КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/2791/24 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4074/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И Л А:

Засуджений ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбуває покарання у державній установі «Білоцерківська виправна колонія (№ 35)», за вироком Макарівського районного суду Київської області від 24.10.2019 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців.

Початок строку відбування покарання засудженому постановлено рахувати з 24.10.2019 року, кінець строку - 10.09.2024 року.

ОСОБА_8 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із клопотанням про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі ч.3 ст.81 КК України.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зазначена ухвала мотивована тим, що суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для умовно-дострокового звільнення, тобто обставини, які б беззаперечно вказували, що засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою довів своє виправлення.

На вказану ухвалу суду захисник та засуджений подали апеляційні скарги.

Захисник в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою задовольнити клопотання засудженого про звільнення його умовно-достроково від відбування покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 24.10.2019 року

На підтвердження своїх вимог вказує на те, що початок строку відбування покарання засудженому рахується з 24.10.2019 року, кінець строку 10.09.2024 року, за місцем відбування покарання засуджений характеризується посередньо, не допускає порушення вимог режиму відбування покарання, має 10 заохочень за період з 09.04.2020 року по 12.10.2023 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не має, неконфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, роботи із самообслуговування, роботи по благоустрою місця позбавлення волі, відповідно до наказу від 22.02.2022 року працевлаштований на виробництві установи на посаді укладальника - пакувальника мішків.

Отже, на думку захисника, ОСОБА_8 відбув частину покарання, що надає право на умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ч.1, ч.2 ст.81 КК України, сумлінно ставиться до праці та виконує покладені на нього трудові обов`язки, дотримується вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, додержується дисципліни, що в цілому свідчить, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення.

Водночас, захисник зазначає обґрунтування дотримання строку на апеляційне оскарження ухвали суду, а саме, що засуджений звернувся до Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги 03.04.2024 року та лише 29.04.2024 року було видано доручення для надання правової допомоги ОСОБА_8 , який стороні захисту 30.04.2024 року надав інформацію про необхідність апеляційного оскарження ухвали суду, яку ним отримано 25.04.2024 року. Стверджує, що в матеріалах провадження міститься супровідний лист місцевого суду про направлення копії судового рішення, який надійшов до Білоцерківської ВК (№ 35) - 22.04.2024 року та на зворотній стороні містить розписку ОСОБА_8 без зазначення дати отримання ним копії рішення (а.с.103).

З урахуванням ч.3 ст. 395 КПК України та дати отримання засудженим повного тесту ухвали суду, на думку захисника, строк на апеляційне оскарження не пропущено.

Засуджений в апеляційній скарзі просить переглянути питання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст. 81 КК України та задовольнити його клопотання. Вказує, що копію оскаржуваної ухвали суду отримав 25.04.2024 року.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, пояснення захисника, який підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити, перевіривши матеріали судового провадження за клопотанням, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, незважаючи на доводи апеляційних скарг захисника та засудженого, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для скасування ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року, відповідно до якої суд відмовив у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання у виді позбавлення волі, з огляду на таке.

Як прямо передбачено ч. 2 та п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, а також після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом зокрема за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до вимог вказаної вище норми закону, умовно-дострокове звільнення засудженого від відбування покарання, призначеного за вироком суду, є правом, а не обов`язком суду, який розглядав відповідне клопотання чи подання, в даному випадку клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбуття покарання у виді позбавлення волі.

Разом з тим, суд врахував роз`яснення п.п. 2, 17 постанови №2 від 26 квітня 2002 року Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», згідно яких, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому, головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання за вироком Макарівського районного суду Київської області від 24.10.2019 року за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців. Початок строку відбування покарання засудженому рахується з 24.10.2019 року, кінець строку - 10.09.2024. Станом на день розгляду клопотання 02.04.2024 року, фактично відбутий строк покарання становить 4 (чотири) роки 4 (чотири) місяці 7 (сім) днів.

Відмовляючи у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-достроково звільнення від відбування призначеного йому покарання, суд першої інстанції врахувавши положеннями ч.3 ст. 81 КК України, перевірив наведені в ньому доводи, а також дані про поведінку засудженого за період відбування покарання у ДУ «Білоцерківська виправна колонія (№35)».

Зокрема, суд врахував та зазначив в ухвалі про те, що засуджений ОСОБА_8 за час відбування покарання в ДУ «БВК (№ 35)» характеризується посередньо, не допускає порушення вимог режиму відбування покарання, працевлаштований на виробництві установи на посаді укладальника - пакувальника мішків з 22.02.2022 року, у взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, виконує передбачені законом вимоги персоналу установи, роботи із самообслуговування, роботи по благоустрою місць позбавлення волі, згідно з витягом з протоколу № 11 від 13.03.2024 року комісії установи, ОСОБА_8 відмовлено в умовно-достроковому звільненні від покарання у зв`язку з тим, що засуджений має недостатній ступінь виправлення, згідно з довідкою про заохочення та стягнення встановлено, що засуджений ОСОБА_8 має десять заохочень за період з 09.04.2020 року по 12.10.2023 року за сумлінну поведінку та ставлення до праці, стягнень не має.

Окрім цього, суд зазначив в ухвалі, що ризик вчинення повторного кримінального правопорушення ОСОБА_8 оцінено як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства - середній та за висновком щодо ступеня виправлення ОСОБА_8 , останній не довів своє виправлення та не може бути представлений до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Урахувавши наведене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що наразі відсутні законні підстави для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Крім того, положеннями п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26.04.2002 року, звернуто увагу судів на те, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Із матеріалів судового провадження за клопотанням вбачається, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів до покарання у виді позбавлення волі, від відбування якого звільнявся умовно-достроково та з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, зокрема: засуджено 11.04.2011 року вироком Макарівського районного суду Київської області за ст.ст. 185 ч.3, 15 ч.2, 185 ч.3, 70,71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнено 10.10.2014 року умовно-достроково на 1 рік 8 місяців 18 днів, на підставі ст. 81 КК України; 02.07.2015 року вироком Макарівського районного суду Київської області за ст.ст. 185 ч.2, 71 ч.1 КК України на 1 рік 9 місяців позбавлення волі, звільнено 22.12.2016 року по відбуттю строку покарання; 13.04.2018 року вироком Макарівського районного суду Київської області за ст.ст. 185 ч.3, 72 ч.5, 75 КК України на 3 роки позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки; 09.09.2019 року вироком Макарівського районного суду Київської області за ст.ст. 185 ч.2, 185 ч.3, 186 ч.3, 395, 70 ч.1, 70 ч.4, 71 ч.5 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.16).

При прийнятті такого рішення щодо особи, яка засуджена від імені держави за вироком суду до покарання у виді позбавлення волі, суд має обов`язково також враховувати мету покарання: запобігання вчиненню нових злочинів, як цією особою (тобто цим засудженим), так і іншими особами.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону та дані про особу засудженого, колегія суддів вважає обґрунтованим твердження суду про те, що, незважаючи на сумлінну поведінку засудженого під час відбування покарання - десять заохочень, його умовно-дострокове звільнення від відбування, не буде сприяти досягненню мети покарання, яка визначена у ч. 2 ст. 50 КК України, а саме виправленню засудженого, а також запобіганню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Таким чином, перевіривши доводи у скаргах захисника та засудженого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що мета покарання щодо виправлення ОСОБА_8 в даному випадку не досягнута, а тому відсутні правові підстави для задоволення клопотання.

Посилання сторони захисту на безпідставність такого висновку суду є необґрунтованими, оскільки судом в повній мірі надано оцінку особі засудженого, при цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, застосування інституту умовно-дострокового звільнення від відбування покарання не є обов`язком суду, а переконливих доказів доведення засудженим свого виправлення не надано.

Що ж стосується доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника про те, що ОСОБА_8 відбув частину покарання, що надає право на умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання на підставі ч.1, ч.2 ст.81 КК України, сумлінно ставиться до праці та виконує покладені на нього трудові обов`язки, дотримується вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку, додержується дисципліни, що в цілому свідчить, що засуджений своєю поведінкою довів своє виправлення, то вони не можуть служити достатніми підставами для скасування оскаржуваної ухвали та задоволення клопотання про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційних скарг захисника ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 , колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення, яким вказані скарги залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 та засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2024 року, якоювідмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді

___________ _______________ _____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4