ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

ОСОБА_16 (в режимі відеоконференції),

потерпілої ОСОБА_17 ,

представника потерпілої ОСОБА_18 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0000901 та №0000484 за апеляційними скаргами прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_15 й ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Спаське Новомосковського району Дніпропетровської області, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , не працюючого, розлученого, маючого малолітнього сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судимого Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська від 02.09.2010 за ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 393 КК України до 13 років позбавлення волі; ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 21.02.2017 не відбуту частину покарання у вигляді 2 років позбавлення волі замінено більш м`яким покаранням - виправними роботами на строк 2 роки з відрахуванням на користь держави 20 % заробітку; ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22.02.2019 звільнено умовно-достроково від відбування покарання у вигляді виправних робіт,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровська, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, не маючого на своєму утриманні малолітніх, неповнолітніх або непрацездатних осіб, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 309 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянина України, уродженця с. Шолохове, Нікопольського району, Дніпропетровської області, освіта середня, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання за: ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років;за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_8 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 309 КК України та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 років; за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 11 років.

Окрім того, судом задоволено частково цивільні позови та стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , на користь ОСОБА_17 , на відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням, 300000 гривень з кожного.

Вирішено питання про стягнення процесуальних витрат з обвинувачених та вирішено долю речових доказів.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

Дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, п.п.11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як надання порад і вказівок, надання засобів, які сприяли вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, тобто пособництві у незакінченому замаху на умисне вбивство, - умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, як вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця; ч. 2 ст. 309 КК України, а саме як незаконне придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.3 ст. 15 та п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме як незакінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця; ч. 2 ст. 309 КК України, а саме як незаконноме придбання, зберігання психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження (далі по тексту Особа 1), надала доручення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , іншим невстановленим особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на вчинення на замовлення за попередньою змовою групою осіб умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , яка є головою Громадської організації «УКРИ», у зв`язку із проведенням останньою активної громадської діяльності на території міста Дніпра, пов`язаної із захистом прав фізичних осіб-підприємців, «малих» підприємців та потерпілих від рейдерських угрупувань.

Після чого, у невстановлений досудовим розслідування час та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , невстановленими особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, вступили між собою у попередню злочинну змову групою осіб з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , та розподілили ролі кожного учасника під час вчинення умисного вбивства.

Згідно умов попередньої змови групою осіб виконавцями злочину було визначено ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які повинні були безпосередньо вчинити умисне вбивство ОСОБА_17 .

ОСОБА_8 повинен був надати поради та вказівки ОСОБА_9 і ОСОБА_7 щодо найбільш прийнятних обставин вчинення злочину, які є необхідними для реалізації спільних злочинних намірів, спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередження виконавців про можливу небезпеку, а також, надавши автомобіль марки «Аudі», номерний знак НОМЕР_1 , який перебував в його користуванні, забезпечити транспортування виконавців з місця вчинення злочину на вказаному транспортному засобі, та таким чином сприяти вчиненню кримінального правопорушення.

З метою належної реалізації вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 , проаналізувавши наявну у відкритому доступі інформацію про потерпілу, співучасники визначили, що найзручнішим часом для скоєння злочину є час, коли ОСОБА_17 повертається за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_4 .

З метою полегшити досягнення злочинного результату, співучасники заздалегідь підготували мобільні телефони, які мали використовувати під час вчинення злочину, одяг, медичні маски та перуку з метою не бути впізнаними в подальшому.

Так, діючи в межах раніше обумовленого злочинного плану, реалізуючи злочинний умисел, направлений на скоєння умисного вбивства ОСОБА_17 на замовлення, діючи за попередньою змовою групою осіб, співучасники злочину ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , 15.07.2021 близько 18 години 15 хвилин прибули в район вчинення злочину, а саме на ділянку місцевості, розташовану навпроти автостоянки за адресою: АДРЕСА_5 , неподалік місця мешкання потерпілої ОСОБА_17 .

У той же час, у вказане місце на автомобілі марки «Аudі», номерний знак НОМЕР_1 , прибув ОСОБА_8 , де спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , стали очікувати на появу потерпілої ОСОБА_17 .

З метою підготовки до вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 , вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, зокрема вивчення прилеглої місцевості для забезпечення якнайскорішого залишення співучасниками місця вчинення злочину, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , близько 19 години 03 хвилин направилися з вищевказаного місця через двір будинку АДРЕСА_6 в напрямку будинку АДРЕСА_7 , в якому проживає потерпіла ОСОБА_17 .

Вивчивши місцевість та визначивши шляхи залишення місця вчинення злочину, ОСОБА_9 спільно з ОСОБА_7 , близько 19 години 10 хвилин повернулися до місця, на якому спільно з ОСОБА_8 раніше очікували появи потерпілої ОСОБА_17 .

В свою чергу ОСОБА_8 , виконуючи роль пособника, з метою надання порад та вказівок щодо найбільш прийнятних обставин вчинення умисного вбивства ОСОБА_17 , вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, близько 19 години 24 хвилин, направився через двір будинку АДРЕСА_6 в напрямку будинку АДРЕСА_7 , в якому проживає потерпіла ОСОБА_17 , та повернувшись, надав ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , поради та вказівки щодо найбільш прийнятних обставин вчинення злочину, які є необхідними для реалізації спільних злочинних намірів, маршруту залишення місця вчинення злочину, тощо.

Близько 19 години 40 хвилин, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , взявши з собою речі, які знаходилися у рюкзаку, що був у ОСОБА_9 , зокрема заздалегідь підготовлені кофту синього кольору з довгими рукавами, медичні маски та перуку, направилися до буд. АДРЕСА_7 , де мешкає ОСОБА_17 .

При цьому, ОСОБА_7 з метою не бути впізнаною очевидцями, одягнув на голову заздалегідь підготовлену перуку, а ОСОБА_9 одягнув медичну маску темного кольору.

У цей час ОСОБА_8 , виконуючи роль пособника, з метою попередження співучасників злочину - ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про можливу небезпеку, залишився спостерігати за навколишньою обстановкою в автомобілі «Аudi», номерний знак НОМЕР_2 , на ділянці місцевості, розташованій навпроти автостоянки за адресою: АДРЕСА_5 .

Після цього, дочекавшись доки двері під`їзду будинку АДРЕСА_7 відчинилися, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , зайшли до під`їзду вказаного будинку, піднялися на сьомий поверх, де розташована квартира АДРЕСА_8 , в якій мешкає потерпіла ОСОБА_17 , та стали її чекати. При цьому ОСОБА_9 , з метою не бути впізнаним, одягнув заздалегідь підготовлену кофту синього кольору з довгими рукавами.

Далі, в цей же день 15.07.2021, приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , перебуваючи на сьомому поверсі в будинку АДРЕСА_7 , дочекавшись доки до дверей своєї квартири АДРЕСА_8 підійде потерпіла ОСОБА_17 , діючи згідно розподілених ролей, підбігли до останньої, де, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя потерпілої ОСОБА_17 , маючи чисельну та фізичну перевагу над потерпілою, ОСОБА_9 рукою, стиснутою в кулак, наніс удар в область голови потерпілої, після чого вона присіла, прикривши голову руками. Далі. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , нанесли потерпілій не менше п`яти ударів ногами та руками в область голови та тулубу потерпілої.

В цей час їх дії були помічені мешканкою будинку АДРЕСА_7 , яка своїми криками про допомогу сполохала останніх, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , залишили місце вчинення злочину та попрямували до ділянки місцевості, розташованої навпроти стоянки на АДРЕСА_5 , де на них очікував ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , не вчинили усіх дій, які вважали необхідними для доведення злочину до кінця з причин, що не залежали від їх волі, та відповідно не довели до кінця свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_17 , вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб.

Своїми умисними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , заподіяли потерпілій ОСОБА_17 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого уламкового перелому передньої стінки лівої гайморової пазухи з явищами гемосинусу та зміщенням кісткових уламків в порожнину пазухи, відкритого перелому кісток носу зі зміщенням відламків; трьох забійних ран: в проекції зовнішнього кута лівої надбрівної дуги, у зовнішнього кута лівого ока з переходом вниз на нижню повіку лівого ока та на скаті носу праворуч, підшкірної та ретробульбарної емфіземи м`яких тканин лівої половини обличчя, синців в обох пара орбітальних областях, саден м`яких тканин обличчя,які розцінюються в комплексі як черепно-мозкова травма, та які за своїм характером відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад три тижні (більш як 21 день); саден правої та лівої верхніх кінцівок, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки; рваної рани на долонній поверхні 1-го пальця лівої кисті на суглобовій поверхні між нігтьовою та основною фалангами з переходом на тильну поверхню, які за своїм характером відносяться до легких тілесних ушкоджень, як таке, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 днів, але не більш як три тижні (21 день).

Виконуючи відведену роль пособника під час вчинення на замовлення за попередньою змовою групою осіб умисного вбивства ОСОБА_17 , близько 20 години 04 хвилини, ОСОБА_8 , будучи об`єднаним з іншими співучасниками вбивства єдиним умислом, спрямованим на позбавлення потерпілої життя, забезпечуючи заздалегідь обіцяне швидке залишення співучасниками місця вчинення злочину, дочекався ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які сіли до керованого ним автомобілю «Аudі», номерний знак НОМЕР_2 , після чого залишили на вказаному автомобілі місце вчинення злочину.

Крім того, ОСОБА_8 , маючи злочинний умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах, незаконно придбав не менше 14 (чотирнадцяти) сліп-пакетів із кристалічною речовиною загальною масою 3,0749 г, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено,- «метамфетамін», загальною масою 2,4474 г.

Після чого, усвідомлюючи, що дана речовина містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, - «метамфетамін», помістив вказані сліп-пакети із психотропною речовиною у 1 сліп-пакет з полімерного матеріалу з фіксатором, обмотав резинкою, та почав незаконно зберігати для особистого вживання, без мети збуту, до моменту її вилучення.

Так, 23.07.2021 о 18 годині 59 хвилин, у ході затримання ОСОБА_8 , співробітниками поліції під час особистого обшуку останнього у кишені сумки, яка була при ньому, було виявлено та вилучено сліп-пакет з полімерного матеріалу замотаний резинкою, вмістом якого було 14 (чотирнадцять) сліп-пакетів з полімерного матеріалу з фіксаторами, всередині яких знаходилася кристалічна речовина, масами 0,2975 г, 0,1622 г, 0,1803 г, 0,1979 г, 0,2112 г, 0,2125 г, 0,1535 г, 0,2014 г, 0,2915 г, 0,2822 г, 0,1826 г, 0, 2795 г, 0,1705 г, 0,2521 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - «метамфетамін». Маси «метамфетаміну» становлять 0,2354 г, 0,1300 г, 0,1409 г, 0,1625 г, 0,1682 г, 0,1677 г, 0,1223 г, 0,1590 г, 0,2303 г, 0,2191 г, 0,1456 г, 0,2252 г, 0,1366 г, 0,2046 г відповідно. Загальна маса «метамфетаміну» в речовинах, вилучених у ОСОБА_8 , становить 2,4474 г, що є великим розміром психотропної речовини.

Вказану психотропну речовину, обіг якої обмежено, - «метамфетамін» у великих розмірах, ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Також, ОСОБА_9 , маючи злочинний умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах, незаконно придбав не менше 10 (десяти) сліп-пакетів із кристалічною речовиною загальною масою 3,6787 г, яка у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - «метамфетамін», загальною масою 1,999 г.

Після чого, усвідомлюючи, що дана речовина у своєму складі містить психотропну речовину, обіг якої обмежено, - «метамфетамін», помістив вказані сліп-пакети із психотропною речовиною у 1 сліп-пакет з полімерного матеріалу з фіксатором, та почав незаконно зберігати для особистого вживання без мети збуту до моменту її вилучення.

Так, 22.07.2021 в період часу з 22.06 до 22.12 години, у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_9 , співробітниками поліції у ОСОБА_9 в спідній білизні, в яку останній був одягнений, було виявлено та вилучено сліп-пакет з полімерного матеріалу з фіксатором, вмістом якого було 10 (десять) пакетів з полімерного матеріалу з фіксатором, всередині яких знаходилася кристалічна речовина, масами 0,3663 г, 0,3954 г, 0,3061 г, 0,3401 г, 0,3469 г, 0,3008 г, 0,3425 г, 0,2517 і, 0,3798 г, 0,6491 г, яка містить психотропну речовину, обіг якої обмежено -«метамфетамін». Маси «метамфетаміну» становлять 0,1944 г, 0,2406 г, 0,1600 г, 0,1714 г, 0,2021 г, 0,1508 г, 0,1652 г, 0,1468 г, 0,2105 г, 0,3572 г відповідно. Загальна маса «метамфетаміну» в речовинах, вилучених у ОСОБА_9 , становить 1,999 г, що є великим розміром психотропної речовини.

Вказану психотропну речовину, обіг якої обмежено, - «метамфетамін» у великих розмірах, ОСОБА_9 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В зміненій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на необгрунтованість та не вмотивованість рішення суду та вважає, що його винуватість у вчиненні інкримінованих йому дії недоведена належним чином за стандартом поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений вказує, що з висновку судово-медичної експертизи №2363е від 14.09.2021 року вбачається наявність в потерпілої легких та середньої тяжкості тілесних ушкоджень, в той час як його звинувачують в бажанні здійснити навмисне вбивство, на підставі чого, обвинувачений вважає, що стороною обвинувачення не було доведено умисел на вчинення навмисного вбивство.

Крім того, обвинувачений вказує, що у вироку суду не зазначено якими доказами дослідженими безпосередньо в залі суду підтверджується факт замовлення вбивства конкретно йому конкретно потерпілої та іншим невстановленим особам матеріали відносно яких виділені в окреме, факт наявності окремого провадження стосовно «невстановлених осіб», провадження. Одночасно обвинувачений просить в рішенні за результатами розгляду апеляційної скарги зазначити конкретні досліджені докази які доводять факт замовлення вбивства потерпілої «невстановленою особою» «іншим невстановленим особам», якими доказами підтверджується факт захисту Ешонкуловою прав фізичних осіб-підприємців, «малих» підприємців та потерпілих від рейдерських угрупувань, факт захисту «малих» підприємців , хто конкретно ці особи, а також яким чином та від кого саме потерпіла їх захищала, які рейдерські угруповання йдеться мова.

На переконання обвинуваченого, виходячи із побудови судового рішення, його індивідуальність і несхожість на інші рішення колегії суддів, є підстави вважати, що вказаний вирок був виготовлений іншими особа на замовлення.

Вказує обвинувачений і про те, що протокол огляду місця події від 15.07.2021 не містить всіх обов`язкових складових, оскільки в ньому не зазначено підстав проведення такого огляду, а заява про вчинення кримінального правопорушення датована взагалі 16.07.2021, що на переконання обвинуваченого свідчить як про недопустимість цього доказу так і всіх інших доказів у провадженні, оскільки такі слідчі дії проведенні за відсутності підстав для їх проведення.

Зазначає обвинувачений і про порушення судом засади безпосередньості дослідження доказів, через недослідження всіх речових доказів у провадженні, а саме не були дослідженні речові докази визнані такими та зазначені в постановах т. 2 а/с 189. т. 5 а/с 50. т. 10 а/с 12. т. 10 а/с 16.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_15 в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на допущення судом першої інстанції істотних порушень вимог кримінального процесуального закону які призвели до порушення права на захист обвинуваченого.

Так, захисник вказує, що в день укладання договору на надання правової допомоги ним через електронний суд була подана заява про відкладення судового засідання призначеного на 04.03.2024 року через зайнятість та надання матеріалів справи для ознайомлення, однак судом, не дивлячись на позицію ОСОБА_20 , який просив також відкласти судовий розгляд для погодження позиції стосовно останнього слова із адвокат, безпідставно та грубо порушуючи права обвинуваченого, відмовив у задоволенні вказаного клопотання та взагалі позбавив обвинуваченого права на останнє слово. Крім того, захисник вказує, що з огляду а відмову в задоволенні його клопотання цього дня ним було подано заяву про відвід складу суддів, яка в порушення вимог закону не була розглянута.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї захисник ОСОБА_10 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, через явно обвинувальний ухил суду, неправильну оцінку обставин події, яка відбулась 15 липня 2021 року, безапеляційну довіру до показів ОСОБА_17 й невинуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

На переконання адвоката стороною обвинувачення поза розумним сумнівом не було доведено:

- факту саме замаху саме на умисне вбивство потерпілої, оскільки висновокм експерта встановлено, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_17 не є небезпечними для життя так як останні не спричинили загрозливих явищ в момент заподіяння;

- зговір між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вбивство ОСОБА_17 , оскільки не доведено, що обвинувачені мали з собою будь які предмети якими можна заподіяти смерть;

- що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 діяли за замовленням сторонніх осіб.

Адвокат звертає увагу на те, що обвинувачення ОСОБА_7 у скоєні цього злочину ґрунтується виключно на припущеннях, а не на достовірних доказах, а події, які сталися 15.07.2021 були за домовленістю за проханням потерпілої імітувати напад з метою підняття рейтингу, про, що свідчить і той факт, що потерпіла в суді замовчувала факт знайомства з Чульським, і те, що потерпіла відразу після побиття стала знімати відео на свій телефон.

Також захисник посилається і на недопустимість як доказу висновку експерта від 14.09.2021 року № 2363е, оскільки він є не підтвердженим об`єктивними даними, складеним з порушенням методичних вимог та таким, що не відповідає ст. 3, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судову експертизу», п. 1 ч. 5 ст. 69 КПК України, ч. 1, ч. 4 ст. 101 та п. 7 ч. 1 ст. 102 КПК України, а в його підсумках немає відповіді на частину питання № 1 постанови про механізм утворення виявлених тілесних ушкоджень та не вмотивованості висновку в частині віднесення деяких з виявлених ушкоджень до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

На переконання захисника вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м Дніпропетровська від 05 березня 2024 року був ухвалений незаконним складом суду, через порушення порядку автоматизованого розподілу справ між суддями та порядку обєднання кримінальних проваджень.

Крім цього, захисник вказує і на порушення права на захист обвинувачених, через заборону суду йому та захиснику Шутлів ставити запитання свідкам ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , посилаючись на те, що ці захисник не являються адвокатами обвинуваченого ОСОБА_9 в той же час, потерпіла ОСОБА_17 та її представник таку можливість мали, не дивлячись на те, що покази вказаних свідків також не стосувалися епізоду стосовно потерпілої, що на переконання захисника свідчить і про порушення принципу змагальності. Також, захисник зазначає, що за клопотанням сторони захисту до суду був викликаний для допиту судово-медичний експерт ОСОБА_23 але в супереч ст. 356 КПК України суд обмежив сторону захисту в допиті цього експерта.

Також адвокат вказує і про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, через обмеження захисника ОСОБА_15 у здійсненні його процесуальних прав.

Крім того, захисник вказує і на порушення вимог ст. 290 КПК України, через невідкриття обвинуваченому Чульському та його захисникам, а саме Кулікову та Шутлів матеріалів кримінального провадження №0000484 відносно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що тягне з собою недопустимість доказів.

Вказує захисник і на порушення таємниці нарадчої кімнати, через те, що на його переконання, відведений час колегією суддів у цій справі на нарадчу кімнату був занадто короткий, що свідчить про те, що вказаний вирок складався заздалегідь, за межами нарадчої кімнати.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_13 поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник наводить аналогічні доводи доводам адвоката ОСОБА_10 , в яких вказує на невідповідальність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильну кваліфікацію дій обвинувачених, допущення судом першої інстанціях істотних порушень кримінального процесуального закону, зокрема порушення порядку відкриття матеріалів кримінального провадження. Автоматизованого розподілу справ між суддями, порядку об`єднання кримінальних проваджень судом, , порушення права на захист обвинувачених та обмеження прав захисників і обвинуваченого у судових засіданнях.

В апеляційний скарзі адвокат ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги захисник вказує на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, через те, що під час судового засідання, після того, як адвоката ОСОБА_16 було залучено у справу лише 04.03.202, головуючим було допущено його до справи та відразу надано останнє слово обвинуваченому ОСОБА_8 , який пояснив суду, що фактично щойно його родичі уклали договір про надання правової допомоги в його інтересах з ОСОБА_16 та попрохав надати час для узгодження позиції з новим захисником, а також надати можливість захиснику ознайомитись з матеріалами, що судом було трактовано як останнє слово обвинуваченого та відразу суд видалився до нарадчої кімнати, що є суттєвим порушенням прав людини і основоположних свобод, а саме порушенні права на захист.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 в інтересах Кузьменка просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Щодо невідповідності висновків суду, адвокат зазначає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом винуватість Кузьменка у вчиненні замаху на умисне вбивство потерпілої, а судом не надано належної оцінки тому чи встановлена особа, яка «замовила» вбивство, чи повідомлено цій особі про підозру, чи існує кримінальне провадження відносно цієї особи (осіб), які матеріальні чи не матеріальні блага отримані виконавцями, при цьому, потерпіла в своїх допитах та виступах не могла визначитись з замовником її вбивства та з причиною такого замовлення.

Крім того, адвокат вказує і на порушення порядку оголошення Кузьменка в розшук, обрання йому запобіжного заходу, та повідомлення про підозру. Так. захисник вказує, що повідомлення про підозру ОСОБА_8 , як зазначає слідчий, було направлено поштою 16,07.2021 року, не за адресою проживання Кузьменка, однак підтвердження того, що повідомлення про підозру було вручене ОСОБА_8 чи близьким членам його родини в матеріалах відсутнє, як і відсутні повістки про виклик до слідчого чи прокурора, за якими ОСОБА_8 не з`явився, що могло слугувати в подальшому підставою для оголошення у розшук.

При цьому, адвокат звертає увагу на те, що в матеріалах наявне повідомлення про підозру, яке вручене невідомій та не встановленій особі ОСОБА_24 , в той час як відповідно до довідки про склад сім`ї ОСОБА_8 проживає разом зі своїми батьками: ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Акцентує увагу адвокат і на тому, що в клопотанні слідчого про дозвіл на затримання з метою приводу ОСОБА_8 яке датоване 19.07.2021 було зазначено про те, що ОСОБА_8 вже оголошений у розшук 20.07.2021 року.

За вказаних обставин адвокат вважає, що всі слідчі (процесуальні дії) до моменту затримання ОСОБА_8 були проведені з особою, без належного процесуального статусу, а в подальшому і затримання з особистим обшуком також були проведені з порушенням. Вказує захисник і про порушення права на захист обвинуваченого під час затримання та особистого обшуку обвинуваченого, під час якого, як стверджує адвокат ОСОБА_27 були підкинуті наркотичні засоби. В той же час, судом не були допитані поняті які були присутні під час затримання.

Також адвокат зазначає, що слідчі процесуальні дії у цьому провадженні були проведенні неуповноваженим слідчим ОСОБА_28 ,

Зазначає захисник і про недопустимість як доказу протоколу огляду відео за участі залегендованої особи, яка впізнала ОСОБА_29 , та порушення принципу змагальності сторін при допиті цієї особи, через відсутність достатніх даних про особу свідка та даних, що можуть компрометувати його.

Також адвокат вказує і про суперечності в показах потерпілої, які були нею надані на досудовому розслідування з тими що вона надавала суду, й те, що жоден із допитаних свідків у суді не підтвердив причетність ОСОБА_30 до вчиненого правопорушення, як не підтверджується вказане і письмовими доказами у провадженні.

Що стосується доводів захисника про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, то адвокат наводить доводи аналогічні викладеним доводам інших захисників, зокрема стосовно порушення порядку автоматизованого розподілу справ між суддями та порядку об`єднання кримінального провадження, внаслідок чого ухвалення вироку незаконним складом суду, а також порушення права на захист обвинуваченого, через відмову суду у задоволенні клопотання про відкладення судового засідання та надання часу обвинуваченому ОСОБА_27 для узгодження позиції із захисником Воротиліним, так само як і обвинуваченому ОСОБА_20 із захисником Тумановим.

Захисник ОСОБА_14 в інтересах ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги захисник наводить доводи аналогічні доводам захисника ОСОБА_11 , зокрема в частині невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, не доведеність винуватості обвинуваченого Кузьменка у вчиненні інкримінованих йому злочинів, недопустимості доказів у провадженні та допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, через порушення порядку автоматизованого розподілу справ між суддями, порядку об`єднання кримінальних провадження, та незаконного складу суду, а також і щодо порушення права на захист як обвинуваченого Кузьменка так і інших обвинувачених.

Захисник ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанція скасувати та призначити новий розгляд.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги захисник посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону й наводить доводи аналогінчі викладеним вище.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Ухвалити новий вирок, яким призначити:

ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 15 років;

ОСОБА_8 покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 років;

- за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років;

ОСОБА_9 покарання:

- за ч. 5 ст. 27, ч. З ст. 15, п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 років;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років.

Початок строку відбування покарання, призначеного обвинуваченому, ОСОБА_9 обчислювати з 22.07.2021.

У решті вирок суду залишити без змін.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги прокурор, не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини кримінального правопорушення та доведеність вини обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у скоєних ними злочинах, вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених.

Так, прокурор вказує, що суд не надав належної оцінки тому, що протоколом огляду місця події від 22.07.2021, протоколом затримання підтверджується, що обвинуваченого ОСОБА_9 було затримано 22.07.2021 о 21.50 годині, тоді як у вироку зазначено, що початок строку відбування покарання обчислювати з 23.07.2021, чим не враховане у строк відбування покарання день затримання ОСОБА_9 , що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальності, яке виразилось у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню - ч. 5 ст. 72 КК України.

Крім того, на переконання прокурора, суд призначаючи обвинуваченим покарання за вчинення замаху на умисне вбивство не надав належної оцінки тому, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 скоїли умисний особливо тяжкий злочин проти життя особи, який представляє дуже велику суспільну небезпеку, вважається найбільш небезпечним, найтяжчим злочином проти особи, діяли за попередньою змовою з між собою та іншими особами, усвідомлювали суспільну небезпечність а також іншим обставинам кримінального провадження, та особам обвинувачених, які вину у вчиненому не визнали не сприяли у повному розкритті злочинів, у скоєному не розкаялися, не продемонстрували готовність внести зміни в своє життя у зв`язку із скоєнням кримінального правопорушення, не вибачилися перед потерпілою та їх посткримфнальній поведінці, які після скоєння злочину не залишилися на місці скоєння злочину, не надали медичної або іншої допомоги потерпілій, не викликали «швидку медичну допомогу», навпаки, з місця скоєння злочину зникли, в подальшому виїхавши з міста; вимкнули засоби зв`язку; позбавились транспортних засобів, за якими їх могло бути встановлено та викрито; перейшли на нелегальне становище; в подальшому не намагались з`ясувати стан здоров`я потерпілої; що вказує на винятковий високий ступінь суспільної небезпеки обвинувачених.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції обвинувачені та їх захисники підтримали свої апеляційні скарги та просили вирок суду першої інстанції скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували.

Прокурор, потерпіла та її представник заперечували проти задоволення апеляційних скарги сторони захисту, вважали їх безпідставними, а вирок суду в частині визнання обвинувачених винуватими у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень законним та обгрутованим, у зв`язку з чим просили апеляційні скарги сторони захисту залишити без задоволення. При цьому, повністю підтримали апеляційну скаргу прокурора та просили вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного покарання обвинуваченим та ухвалити новий вирок в цій частині.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України мотивувальна частина вироку має містити насамперед формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Суд в мотивувальній частині вироку повинен вказати ті діяння обвинуваченого, за які засуджується особа та які знайшли своє підтвердження безпосередньо в ході судового розгляду, встановлені саме судом і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

За змістом ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, встановлених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора, а в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи у суді першої інстанції є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Частиною 1 статті 410 КПК України передбачено, що неповним визнається судовий розгляд, під час якого залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду та висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження обґрунтованості доводів апеляційних скарг, апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, а також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами, безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що призвело до істотних суперечностей, з огляду на таке.

Як видно з вироку суду, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15 та п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у наданні порад і вказівок, наданні засобів, які сприяли вчиненню кримінального правопорушення іншими співучасниками, тобто пособництві у незакінченому замаху на умисне вбивство, - умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, як вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , кожного окремо, визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 та п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме у незакінченому замаху на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене на замовлення за попередньою змовою групою осіб, оскільки обвинувачений з причин, що не залежали від його волі, не вчинив усіх дій, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця.

При цьому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , визнано винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин без мети збуту, у великих розмірах.

Обгрунтовуючи свої висновки суд першої інстанції послався на показання потерпілої, свідків, а також письмові докази, які вважав належними та допустимими, спростовуючи доводи сторони захисту.

Водночас, суд не надав належної оцінки доводам сторони захисту стосовно порушень вимог КПК України під час проведення огляду місця події від 22.07.2021. під час якого було фактично проведено обшук ОСОБА_9 та виявлено і вилучено сліп-пакети з кристалічною речовиною. Також належним чином не перевірено та не надано оцінки доводам сторони захисту про відсутність в матеріалах кримінального провадження даних, які б стали підставою для проведення 22.07.2021 огляду місця події, зокрема ділянки місцевості поблизу будинку АДРЕСА_9 , в ході якого виявлено особу, яка відмовилася представитися (в подальшому встановлена як ОСОБА_9 ), та в якої вилучено сліп-пакети з кристалічною речовиною та проведення фактично обшуку особи до внесення відомостей до ЄРДР.

Відповідно до ст. 86 КПК доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов.

За змістом статей 214, 223, 237 КПК огляд є слідчою (розшуковою) дією, спрямованою на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні, що проводиться в межах досудового розслідування кримінального провадження. Перед проведенням слідчої (розшукової) дії особам, які беруть в ній участь, роз`яснюються їх права та обов`язки, передбачені КПК, а також відповідальність, установлена законом. Здійснення досудового розслідування до внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань або без такого внесення не допускається і тягне за собою відповідальність, встановлену законом. У невідкладних випадках огляд місця події може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після огляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 7 червня 2018 року в справі № 740/5066/15-к підставою для проведення огляду місця події слугує інформація про вчинення кримінального правопорушення, зафіксована у певній процесуальній формі. Без наявності такої інформації проведення огляду місця події не допускається.

У матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б стали підставою для проведення огляду місця події.

Згідно ч. 1 ст. 237 КПК, об`єктами огляду з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення можуть бути місцевість, приміщення, речі та документи, що зумовлює класифікацію видів цієї слідчої дії. Всупереч твердженням суду, одяг, який одягнений на особі та сама особа, не може бути окремим об`єктом огляду.

За таких обставин проведений органом досудового розслідування 22.07.2021 року огляд фактично є обшуком, який згідно приписів ч. 2 ст. 234 КПК здійснюється лише на підставі ухвали слідчого судді та після внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ч. 3 ст. 214 КПК).

Право на проведення обшуку відповідно до ст. 234 КПК виникає на підставі ухвали слідчого судді. Проведення обшуку особи уповноваженою службовою особою, слідчим, прокурором без ухвали слідчого судді може бути здійснено лише під час затримання згідно положень ч. 3 ст. 208 КПК, за умови дотримання вимог ст. ст. 233 та 236 КПК, та/або на підставі ч. 5 ст. 236 КПК, тобто за рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження.

Вказані обставини не отримали належної оцінки суду, який поклав в основу вироку дані протоколу огляду, а також докази, отримані за результатами проведення зазначеної слідчої дії, у зв`язку з чим суд дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.

Крім того, не можна не звернути увагу і на суперечливість висновків суду стосовно підстав проведення огляду місця події від 22.07.2021, оскільки суд спочатку вказує, що фактично огляд був проведений через те, що органом досудового розслідування здійснювалися заходи до розшуку підозрюваного ОСОБА_8 , телефон якого 16.07.2021 року реєструвався в тому числі у м. Кам`янське., в ході яких було встановлено особу, яка побачивши співробітників намагався втекти, й одночасно суд зазначає, що огляд місця події був невідкладною слідчою дією, проведений до внесення відомостей до ЄРДР, здійснювався з метою перевірки інформації про незаконне зберігання наркотичних речовин.

Водночас, з протоколу затримання від 23.07.2021 видно, що ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та під час затримання було здійснено обшук ОСОБА_9 у якого нічого виявлено та вилучено не було.

При цьому, відхиляючи такі доводи сторони захисту суд першої інстанції безпідставно послався на те, що хоча затримання та обшук ОСОБА_9 оформлено протоколом огляду місця події від 22.07.2021 року, а протокол затримання та особистого обшуку складено пізніше, однак вказане жодним чином не порушило його основоположні права і свободи, а вилучення речових доказів під час проведення вказаної слідчої дії не порушило право особи мовчати, оскільки вони не залежать від волі особи, тобто фактично здійснив аналіз допустимості вказаних доказів в контексті положень ч. 1 ст. 87 КПК України, без взаємозв`язку з ч. 2 ст. 87 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 31 травня 2018 року (справа № 236/439/16-к), оскільки при здійсненні огляду місця події слідчий фактично провів особистий обшук особи та таким чином порушив вимоги кримінального процесуального закону, якими не передбачено повноважень здійснення такої слідчої дії до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Оскільки протокол огляду місця події, в якому відображено вилучення в особи речовини (яка в подальшому за висновком експерта виявилась наркотичним засобом чи психотропною речовиною), є ключовим доказом який отриманий з порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд також вважає обґрунтованими й доводи сторони захисту стосовно наявності сумнівів щодо правдивості показів свідка ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який був присутнім в якості понятого при проведені огляду місця події 22.07.2021, під час якого у ОСОБА_9 було виявлено та вилучено речовину, схожу на наркотичну та який був допитаний судом першої інстанції.

Сторона захисту в вказувала на те, що зазначений свідок вже неодноразово співпрацював з правоохоронними органами, приймав участь у слідчих розшукових діях в інших кримінальних провадження, в тому числі в деяких з них був ключовим свідком.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами апеляційної скарги сторони захисту та ставить під обґрунтований сумнів правдивість показів цього свідка з огляду й на ту обставину, що зазначений свідок є підконтрольним правоохоронним органам, неодноразово, в межах різних кримінальних проваджень, залучався до співпраці з останніми, використовувався як свідок або безпосередній «очевидець» подій, який неодноразово надавав викривальні обвинувачених покази.

Зокрема, в провадженні апеляційного суду та безпосередньої цієї колегії перебувало інше кримінальне провадження, де свідок ОСОБА_32 був єдиним та ключовим «очевидцем» події кримінального правопорушення та на показах якого ґрунтувалось пред`явлене обвинувачення, що поза розумним сумнівом вказує на те, що свідок ОСОБА_32 залежний від правоохоронних органів та є підконтрольним їм, а тому, під час нового розгляду в суді першої інстанції суду слід детально, повно та всебічно перевірити покази зазначеного свідка, з урахуванням доводів сторони захисту в цій частині.

Сторона захисту також ставила під сумнів допустимість як доказу протоколу перегляду відеозаписів від 10.12.2021, згідно з яким були переглянуті відеозаписи зі свідком « ОСОБА_33 », який зазначив, що особа в темних шортах та майці, темній кепці, зафіксована на відеозаписах з камер спостереження, яка проходила через двір та у зворотному напрямку є ОСОБА_8 , а автомобіль «Ауді» є автомобілем, на якому у липні 2021 року пересувався ОСОБА_34 .

Суд першої інстанції спростовуючи такі доводи зазначив, що з огляду на знайомство свідка з Кузьменком, а також неможливість провести впізнання за відеозаписами, через те що на відеозаписах не було зображено не менше чотирьох осіб однієї статі, які б не мали різких відмінностей у віці, зовнішності та одязі з особою, яка підлягає впізнанню, тому суд вважав що органом досудового розслідування було обрано правильну процесуальну форму фіксації відомостей у кримінальному провадженні.

Між тим, апеляційний суд зауважує, що такі висновки суду є суперечливими, оскільки суд вказуючи про те, що виходячи з положень абзацу 2 частини 7 ст. 228 КПК України, проведення впізнання особи за відеозаписами є неможливим, зазначає, що фактично було проведено впізнання за відеозаписами, а відтак суд першої інстанції безпідставно прийняв до уваги впізнання у формі огляду та поклав їх в основу обвинувального вироку.

До того ж, сторона захисту ставила під сумнів покази свідка Плеханова, який при впізнанні Кузьменка на відеозаписах та автомобілю яким останній керував на час вчинення кримінального правопорушення, вказував що особисто з Кузьменком знайомий не був, а лише знає його як особу яка відвідувала спортивний зал, в який ходив і свідок, при цьому під час допиту цього свідка в судовому засіданні, свідок не змін згадати ні назву спортивного залу ні його адресу.

Також, залишились без належної уваги і доводи сторони захисту щодо допустимості протоколу пред`явлення для впізнання від 23.07.2021 за участю свідка ОСОБА_35 .

Так, сторона захисту вказувала, що з цього протоколу видно, що свідок ОСОБА_36 впізнав за фотознімками, на яких зображено 4 портрети осіб, ОСОБА_9 як особу з рюкзаком та татуюванням на руці у вигляді павутиння, яку 15.07.2021 бачив поблизу будинку АДРЕСА_7 , та яка близько 20.00 години зайшла з іншою особою до під`їзду вказаного будинку, а через декілька хвилин вибігли з нього та побігли в невідомому напрямку.

Разом з цим, в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_36 повідомив, що впізнавав особу за татуюванням на лікті у вигляді павутиння, по обличчю, надбрівні дуги, ніс, очі. При цьому, свідок зазначив, що татуювання було пред`явлено для впізнання, натомість матеріали кримінального провадження не містять відомостей що вказують на те, що свідку були пред`явленні для впізнання будь-які татуювання.

Крім того з протоколів огляду предметів від 06.12.2021 оптичних носіїв інформації, отриманих в ході тимчасового доступу до інформації операторів мобільного зв`язку, слідує про фіксацію використання телекомунікаційних послуг абонентами НОМЕР_3 (далі - 3330), (далі - 3135), (далі - 3239), (далі - 2712), (далі - 1009), які використовували ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та інші особи.

Водночас з досліджених судом доказів також вбачається що обвинувачені в день вчинення кримінального правопорушення користувалися автомобілем «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_4 , та взаємодіяли з особою, під керуванням якої перебував вказаний автомобіль та який був абонентом мобільного зв`язку з номером телефону НОМЕР_5 .

В той же час в усіх цих протоколах під абонентом мобільного зв`язку НОМЕР_6 замість невстановленої особи, як стерджує суд першої інстанції, зазначається, як можливий співучасник злочину ОСОБА_37 . Водночас згідно пред`явленого обвинувачення автомобіль «Hyundai Sonata» темного кольору жодним чином взагалі не фігурує.

При цьому, ухвалами слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2021 року накладено арешт майна на речові докази - транспортні засоби: автомобіль марки «Аudi», д/н НОМЕР_7 та автомобіль марки «Hyundai Sonata», державний номер НОМЕР_4 та судом у цьому проваджені було вирішено долю цього автомобілю.

Зазначеним обставинам суд першої інстанції належної оцінки не надав та прийшов до передчасних висновків про належність та допустимість вказаних доказів.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому відповідно до ч. 4 ст. 17 КПК усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на користь такої особи.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

З одного боку, стандарт доведення поза розумним сумнівом передбачає, що сумнів не повинен бути суто умоглядним, а має ґрунтуватися на певних установлених судом обставинах або недоведеності важливих для справи обставин, що дає підстави припускати такий розвиток подій, який суперечить версії обвинувачення і який неможливо спростувати наданими сторонами доказами.

З іншого боку, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (див. постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 р. у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 р. у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 р. у справі № 760/23459/17 та ін.).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, які обґрунтовано ставлять під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

Згідно з визнаним судом доведеним обвинуваченням у невстановлений час та місці, при невстановлених обставинах, невстановлена особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, надала доручення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , іншим невстановленим особам, матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, на вчинення на замовлення за попередньою змовою групою осіб умисного вбивства, тобто протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , яка є головою Громадської організації «УКРИ», у зв`язку із проведенням останньою активної громадської діяльності на території міста Дніпра, пов`язаної із захистом прав фізичних осіб-підприємців, «малих» підприємців та потерпілих від рейдерських угрупувань.

Після чого у невстановлений досудовим розслідування час та місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , невстановленими особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, вступили між собою у попередню злочинну змову групою осіб з метою умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , та розподілили ролі кожного учасника під час вчинення умисного вбивства, де виконавцями злочину було визначено ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 повинен був надати поради та вказівки ОСОБА_9 і ОСОБА_7 щодо найбільш прийнятних обставин вчинення злочину, які є необхідними для реалізації спільних злочинних намірів, спостерігати за навколишньою обстановкою з метою попередження виконавців про можливу небезпеку, а також, надавши автомобіль марки «Аudі», номерний знак НОМЕР_1 , який перебував в його користуванні, забезпечити транспортування виконавців з місця вчинення злочину на вказаному транспортному засобі, та таким чином сприяти вчиненню кримінального правопорушення.

…...

Співучасники злочину ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , 15.07.2021 близько 18 години 15 хвилин прибули в район вчинення злочину, а саме на ділянку місцевості, розташовану навпроти автостоянки за адресою: АДРЕСА_5 , неподалік місця мешкання потерпілої ОСОБА_17 у той же час, у вказане місце на автомобілі марки «Аudі», номерний знак НОМЕР_1 , прибув ОСОБА_8 , де спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , стали очікувати на появу потерпілої ОСОБА_17

.......

Дочекавшись доки двері під`їзду будинку АДРЕСА_7 відчинилися, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , зайшли до під`їзду вказаного будинку, піднялися на сьомий поверх, де розташована квартира АДРЕСА_8 , в якій мешкає потерпіла ОСОБА_17 , та стали її чекати. При цьому ОСОБА_9 , з метою не бути впізнаним, одягнув заздалегідь підготовлену кофту синього кольору з довгими рукавами.

Далі, в цей же день 15.07.2021, приблизно о 20.00 годині, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , перебуваючи на сьомому поверсі в будинку АДРЕСА_7 , дочекавшись доки до дверей своєї квартири АДРЕСА_8 підійде потерпіла ОСОБА_17 , діючи згідно розподілених ролей, підбігли до останньої, де, реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_17 , вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті людини та бажаючи їх настання, з метою позбавлення життя потерпілої ОСОБА_17 , маючи чисельну та фізичну перевагу над потерпілою, ОСОБА_9 рукою, стиснутою в кулак, наніс удар в область голови потерпілої, після чого вона присіла, прикривши голову руками. Далі. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , нанесли потерпілій не менше п`яти ударів ногами та руками в область голови та тулубу потерпілої.

В цей час їх дії були помічені мешканкою будинку АДРЕСА_7 , яка своїми криками про допомогу сполохала останніх, після чого ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , залишили місце вчинення злочину та попрямували до ділянки місцевості, розташованої навпроти стоянки на АДРЕСА_5 , де на них очікував ОСОБА_8

.....

Водночас, не погоджуючись з пред`явленим обвинуваченням, сторона захисту, не заперечували ні факт нападу ОСОБА_20 та ОСОБА_38 на потерпілу, ні час та місце, ні те, що ОСОБА_27 перебував поблизу з місцем мешкання потерпілої та як до вчинення нападу так і після підвозив ОСОБА_20 та ОСОБА_39 , однак обвинувачені та їх захисники на протязі судового розгляду вказували що умислу на вбивство потерпілої не мали, й дії сусідки, яка їх побачила й закричала, не стали причиною завершення їх дії, оскільки ті вже фактично були закінчені й обвинувачені збиралися залишити місце.

Цим доводам сторони захисту суд першої інстанції жодної належної оцінки не надав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Питання про наявність чи відсутність умислу на вбивство необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного й потерпілого, що передувала події, їхні стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Водночас, замах на вбивство може бути вчинений лише за наявності прямого визначеного умислу на заподіяння смерті потерпілому, коли особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Визначальним також є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.

Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом. За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали фактично.

На необхідності врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій неодноразово звертав увагу Верховний Суд у своїх постановах від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі № 348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к тощо.

Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.

Свої висновки про спрямованість умислу обвинувачених саме на вбивство потерпілої ОСОБА_17 суд обґрунтував тим, що зміна обвинуваченими мобільних терміналів, перебування кожного з них як абонентів в зоні дії одних і тих станцій мобільного зв`язку протягом декількох діб в районі місця проживання ОСОБА_17 , наявність телекомунікаційних з`єднань між усіма учасниками в дуже короткий проміжок часу 15.07.2021 року 2 хвилини до вчинення нападу та одразу після нього, коротка тривалість розмов, подальше вимкнення мобільних терміналів, втеча ОСОБА_7 та ОСОБА_40 з під`їзду саме до автомобіля «АУДІ», де їх чекав ОСОБА_8 та моментальне залишення місця на автомобілі з великою швидкістю по шляху, протилежному для руху в сторону вул. Березинської, в напрямку якої через деякий час попрямував вказаний автомобіль, дуже велика кількість телефонних перемов (розмов тощо) ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 між собою, причому на протязі нетривалого часу, які мали між собою ланцюговий взаємопов`язаний характер, зворотній ланцюг взаємопов`язаного спілкування обвинувачених між собою, що логічно і безумовно вписується в картину подій, викладених у обвинувальному акті та об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України.

Відтак суд дійшов висновку, що саме умисні, спільні, заздалегідь скоординовані дії співучасників, спрямовані як на підготовку до скоєння злочину так і безпосередньо скоєння злочину, після скоєння злочину, свідчать про мобілізованість, усвідомленість та цілеспрямованість дій ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на вчинення вбивства ОСОБА_17 .

Між тим як вже зазначалося вище, вказаних фактів не заперечували і обвинувачені а саме факту змови на вчинення нападу на потерпілу. Разом з тим, наведене судом обґрунтування підстав, з яких доводи сторони захисту були відхилені, на думку апеляційного суду не є достатнім і не виключає існування версії сторони захисту про те, що обвинувачені не мали прямого умислу на вбивство потерпілої.

Також суд зазначив, що про наявність в обвинувачених прямого умислу на позбавлення життя потерпілої свідчить ті обставини, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як особи чоловічої статі, неочікувано для ОСОБА_17 , здійснили напад на неї, яка є особою жіночої статі, усвідомлюючи, що вони набагато більш фізично розвинуті та сильніші ніж потерпіла, треновані, спортивної статури, тому так званий «розклад сил» в даній обстановці був безумовно не на користь потерпілої, а на користь обвинувачених.

Між тим, такі висновки суду грунтуються на припущеннях, та суд першої інстанції не звернув належну увагу на те, що згідно з висновком судово-медичної експертизи №2363е від 14.09.2021, в результаті дій обвинувачених потерпіла отримала лише легкі та середньої тяжкості тілесні ушкодження, причому які не становили загрози для життя. Також вказаним висновком експерта встановлено, що виявлені у неї тілесні ушкодження не відображають на собі характерологічні особливості та розміри травмуючи предметів, яким були нанесені, можливо лише вказати, що вони спричинені від не однократної механічної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою жорсткою або напівжорсткою контактуючою поверхнею, що діяв (діяли) в область обличчя та верхніх кінцівок. Враховуючи характер, локалізацію та кількість виявлених у неї тілесних ушкоджень, можливо вказати, що вони спричинені від не менш як 5-ти механічних дій.

До того ж, суд не надав належної оцінки тим обставинам, що обвинувачені не мали жодного знаряддя злочину, згідно з встановленими судом обставинами, та показами зокрема свідка ОСОБА_41 наносили удари руками та ногами, а подія відбувалася в приміщенні загального користування багатоповерхового будинку, в будній день у вечері, в світлу пору доби, коли мешканці будинку здебільшого або повертаються додому після роботи, або вже знаходяться вдома. При цьому, з встановлених судом обставин, показів самої потерпілої та свідка ОСОБА_41 видно, що дії обвинувачених, а саме нанесення потерпілій ударів тривали короткий проміжок часу.

Є суперечливими і висновки суду щодо того, що обвинувачені свідомо розраховували на власну силу та навички, тому у них не було сенсу або потреби для застосування будь якої зброї або інших пристосованих предметів при скоєнні злочину відносно потерпілої, оскільки навіть за такого розвитку подій, у обвинувачених не було б жодних перепон довести умисел на вбивство потерпілої до кінця.

Роблячи такий висновок про численну та фізичну перевагу обвинувачених над потерпілою, суд першої інстанції належним чином не обгрунтував чому обвинувачені не завершили вчинення злочину та не довели свій умисел до кінця, враховуючи те, що їх дії вже були викритими та ніщо їм не заважало нанести ушкодження в життєво важливі органи, що в подальшому могло б призвести до смерті потерпілої.

Одночасно суд першої інстанції прийшов до висновку, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 здійснювали ретельну підготовку до вчинення злочину, а саме стеження за ОСОБА_42 з метою вивчення її маршруту та графіку пересування потерпілої, способу її життя та поведінки, встановлення кола спілкування ОСОБА_42 , планування своїх дій як до злочину, безпосередньо під час скоєння злочину, та після скоєння злочину, в тому числі шлях безперешкодного зникнення з місця скоєння злочину.

Між тим, з огляду такі висновки суду та ретельну підготовку обвинувачених до вчинення нападу на потерпілу, зокрема і підготування шляхів відходу, та вивчення маршруту пересування потерпілої, який як вона зазначила не змінювався, тобто розуміючи, що для їх дій з моменту як потерпіла зайшла до будинку й до повернення її чоловіка у них обмежений час, за наявності у них умислу на вчинення вбивства, якк про це стверджує сторона обвинувачення та до таких висновків дійшов суд, суд належним чином не обгортував чому здійснюючи такого роду спланований план вчинення злочину, обвинувачені розраховували на власні сили й не взяли з собою жодного знаряддя вчинення злочину. При цьому, з огляду на ретельну спланованість їх відходу у них була б реальна можливість позбутися знарядь вчинення злочину як речових доказів.

Зазначене свідчить про передчасність висновку суду, що умисел обвинувачених був направлений саме на вбивство потерпілої.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що умисним вбивством, вчиненим на замовлення (п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України), є умисне позбавлення життя потерпілого, здійснене особою (виконавцем) за дорученням іншої особи (замовника). Таке доручення може мати форму наказу, розпорядження, а також угоди, відповідно до якої виконавець зобов`язується позбавити потерпілого життя, а замовник - вчинити або не вчинити в інтересах виконавця певні дії матеріального чи нематеріального характеру. В останньому випадку, коли доручення має форму угоди, умисне вбивство кваліфікується за п. 11 ч. 2 ст. 115 незалежно від того, коли було вчинено обіцяні виконавцеві дії матеріального чи нематеріального характеру - до чи після вбивства, виконав чи не виконав їх замовник, збирався він це робити чи ні.

Під діями матеріального характеру слід, зокрема, розуміти: сплату виконавцеві винагороди за вчинення вбивства, передачу чи збереження прав на майно, звільнення від майнових зобов`язань тощо, а під діями нематеріального характеру - будь-які дії, вчинення чи невчинення яких безпосередньо не пов`язане з матеріальними інтересами виконавця вбивства (наприклад, допомога у працевлаштуванні, вирішенні певних життєвих проблем, звільнення від кримінальної відповідальності, залучення до вчинення інших злочинів, якщо цього бажає виконавець, тощо).

Мотив дозволяє визначити, чому особа вчиняє злочин, а мета заради чого, на який результат спрямовано його суспільно небезпечну діяльність. Звідси очевидно, що, по-перше, про мотив і мету злочину можна говорити лише у випадку вчинення умисних злочинів. При цьому мета може бути тільки в злочинах, вчинюваних із прямим умислом, оскільки вона є свідченням бажання певного наслідку. По-друге, суб`єктивна сторона містить у собі не всі мотиви і мету, а тільки ті з них, що визначають суспільну небезпечність, антисоціальну спрямованість діяння, впливають на ступінь його тяжкості або на ступінь суспільної небезпечності особи винного.

Суд визнав доведеним і той факт, що мотивом скоєння обвинуваченими ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 злочину, є його вчинення на замовлення за попередньою змовою групою осіб умисного вбивства ОСОБА_17 , оскільки остання є головою Громадської організації «УКРИ», та у зв`язку із проведенням потерпілою активної громадської діяльності на території міста Дніпра, пов`язаної із захистом прав фізичних осіб-підприємців, «малих» підприємців та потерпілих від рейдерських угрупувань, заняття потерпілою з цього приводу безкомпромісної позиції.

Водночас, суд першої інстанції не навів будь-яких доказів на підтвердження того, що громадська діяльність потерпілої призвела чи могла призвести до викриття чи припинення на території м. Дніпра діяльність рейдерських угрупувань, як і відсутні будь-які докази того, що обвинувачені займалися такою діяльністю, чи перебували в зв`язках з ними, або ж будь-яким чином спілкувалися з особами проти яких вела свою діяльність ОСОБА_17 , а також не встановив, яким саме чином громадська діяльність потерпілої вплинула з одного боку на захист прав та свобод фізичних осіб-підприємців, «малих» підприємців та потерпілих від рейдерських угрупувань, а з іншого боку на діяльність злочинних угрупувань.

До того ж, як зазначила потерпіла, та чого не заперечує сторона обвинувачення, після вчинення нападу на неї вона повідомила органу досудового розслідування перелік осіб, які можуть бути причетними до замаху на її вбивство, тобто тих, хто потенційно міг замовити її вбивство, про вказаних осіб вона повідомляла як і в суді першої інстанції так в суді апеляційної інстанції (їх перелік постійно доповнювався).

В той же час, в межах кримінальних проваджень, які переглядатися апеляційним судом, враховуючи позицію сторони захисту, які вкзували про відсутність будь-якого провадження стосовно замовника злочину, прокурором не надано будь-яких доказів на перевірку версії потерпілої з приводу замовлення її вбивства.

При цьому, як зазначив прокурор, органом досудового розслідування було проведено перевірку осіб на яких вказувала потерпіла, як на можливих замовників й за результатом досудового розслідування у виділеному провадженні така версія підтверджена не була.

Прокурор не зміг пояснити якими доказами підтверджується саме вчинення замаху на вбивство на замовлення, лише продовжував наполягати на тому, що згідно зі ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, які пред`явлено обвинувачення та лише в межах обвинувального акту. На що, апеляційний суд також зазначає, що дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, сторона обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. А відтак за наявності розумних сумніві у спроможності версії сторони обвинувачення, прокурор не вжив жодних заходів стосовно спростування позиції сторони захисту чи підтвердження позиції сторони обвинувачення.

Разом з цим, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор вказав що незважаючи на те, що органом досудового розслідування особу замовника встановлено не було, версія сторони обвинувачення повністю підтверджується з огляду на те, що обвинувачені самі не заперечують, що їх дії були вчиненні на замовлення, однак вказують що замовником була потерпіла.

Потерпіла також зазначила, що вона вже раніше зверталася до правоохоронних органів з приводу можливого готування вчинення на неї замаху на вбивство.

В той же час, в матеріалах кримінального провадження наявна копія висновку о/у СКП ВП №9 від 27.04.2021 згідно з яким перевірку по зверненню ОСОБА_17 про погрози ОСОБА_43 фізичною розправою, припинено, у зв`язку з відсутністю реальних підстав побоюватися здійснення даних погроз та матеріали зареєстровані в ЖЄО за №1273 списано до справи ВП.

При цьому, як зазначила потерпіла, бездіяльність органу досудового розслідування нею не оскаржувалася та від застосування стосовно неї запропонованих заходів безпеки відмовилася.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що на протязі судового розгляду обвинувачений ОСОБА_20 вказував що він був раніше знайомий з потерпілою та саме вона під час мітингу біля Дніпровського суду підійшла до нього та попросила допомоги, при цьому, потерпіла спочатку взагалі заперечувала факт знайомства з ОСОБА_20 , й пізніше змінила свої покази та вказала, що можливо вона була раніше знайома з останнім.

При цьому, свідок ОСОБА_44 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначив, що з ОСОБА_7 ОСОБА_17 здається перетиналась, вони бачились з ним, бо він також громадський діяч.

В той же час, відразу після нападу на неї, потерпіла вийшла до прямого ефіру та повідомила, що її побили невідомі чоловіки на замовлення ОСОБА_45 , при цьому, про ОСОБА_7 , з яким вона була раніше знайому та якого потім все ж таки впізнала за фотознімками, потерпіла не згадувала.

Відтак апеляційний суд констатує відсутність будь-яких доказів про те, що дії обвинувачених були спрямовані на заподіяння смерті потерпілої так і на відсутність доказів щодо особи яка замовила, що з точки зору кримінального права виключає в їх діях склад кримінального правопорушення, передбаченого п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

Крім того, окрім зазначених суперечностей, суд належним чином не перевірив і доводи сторони захисту з приводу того, що вперше під час проведення впізнання за фотознімками потерпіла впізнала, як особу яка здійснила напад на неї обвинуваченого ОСОБА_8 , й в подальшому, після затримання ОСОБА_7 та проведення портретної експертизи, вже впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка наносила їй тілесні ушкодження. При цьому, чому на досудовому слідстві вона спочатку точно впізнавала ОСОБА_30 потерпіла суду пояснити не змогла.

Разом з цим, в судовому засіданні суду першої інстанції та під час проведення слідчого експерименту, потерпіла вказувала, що в той час як вона відкривала ключем двері квартири, вона побачила як в тамбур заходять двоє молодих людей, один вище, інший нижче, котрий вище йшов перший. Звернула увагу, що дані люди не схожі на жильців, які знімають дальню квартиру. Вони дивилися на неї, підійшли до неї. Той хлопець, який вище, наніс їй удар. Нападники була одягнуті в темний одяг. В першого була одягнута маска.

Водночас, згідно з показами свідка ОСОБА_41 , яка була безпосередній свідком події, на площадку до них «залетіли» двоє чоловіків і почали бити ОСОБА_46 .. За тривалістю, від «заходу» цих людей та до їх втечі - це було дуже швидко, пройшло менше хвилини.

Крім того, ні свідок, ні потерпіла не повідомляли, що обвинувачеві щось говорили чи спілкувалися між собою під час нападу, зокрема висловлювали погрози на заподіяння смерті, зокрема і того за що були вчиненні такі дії.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції не усунув вказаних суперечностей, та не надав належної оцінки зазначеним обставинам.

Крім того, потерпіла в судовому засіданні суду апеляційної інстанції стверджувала що подавала клопотання про перевірку версії сторони захисту стосовно замовлення нею самою нападу на саму себе, однак органом досудового розслідування таку версію перевірено не було.

Апеляційний суд наголошує на тому, що життя та здоров`я особи є найвищою соціальною цінністю, та вважає що дії які були вчиненні обвинуваченими про що вони не заперечують однозначно свідчать про їх антисоціальну спрямованість.

В той же час апеляційний суд зазначає що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, згідно з вироку суду неможливо зрозуміти, яким саме автомібілем марки «Аudі», користувався обвинувачений ОСОБА_8 , оскільки як встановлених судом обставинах вчинення злочину, так і при оцінці доказів, суд вказує то на автомібіль марки «Аudі», номерний знак НОМЕР_1 то на автомобіль марки «Аudі», номерний знак НОМЕР_8 .

Отже, на переконання апеляційного суду, суд не провів належного аналізу обставин кримінального провадження та не дав оцінки кожному доказу за критеріями ст. 94 КПК, належним чином не перевірив доводи прокурора, потерпілої та сторони захисту, не проаналізував та не співставив їх із наявними у провадженні доказами, внаслідок чого допустив неповноту судового розгляду, а також не з`ясував всі обставини, які мають істотне значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення, не перевірив належним чином доводи як сторони обвинувачення так і сторони захисту, та не навів у вироку переконливого обґрунтування, чому прийняв одні докази та відкинув інші, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях.

Водночас, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, установленими на підставі допустимих доказів, і єдиною версією, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тож, висновки суду першої інстанції через їх суперечливість та не підтвердження доказами, дослідженими під час судового розгляду, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до ч. 1 ст. 409, 410, 411 КПК України є підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Водночас, враховуючи визначені ч. 1 ст. 404 КПК України особливості та межі апеляційного розгляду,суд апеляційної інстанції позбавлений можливості самостійно усунути недоліки, допущені судом першої інстанції.

Положеннями п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Скасовуючи вирок суду, з підстав невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповтоти судового розгляду, з призначенням нового розгляду, колегія суддів, з урахуванням вимог ст. 415 КПК України, не входить в обговорення обставин та суті як прийнятого рішення, так і усіх доводів апеляційних скарг, при цьому не вирішує наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, оскільки ці обставини підлягають перевірці під час нового судового розгляду.

Отже, під час нового розгляду кримінального провадження необхідно усунути вказані порушення кримінального процесуального закону, перевірити доводи апеляційних скарг, повно й всебічно, з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону проаналізувати докази, надані сторонами, дати їм юридичну оцінку з огляду на їх допустимість та достатність, та відповідно до вимог ст. 370 КПК України ухвалити законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційній скарги сторони захисту та прокурора підлягають частковому задоволенню, й оскаржуваний вирок скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість обвинувачених, кожного окремо, з метою попередження ризику переховування від суду, оскільки вони не можуть не усвідомлювати імовірність повторного визнання їх винними за висунутим обвинуваченням у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, колегія суддів за наявними матеріалами кримінального провадження вважає за необхідне обрати ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , кожному окремо, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що позбавлення волі людини не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення ЄСПЛ справі Мамедова проти Росії). Тяжкість обвинувачення не може сама по собі служити виправданням тривалого попереднього ув`язнення особи (рішення ЄСПЛ справах справах Ідалов проти Росії, Гарицький проти Польщі, Храїді проти Німеччини, Ілійков проти Болгарії).

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

За вказаних обставин, а також враховуючи тривалість розгляду кримінального провадження та тривалість перебування обвинувачених під вартою, а саме майже 3 роки, колегія суддів вважає за необхідне визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 .

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на характер інкримінованих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , кожному окремо, крримінальних правопорушень, майнового стану самих обвинувачених, а також наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що застава в 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти вищевказаним ризикам, хоча і є значною, однак не буде для них завідомо непомірною.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_16 та ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_15 й ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Застосувати стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.

Визначити ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ясот вісім тисяч чотириста) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_8 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_8 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Застосувати стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.

Визначити ОСОБА_9 , альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ясот вісім тисяч чотириста) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: ІНФОРМАЦІЯ_7 , поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_9 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_9 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання в суді першої інстанції, але не більш ніж на 60 днів.

Визначити ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ясот вісім тисяч чотириста) гривень, яку обвинувачений або інша фізична чи юридична особа може сплатити на депозитний рахунок Дніпровського апеляційного суду (отримувач коштів), , МФО 820172, банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ, поточний рахунок отримувача: UA1086699, та надати документи, що підтверджують сплату застави прокурору.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки:

- прибувати за викликом до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілою, свідками та іншим обвинуваченим у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, а також інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з - під варти, у зв`язку із внесенням застави обвинувачений ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосований запобіжний захід у вигляді застави.

Роз`яснити ОСОБА_7 та заставодавцю, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4