Справа № 643/1808/24
Провадження № 1-кс/643/314/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0003083 від 16.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

26.02.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003083 від 16.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, у якому заявник просить: скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , який було накладено ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2021 у кримінальному провадженні №0003083 від 26.11.2021.

В обґрунтування клопотання заявник вказує, на те, що 22.12.2021 ухвалою Московського районного суду м. Харкова накладено арешт на вказану квартиру. На теперішній час необхідність у подальшому застосуванні цього заходу відпала, оскільки правоохоронні органи запобігли незаконному заволодінню квартири потерпілої ОСОБА_4 та на теперішній час виникла необхідність у реєстрації зазначеного нерухомого майна спадкоємцю потерпілій ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом. Будь-якої іншої процесуальної зацікавленості це майно для органів досудового розслідування наразі не представляє.

У судове засідання заявник не з`явився, до його початку подав заяву, в якій просив проводити судовий розгляд за його відсутності, клопотання підтримав, просив скасувати арешт майна, з підстав, викладених у клопотанні.

Слідчий Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , у провадженні якої знаходиться кримінальне провадження №0003083 від 16.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.2 ст.190 КК України, у судове засідання не з`явилася, до його початку надала заяву, в якій клопотання підтримала, просила його розгляд проводити без її участі, надала матеріали цього кримінального провадження для огляду їх судом у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України у разі неприбуття у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Слідчий суддя дослідивши клопотання та надані докази, матеріали кримінального провадження приходить до наступного висновку.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР за №0003083 від 16.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, стала заява ОСОБА_4 .

В матеріалах кримінального провадження наявна заява ОСОБА_4 , в якій остання просила органи поліції притягнути до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 та її чоловіка, який називався ОСОБА_7 , які шляхом обману та зловживанням довірою намагалися заволодіти квартирою АДРЕСА_1 , спадкоємцем якої на теперішній час є вона.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2021 клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково та накладено арешт, шляхом заборони будь-яким особам здійснювати її відчуження та розпоряджатися нею, на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Згідно довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14.08.2008 Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради №5-08-299800.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ч. 2 ст. 1 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт на майно накладається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами згідно ч.1 ст.98 КПК України є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, арешт на майно, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, за правилами ч.3 ст.170 КПК України може бути накладений незалежно від суб`єкту, що є його власником, процесуального статусу останнього, розміру шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, можливості застосування спеціальної конфіскації або конфіскації майна як виду покарання.

Згідно зі ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

У справі, що розглядається, встановлено, що арешт на майно накладено обґрунтовано, досудове розслідування, в межах якого було накладено арешт на майно, триває, однак, враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, наявність повідомлення про запобігання вчинення злочину та спричинення їй матеріальної шкоди від ОСОБА_11 , відсутність на даний момент підстав для продовження арешту квартири АДРЕСА_1 , необхідність в реєстрації зазначеної квартири спадкоємцю ОСОБА_4 в порядку наслідування за законом тощо, слідчий суддя приходить до висновку, що потреба у подальшому арешті відпала.

Слідчий суддя вважає, що втручання державного органу у право на мирне володіння майном повністю порушує справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав власника майна, тобто становить «особистий і надмірний тягар для особи».

Наявність арешту позбавляє заявника права мирного володіння та користування належним йому майном, а саме квартирою, що є порушенням конституційних прав.

Аналогічна позиція викладена ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) (Article 50), Series A № 85, C. 16: «виходитиме з того принципу, що заявник має бути, по можливості, повернений у становище, в якому він перебував», якби не було порушено його права, адже таким чином підкреслюється верховенство обов`язку відновлення status quo ante, а в рішенні від 31.10.1995 року у справі «Папамічалопулос та інші проти Греції» (Papamichalopoulos and Others v. Greece) (стаття 50), Series A № 330-B, суд застосував принцип restitutio in integrum та вказав, що виправлення здійсненого порушення повинне, по можливості, усунути усі наслідки незаконної дії та відновити стан, який найімовірніше існував би, якби не було вчинено цю дію та застосувати в цих цілях всі можливі шляхи такого виправлення наслідків у такий спосіб, щоб відновити, наскільки це можливо, ситуацію, яка існувала до порушення (див. рішення у справах «Маестрі проти Італії» [ВП] (Maestri v. Italy [ВП]), заява № 39748/98, п. 47, ECHR 2004-І; «Ассанідзе проти Грузії» [ВПl] (Assanidze v. Georgia [ВП]), заява № 71503/01, п. 198, ECHR 2004-ІІ; «Ілашку та інші проти Молдови та росії» [ВП], заява № 48787/99, п. 487, ECHR 2004-VII).

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Таким чином, з урахуванням вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає, що на теперішній час підстави для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - відсутні.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003083 від 16.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України, обґрунтоване і підлягає задоволенню.

Згідно до вимог п.9 ч.1 ст.309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому, а ухвала слідчого судді про скасування арешту майна (чи відмову у його скасуванні), постановлена за правилами ст.174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню. Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі №569/17036/18 (провадження №51-598кмо19), від 10 травня 2019 року у справі №760/27555/18 (провадження №51-2210ск19), та у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №180/1462/17 (провадження №51-8790км18).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1-29,98, 131-132,167,170-174,309,369-372,376КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_3 в інтересах потерпілої ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0003083 від 16.11.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.2 ст.190 КК України - задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 22.12.2021 (справа №643/22924/21, провадження №1-кс/643/5616/21) на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Номер запису про обтяження: 46155195 від 24.12.2021, індексний номер: 62842181 від 13.01.2022.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1