини того, що сталося, змінити їх у вигідному для себе сенсі і таким чином зменшити ступінь своєї винуватості та пом`якшити свою участь, а тому до цих показань ОСОБА_5 і ОСОБА_4 суд ставиться критично і не бере їх до уваги.

Суд критично відноситься до тверджень обвинувачених щодо застосування до них співробітниками поліції недозволених методів - фізичного та психологічного тиску під час досудового розслідування, внаслідок чого вони себе оговорили, з огляду на наступне.

Як визначив ЄСПЛ у справах «Вергельський проти України» (заява №19312/06, рішення від 12 березня 2009 року) та «Яременко проти України» (заява №32092/02, рішення від 12 червня 2008 року), якщо особа висуває небезпідставну скаргу про те, що вона була піддана поганому поводженню з боку суб`єктів владних повноважень усупереч ст.3 Конвенції, то, у світлі загального обов`язку держави відповідно до ст.1 Конвенції, зазначене вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Це означає, що таке розслідування має бути ретельним, а органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, і не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, а тим паче обґрунтовувати ними свої рішення.

Перевірка доводів обвинувачених має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим, адже встановивши та визнавши порушення прав особи, суд має в подальшому встановити, чи вплинули вони на загальну справедливість судового розгляду, чи мали своїм наслідком обмеження її прав, пов`язаних із процесом доказування (представленням та доведенням своєї правової позиції перед судом), та чи є достатньою сукупність доказів, що залишилась після виключення з обсягу доказової бази доказів, отриманих унаслідок істотного порушення прав та свобод людини, для підтвердження або спростування доведеності вини особи в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях. Такий підхід цілком узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року (справа №1-4/06).

Забезпечення перевірки заяви про застосування недозволених методів ведення досудового розслідування, шляхом проведення уповноваженим органом офіційного розслідування із внесенням відомостей до ЄРДР щодо можливих порушень прав людини, гарантованих статтями 27,28 Конституції України, є обов`язковим, та судом під час розгляду вказаного кримінального провадження дотримано цю вимогу.

Так, ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.11.2022 Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованому у м.Полтаві доручалося проведення перевірки доводів обвинувачених.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідування розташованого у місті Полтава від 13 березня 2024 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.365 КК України було закрите, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Лозівського ВП ГУНП в Харківській області складу злочину передбаченого ч.1 ст.365 КК України. Вказана постанова була направлена обвинуваченим та її зміст оголошено в судовому засіданні 02.04.2024 року. Вказана постанова обвинуваченими не оскаржувалась.

Крім цього жодного доказу на доведеність будь-якого примусу до обвинувачених суду надано не було. Більш того в судовому засіданні обвинувачені змінили свої показання, зазначивши, що до них не застосовувалось ні фізичний, ні психологічний примус, про який вони заявляли раніше, повідомили, що такі дії вони вчинили з метою свого захисту, сподіваючись уникнути покарання.

Дії обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.2 ст.186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Суд вважає, що спосіб вчинення кримінального правопорушення, ступінь здійснення злочинного наміру та послідовність дій обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 свідчать про спрямованість умислу на відкрите незаконне та безоплатне вилучення чужого майна поза волею власника, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб.

При таких обставинах, підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинувачених або їх виправдання, суд не вбачає.

Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно ст.370,373 ч.3 КПК України та п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 29.06.1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і доказах, отриманих незаконним шляхом, і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні покарання обвинуваченим, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за вчинене, сприяв виправленню обвинувачених та запобігав вчиненню нових злочинів.

При призначенні покарання обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 суд враховує обставини вчинення злочину, характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ними злочину, який відповідно до ч.4 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення до вчиненого ними діяння.

Особам, які вчинили злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він неодноразово судимий, в тому числі за умисні тяжкі та особливо тяжкі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, де характеризувався посередньо, впродовж нетривалого проміжку часу після попереднього засудження вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності, має неповну середню освіту, не працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується формально позитивно, згідно висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення є дуже високим, ризик небезпеки для суспільства - дуже високий.

Дослідженням особи обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він неодноразово судимий, в тому числі за умисні тяжкі злочини, відбував покарання в місцях позбавлення волі, впродовж нетривалого проміжку часу після попереднього засудження вчинив новий умисний тяжкий злочин проти власності, має середньо-технічну освіту, не працює, неодружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем реєстрації характеризується посередньо, згідно висновку, викладеного в досудовій доповіді про обвинуваченого у кримінальному провадженні, ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення є високим, ризик небезпеки для суспільства - високий.

Відповідно до ст.66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Відповідно до ст.67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.

При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові в справі №758/5744/17 від 24.01.2022, в яких Верховний Суд зауважив, що згідно статті 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

З урахуванням відсутності обставин, які пом`якшують покарання і обставини, що обтяжує покарання, ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, обставин вчинення кримінального правопорушення, даних про особу обвинувачених і їх відношення до вчиненого, з врахуванням принципу справедливості, з метою посилення впливу призначеного покарання на виправлення винних, а також з метою попередження вчинення нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 можливе тільки в місцях позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування до обвинувачених ст.69,69-1,75 КК України, суд не вбачає.

Обраний в ході судового розгляду запобіжний захід відносно ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити незмінним до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання обвинуваченим рахувати з 07.02.2020, згідно протоколів затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення №12/86 та 13/86.

Судові витрати відсутні, цивільний позов в справі не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України - паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; карту банку «Приват-Банк» № НОМЕР_5 ; візитну картку ломбарду « Скарбниця »; лист з написом, виконаним синьою ручкою НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; кредитну карту «Paralel.ua»; візитну картку «Moto club», капітал карту «Еліт-сервіс; візитну карту на ім`я ОСОБА_8 ; візитну карту з нерозбірливим написом; мобільний телефон марки «LG» моделі «Х135», на якому мається прозорий полімерний чохол, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; грошові кошти в сумі 114 грн., а саме: купюра номіналом 100 грн. серія УК №1576085, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЄ №6104001, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЕ №4358149, купюра номіналом 2 грн. серія СВ №2144288, купюра номіналом 1 грн. серія УФ №6787164, купюра номіналом 1 грн. серія СЗ №9425565; барсетку з матеріалу, ззовні який нагадує дерматин, чорного кольору марки «Polo GSN»; купюру номіналом 100 грн. серія УВ №4155462, які були передані на зберігання потерпілому ОСОБА_7 - повернути ОСОБА_7 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2020, на паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; карту банку «Приват-Банк» № НОМЕР_5 ; візитну картку ломбарду « Скарбниця »; лист з написом, виконаним синьою ручкою НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; кредитну карту «Paralel.ua»; візитну картку «Moto club»; капітал карту «Еліт-сервіс; візитну карту на ім`я ОСОБА_8 ; візитну карту з нерозбірливим написом; мобільний телефон марки «LG» моделі «Х135» на якому мається прозорий полімерний чохол, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; грошові кошти в сумі 114 грн., а саме: купюра номіналом 100 грн. серія УК №1576085, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЄ №6104001, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЕ №4358149, купюра номіналом 2 грн. серія СВ №2144288, купюра номіналом 1 грн. серія УФ №6787164, купюра номіналом 1 грн. серія СЗ №9425565; барсетку з матеріалу, ззовні який нагадує дерматин, чорного кольору марки «Polo GSN»; купюру номіналом 100 гривень серія УВ 4155462 - скасувати.

Керуючись ст.100,124,370,373,374 КПК України, суд, -

ухвалив:

Визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 винуватими у пред`явленому обвинуваченні за ст.186 ч.2 КК України та призначити їх покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці.

Обраний в ході досудового розслідування запобіжний захід відносно обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою залишити незмінним до вступу вироку в законну силу.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 і ОСОБА_4 рахувати з 07.02.2020.

На підставі ч.1,5 ст.72 КК України зарахувати обвинуваченим ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 07.02.2020 року по 04.04.2024 року включно із розрахунку - один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази: паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; карту банку «Приват-Банк» № НОМЕР_5 ; візитну картку ломбарду « Скарбниця »; лист з написом, виконаним синьою ручкою НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; кредитну карту «Paralel.ua»; візитну картку «Moto club», капітал карту «Еліт-сервіс; візитну карту на ім`я ОСОБА_8 ; візитну карту з нерозбірливим написом; мобільний телефон марки «LG» моделі «Х135», на якому мається прозорий полімерний чохол, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; грошові кошти в сумі 114 грн., а саме: купюра номіналом 100 грн. серія УК №1576085, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЄ №6104001, купюра номіналом 5 грн. серія ЮЕ №4358149, купюра номіналом 2 грн. серія СВ №2144288, купюра номіналом 1 грн. серія УФ №6787164, купюра номіналом 1 грн. серія СЗ №9425565; барсетку з матеріалу, ззовні який нагадує дерматин, чорного кольору марки «Polo GSN»; купюру номіналом 100 грн. серія УВ № 4155462 - повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11.02.2020, на паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; карту банку «Приват-Банк» № НОМЕР_5 ; візитну картку ломбарду « Скарбниця »; лист з написом, виконаним синьою ручкою НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; кредитну карту «Paralel.ua»; візитну картку «Moto club»; капітал карту «Еліт-сервіс; візитну карту на ім`я ОСОБА_8 ; візитну карту з нерозбірливим написом; мобільний телефон марки «LG» моделі «Х135» з прозорим полімерним чохлом, ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 ; грошові кошти в сумі 114 грн., а саме: купюру номіналом 100 грн. серія УК №1576085, купюру номіналом 5 грн. серія ЮЄ №6104001, купюру номіналом 5 грн. серія ЮЕ №4358149, купюру номіналом 2 грн. серія СВ №2144288, купюру номіналом 1 грн. серія УФ №6787164, купюру номіналом 1 грн. серія СЗ №9425565; купюру номіналом 100 гривень серія УВ 4155462, барсетку з матеріалу, ззовні який нагадує дерматин, чорного кольору марки «Polo GSN» - скасувати.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1