справа № 361/3671/23
провадження № 1-кп/361/565/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2024 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000011 від 12.01.2023, який надійшов з Київської обласної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Басань Бобровицького району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , одруженого, утриманців не має, пенсіонера, має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни в зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина - ОСОБА_8 під час захисту Батьківщини, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

11.01.2023 приблизно о 18:00 годині ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині автодороги сполученням «Чернігів-Київ» в напрямку м. Бровари в межах села Семиполки Броварського району Київської області та наближалася до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «нерегульований пішохідний перехід».

В цей час проїзну частину автодороги сполученням «Чернігів-Київ» у селі Семиполки Броварського району Київської області по вказаному нерегульованому пішохідному переходу перетинав пішохід ОСОБА_9 , рухаючись зліва направо, відносно напрямку руху автомобіля «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Під час руху, ОСОБА_5 допустив порушення вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.3, 12.9 б) та 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, а саме:

- п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, правильно реагувати на її зміни, стежити за правильністю розміщення і кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом в дорозі;

- п. 12.3: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

- п. 12.9: водієві забороняється: підпункт б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 «Обмеження максимальної швидкості»;

- п. 18.1: «водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху з боку водія ОСОБА_5 виявились в тому, що він, керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , маючи об`єктивну змогу завчасно виявити попереду себе нерегульований пішохідний перехід, позначений інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 - «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «Нерегульований пішохідний перехід», будучи зобов`язаним рухатись зі швидкістю небільше 40 км/год, яка обмежена встановленим дорожнім знаком 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», що розташований перед нерегульованим пішохідним переходом, не врахував дорожню обстановку, яка поступово змінювалась внаслідок появи пішохода на проїзній частині, який перетинав її зліва на право відносно напрямку руху автомобіля по нерегульованому пішохідному переходу, проявив неуважність та не відреагував на її зміни, в момент виникнення небезпеки для руху, а саме в момент об`єктивного виявлення пішохода на проїзній частині дороги, маючи можливість виявити його та негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, продовжив рух далі, де на відстані 68 метрів від вулиці Миру в селі Семиполки Броварського району Київської області , скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 завдавши йому тілесні ушкодження.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди.

Смерть ОСОБА_9 настала від численних переломів кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів.

Численні переломи кісток скелета з ушкодженнями внутрішніх органів відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпечності для життя, та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 підпункт «б», 12.3, 12.9 б) та 18.1 Правил дорожнього руху, водієм ОСОБА_5 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні по суті пред`явленого йому обвинувачення обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєному діянні визнав, щиросердно розкаявся та засудив вчинене і, будучи допитаним в судовому засіданні, докладно розповів про встановлені вище обставини злочину. Крім того додав, що щиро кається, шкодує, що так трапилося, завдану потерпілим шкоду відшкодував повністю, просить суд його суворо не карати так як він має низку захворювань, а також врахувати, що він в 2022 році втратив сина, який загинув захищаючи Батьківщину.

Потерпілим ОСОБА_10 через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи без його участі та просить врахувати під час винесення вироку його думку як потерпілої сторони, а саме те, що обвинувачений ОСОБА_5 від самого початку досудового слідства докладав максимальних зусиль допомагаючи потерпілому та його родині, приніс щирі вибачення, відшкодував як матеріальні витрати, які потерпіла сторона понесла в звязку із загибеллю батька, так і в повному обсязі відшкодував завдану моральну шкоду, а відтак будь-яких вимог як морального, так і матеріального характеру до обвинуваченого не має. Вважає, що ДТП, внаслідок якої загинув батько потерпілого, є нещасним випадком, пробачив обвинуваченого і не бажає, щоб він поніс будь-яке покарання (а.с.67).

Переконавшись у тому, що обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнає свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, обвинувачений та інші учасники судового провадження правильно розуміють зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджуються з кваліфікацією вчиненого діяння, а прокурор, не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються та обмежитися допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, що повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи щодо спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно, вина ОСОБА_5 у скоєному доведена повністю, а його необережні дії, що виразилися в порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_9 , підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 286 КК України.

Згідно до ст. 337 КПК України суд діє лише в межах висунутого обвинувачення.

Призначаючи вид і міру покарання у відповідності до ст. 65 КК України, суд, керуючись правосвідомістю, враховує вчинення вперше необережного кримінального правопорушення, віднесеного кримінальним Законом за формальними ознаками до категорії тяжких злочинів, які посягають на безпеку дорожнього руху, суспільні відносини з приводу чого врегульовані відповідно до Закону України «Про дорожній рух» з метою захисту здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху.

Судом досліджувалися дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , при цьому встановлено, що він : раніше до кримінальної відповідальності не притягувався; за місцем реєстрації на диспансерних обліках у нарколога і психіатра не перебуває; одружений, утриманців не має; являється пенсіонером та має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни в зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина - ОСОБА_8 під час захисту Батьківщини; має низку захворювань.

Обвинувачений ОСОБА_5 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочині визнав, надав суду правдиві покази, допомагав та сприяв розкриттю злочину, а тому суд вважає пом'якшуючими покарання обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості.

При призначенні покарання суд, враховує тяжкість вчиненого необережного злочину та його невідворотні наслідки, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, наявність у нього стійких соціальних зв`язків, його похилий вік і стан здоров`я, добровільне відшкодування потерпілому завданої матеріальної та моральної шкоди, що в сукупності з ставленням обвинуваченого до вчиненого, усвідомлення протиправності своїх дій та їх осуді, у тому числі шляхом повного визнання вини і готовності нести кримінальну відповідальність, що виглядало перед судом правдиво та досить переконливо, за стійким внутрішнім переконанням в силу ст. 65 КК України, знаходить за необхідне призначити покарання у виді позбавлення волі в ближче до мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що за переконанням суду повністю досягне мети його призначення.

Підстав для застосування ст. 69 КК України судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не встановлено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується Рішення Європейського суду з прав людини по справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002, в якому Суд зазначив, що «виконання вироку, який передбачає позбавлення свободи, призупиняють, якщо можна розраховувати, що вирок служитиме засудженому як попередження і що він не здійснюватиме нові злочини в майбутньому, навіть без впливу, спричиненого відбуванням покарання. Роблячи такий прогноз суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою».

Спираючись на встановлені обставини щодо особи обвинуваченого, з урахуванням думки як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, беручи до уваги сімейний і майновий стан ОСОБА_5 , його похилий вік та відсутність відомостей про притягнення його до кримінальної чи адміністративної відповідальності, належить дійти висновку про готовність обвинуваченого до самоконтролю і правослухняної поведінки, на підставі чого суд вважає можливим виправлення підсудного без відбування покарання із застосування положень ст.ст. 75, 76 КК України - із звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням відповідно обов`язків протягом іспитового строку, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.

Вирішуючи питання щодо тривалості іспитового строку, суд враховує наявність декількох пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, та вважає можливим з метою виконання приписів статей 50 та 65 КК та забезпечення виправлення обвинуваченого встановити йому мінімальний іспитовий строк тривалістю 1 рік.

Обговорюючи доцільність застосування до обвинуваченого відповідно до ч. 4 ст. 52 КК України додаткового покарання, на виконання п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 керував транспортним засобом будучи тверезим, враховує відсутність відомостей про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, враховуючи наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання і, з урахуванням особи винного, який являється особою похилого віку, має низку захворювань, суд погоджується з позицією захисту та вважає недоцільним в даному випадку позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами.

Цивільний позов у справі заявлено не було.

Питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України накладений арешт на майно скасувати.

Підстав для застосування до набрання вироком законної сили обвинуваченому запобіжного заходу судом не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 174, 369-378 КПК України, ч. 2 ст. 286 КК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п'ять) років без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до вимог ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 6796,08 грн. (шість тисяч сімсот дев'яносно шість грн. 08 коп.).

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду від 20.01.2023 на автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 (зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 ).

Речові докази по справі :

-автомобіль «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно ухвали Броварського міськрайонного суду Київської області від 12.10.2023 переданий власнику ОСОБА_5 на відповідальне зберігання - залишити в розпорядженні власника.

Вирок може бути оскаржений з передбачених ст. 349 КПК України підстав до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1