Справа № 194/727/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2024 року м.Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд

Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлоград кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000117 від 02.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернівка, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України,

за участі прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 27.02.2024 року, точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалось можливим, знаходячись поблизу будинку N АДРЕСА_2 побачив на земельній ділянці пластикову банківську картку АТ "Перший Український Міжнародний Банк", яка належить потерпілій ОСОБА_5 . Після чого, у ОСОБА_3 раптово виник злочинний умисел, направлений на привласнення офіційного документа - пластикової банківської картки АТ "Перший Український Міжнародний Банк" (ПУМБ) номер N? НОМЕР_1 , яка прив?язана до міжнародного номеру банківського рахунку НОМЕР_2 та яка належить ОСОБА_5 , що є офіційним документом, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992, підпунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31, ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2000, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 , п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та в подальшому, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного заволодіння грошовими коштами належними потерпілій, залишив вищезазначену банківську картку собі, не намагаючись повернути її останній, тим самим привласнив вищевказану банківську картку.

Крім того, відповідно до Указу Президента України N?64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року (із змінами, внесеними Указами Президента від 14 березня 2 22 року N?133/22, від 18 квітня 2022 року N? 259/22, від 17 травня 2022 року N?341/22, від 12 серпня 2022 року N?573/2022, від 07 листопада 2022 року N?757/2022, N? 58/2023 від 06.02.2023, N? 254/2023 від 01.05.2023, N? 451/2023 від 26.07.2023, N? 734/2023 від 06.11.2023) в Україні з 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан.

ОСОБА_3 , 27.02.2024 року, точного часу досудовим розслідуванням встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 , після незаконного привласнення банківської картки АТ "Перший Український Міжнародний Банк" (ПУМБ) номер НОМЕР_1 , яка прив?язана до міжнародного номеру банківського рахунку НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_5 , розуміючи, що на вказаній банківській картці є грошові кошти та вона є безконтактною, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, в умовах воєнного стану, прийшов до магазину "Асорті" ФОП ОСОБА_6 , що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де 27.02.2024 в період часу з 13.55 год. до 13.56 год. здійснив крадіжку грошових коштів шляхом безконтактної оплати товарів вищевказаною привласненою банківською карткою на загальну суму 260 гривень. Після чого, ОСОБА_3 направився до магазину "Твушка" ФОП ОСОБА_7 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де 27.02.2024 року в період часу з 14.04 год. до 14.14 год. здійснив крадіжку грошових коштів шляхом безконтактної оплати товарів вищевказаною привласненою банківською карткою на загальну суму 1365 гривень.

Таким чином, 27.02.2024 року в період часу з 13:55 год. до 14:14 год., ОСОБА_3 , діючи в умовах воєнного стану, таємно викрав чуже майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме грошові кошти у загальній сумі 1625,00 гривень, якими розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій майнового збитку на вказану суму.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та суду пояснив, що з обставинами, які зазначені в обвинувальному акті він повністю згоден. У скоєному він щиро кається, шкоду не відшкодував. Додав, що дійсно 27.02.2024 року , він знаходячись поблизу будинку N АДРЕСА_2 побачив на земельній ділянці пластикову банківську картку АТ "Перший Український Міжнародний Банк", після чого, вказаною банківською карткою 27.02.2024 року здійснив крадіжку грошових коштів шляхом безконтактної оплати товарів.

Допитавши обвинуваченого, суд вважає, що він винний у привласненні офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Його дії кваліфікуються за ч.1 ст. 357 КК України.

ОСОБА_3 винний у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Його дії кваліфікуються за ч.4 ст. 185 КК України.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин які ніким не оспорюються.

Під час визначення покарання суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 66 КК України, обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії кримінальних проступків та тяжких злочинів, раніше не судимий, не працює, не одружений, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, вину визнав у повному обсязі, шкоду не відшкодував.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 72 КК України, за їх сукупністю шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

При призначенні покарання суд враховує наявність обставин, які пом`якшують покарання у даному кримінальному провадженні, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Крім того обвинувачений характеризується з позитивної сторони, має постійне місце проживання. Також слід зазначити, що один з злочинів є тяжкими, але тяжких наслідків не настало.

При цьому, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 , від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та відповідає принципам рівних можливостей та справедливого судового розгляду, встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. А у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) суд встановив, що для того, щоб втручання вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити «особистий і надмірний тягар для особи».

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні .

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один ) рік;

- за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України та положень ч.1 ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні: банківську картку АТ "Перший Український Міжнародний Банк" (ПУМБ) номер НОМЕР_1 , яка перебуває на зберіганні в камері зберігання речових доказів ВП № 1 Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровської області , після набрання вироком законної сили передати потерпілій ОСОБА_5 за належністю; два DVD-R диска з камер відео спостереження зберігати в матеріалах кримінального провадження ; лист вих. № КНО-07.8.6/2347БТ від 02.04.2024 року з додатком на 4 арк., виписка/особовий рахунок за 27.02.2024 року на 1 арк., інформація про рух коштів за рахунком НОМЕР_2 за період 27.02.2024 року на 1 арк., інформація про вхід у ПУМБ-онлайн за період 27.02.2024 року на 1 арк., вигрузка СМС за період 27.02.2024 року, банківську виписку по банківській картці АТ "Перший Український Міжнародний Банк" (ПУМБ) номер НОМЕР_1 зберігати в матеріалах кримінального провадження ; мобільний телефон марки РОСО М4 , який передано під зберігальну розписку ОСОБА_5 - залишити останній за належністю.

Процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1