Справа № 461/6096/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/948/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ФОП, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає: АДРЕСА_4 ,працюючого керівником ресурсного фонду раніше не судимого, -

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживає: АДРЕСА_5 , офіційно не працюючого, раніше не судимого,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.2 ст. 186, ч.2 ст.296 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , фактично проживає: АДРЕСА_7 , працюючої керівником адвокатського бюро « ОСОБА_10 », раніше не судимої,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.146 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_11 ,

представника потерпілого ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_14 захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_15 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_16 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , -

встановила:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч .5 ст.27 - ч.2 ст.146 КК України та виправдано її у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_6 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання п*ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_6 , звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на засудженого ОСОБА_6 , обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання п*ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 , звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на засудженого ОСОБА_7 , обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 296 КК України та призначено покарання три роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.146 КК України та призначено покарання чотири роки позбавлення волі.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_8 від покарання за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 146 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст. 186 КК України та призначено покарання п*ять років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_8 , звільнено від відбування призначеного покарання у вигляді позбавлення волі, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення з покладенням на засудженого ОСОБА_8 , обов`язків передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно вироку, ОСОБА_6 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особами, матеріали щодо яких виділені у окремі провадження, 20.05.2017 приблизно о 06:15 год., перебуваючи на задньому дворі ТЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, долаючи фізичний опір ОСОБА_17 , незаконно позбавили його волі та здійснили викрадення потерпілого ОСОБА_17 шляхом відкритого заволодіння ним, зокрема із застосуванням фізичного насильства, помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебувала особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, та всупереч волі потерпілого, відвезли ОСОБА_17 в напрямку лісового масиву в смт. Брюховичі-Львів, який знаходиться поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: АДРЕСА_8 , де в подальшому тримали його з істотним обмеженням вільного руху та пересування, утримували його в місці, де він більше не бажав перебувати, це тривало 20.05.2017 в період часу з 06.15 год. по 07.00 год., заподіюючи ОСОБА_17 фізичних страждань, та не було зупинене жодним з учасників і припинилось після погодження ОСОБА_17 на всі незаконні вимоги правопорушників щодо неповідомлення про скоєне ними та передачі їм власного майна, зокрема мобільного телефону марки «Нокіа» та грошових коштів в сумі 1000 гривень.

Крім того, ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите заволодіння чужими майном, який раптово виник внаслідок незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_17 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, ОСОБА_18 , діючи умисно та спільно, 20.05.2017 близько 07:00 год., перебуваючи в лісовому масиві поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 42, вчинили відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1 000 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_2 на рахунку якого було 3,15 грн. і грошовими коштами в сумі 1 000 грн.

Умисними протиправними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та особи, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, заподіяли матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_17 на загальну суму 2 003, 15 гривень.

ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, 20.05.2017 року приблизно о 06:15 год., перебуваючи на задньому дворі ТЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, долаючи фізичний опір ОСОБА_17 , незаконно позбавили його волі та здійснили викрадення потерпілого ОСОБА_17 шляхом відкритого заволодіння ним, зокрема із застосуванням фізичного насильства, помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебувала особа, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, всупереч волі потерпілого, відвезли ОСОБА_17 в напрямку лісового масиву в смт. Брюховичі-Львів, який знаходиться поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: АДРЕСА_8 , де в подальшому тримали його з істотним обмеженням вільного руху та пересування, утримували його в місці, де він більше не бажав перебувати, це тривало 20.05.2017 з період часу з 06.15 год. по 07.00 год., заподіюючи ОСОБА_17 фізичних страждань, та не було зупинене жодним з учасників і припинилось після погодження ОСОБА_17 на всі незаконні вимоги правопорушників щодо неповідомлення про скоєне ними та передачі їм власного майна, зокрема мобільного телефону марки «Нокіа» та грошових коштів в сумі 1 000 гривень.

Умисними протиправними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , . ОСОБА_8 та особи, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, заподіяли матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_17 на загальну суму 2 003, 15 гривень.

Він же, в присутності ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які усвідомлювали значення протиправних дій осіб, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, 20.05.2017 приблизно о 06:23 год., перебуваючи біля заднього входу ТЦ «Форум Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, прагнучи принизити потерпілого ОСОБА_17 , після застосуванням погроз фізичної розправи, вчиняючи фізичне страждання та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, демонструючи свою зневагу до потерпілого та до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, демонстративно помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебувала та особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження.

ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, 20.05.2017 приблизно о 06:15 год., перебуваючи на задньому дворі ТЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, долаючи фізичний опір ОСОБА_17 , незаконно позбавили його волі та здійснили викрадення потерпілого ОСОБА_17 шляхом відкритого заволодіння ним, зокрема із застосуванням фізичного насильства, помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебувала особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження, всупереч волі потерпілого, відвезли ОСОБА_17 в напрямку лісового масиву в смт. Брюховичі-Львів, який знаходиться поблизу Голосківське кладовище», за адресою: АДРЕСА_8 , де в подальшому тримали його з істотним обмеженням вільного руху та пересування, утримували його в місці, де він більше не бажав перебувати, це тривало 20.05.2017 в період часу з 06.15 год. по 07.00 год., заподіюючи ОСОБА_17 фізичних страждань, та не було зупинене жодним з учасників і припинилось після погодження ОСОБА_17 на всі незаконні вимоги правопорушників щодо неповідомлення про скоєне ними та передачі їм власного майна, зокрема мобільного телефону марки «Нокіа» та грошових коштів в сумі 1 000 гривень.

Він же, з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите заволодіння чужими майном, який раптово виник внаслідок незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_17 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, діючи умисно та спільно, 20.05.2017 близько 07:00 год., перебуваючи в лісовому масиві поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 42, вчинили відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1 000 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_2 на рахунку якого було 3,15 грн. і грошовими коштами в сумі 1 000 грн.

Умисними протиправними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та осіб, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, заподіяли матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_17 на загальну суму 2 003, 15 гривень.

ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та осіб, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, 20.05.2017 приблизно о 06:23 год., перебуваючи біля заднього входу ТЦ «Форум Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, прагнучи принизити потерпілого ОСОБА_17 , після застосуванням погроз фізичної розправи, вчиняючи фізичне страждання та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, демонструючи свою зневагу до потерпілого та до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, демонстративно помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебувала особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження.

ОСОБА_9 згідно обвинувального акту обвинувачується в тому, що діючи як пособник, шляхом надання засобів, а саме: автомобіля марки «HondaCivic», р.н.з. НОМЕР_1 , яким здійснювала керування, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , сприяла вчиненню незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_17 .

Так, ОСОБА_19 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_20 , 20.05.2017 приблизно о 06:15 год., перебуваючи на задньому дворі ТЦ «Форум Львів», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, долаючи фізичний опір ОСОБА_17 , незаконно позбавили його волі та здійснили викрадення потерпілого ОСОБА_17 шляхом відкритого заволодіння ним, зокрема із застосуванням фізичного насильства, помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «HondaCivic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебував ОСОБА_19 , під керуванням ОСОБА_9 та всупереч волі потерпілого, відвезли ОСОБА_17 в напрямку лісового масиву в смт. Брюховчі-Львів, який знаходиться поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: АДРЕСА_8 , де в подальшому тримали його з істотним обмеженням вільного руху та пересування, утримували його в місці, де він більше не бажав перебувати, це тривало 20.05.2017 в період часу з 06.15 год. по 07.00 год., заподіюючи ОСОБА_17 фізичних страждань, та не було зупинене жодним з учасників і припинилось після погодження ОСОБА_17 на всі незаконні вимоги правопорушників щодо неповідомлення про скоєне ними та передачі їм власного майна, зокрема мобільного телефону марки «Нокіа» та грошових коштів в сумі 1000 гривень.

Ці дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфіковані як злочин, передбачений ч.5 ст.27 - ч.2 ст.146 КК України.

На вирок суду подали апеляційні скарги адвокат ОСОБА_14 захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_15 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_16 .

Адвокат ОСОБА_14 захисник обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий, виправдальний вирок, яким визнати ОСОБА_8 та ОСОБА_6 невинуватими у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на час інкримінованих дій, тобто станом на 20.05.2017 рік, його підзахисний ОСОБА_8 , не визнає інкримінованих йому злочинів, жоден факт не було спростовано.

Зазначає, що судом було відмовлено в дослідженні усіх представлених характеризуючи даних як на ОСОБА_7 , так на інших обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Наголошує, що в ніч з 19.05.2017 року на 20.05.2017 року, його підзахисний разом із іншими обвинуваченими були запрошені на відкриття клубу ОСОБА_21 у м. Львові. Початку конфлікту між потерпілим ОСОБА_17 , з іншими учасниками кримінального провадження він не бачив. ОСОБА_8 не заперечив свого перебування на місці події біля ТЦК «Форум», проте заперечив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 . Також, ОСОБА_8 повністю заперечив свою причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілого та своє перебування в Брюховицькому лісі. Та як вбачається з дослідженого в судовому засіданні відеозапису камер відеоспостереження, жодних ударів потерпілому не наносив. Щодо перебування у Брюховицькому лісі, в судовому засіданні озвучив своє алібі, яке підтвердили своїми показами свідки, які були на місці події біля ТЦК «Форум», окрім показів свідків, таке підтверджується іншими матеріалами справи, зокрема матеріалами негласних слідчих розшукових дій, на які посилається суд при постановленні виправдувального вироку в частині виправданої ОСОБА_22 , оскільки такий також, разом з нею рухався в сторону вул. Тракт Глинянський у м. Львові, та таке підтверджується місцем розташування його мобільного телефону.

На відеозаписах чітко видно, що ОСОБА_8 не наносив жодних ушкоджень потерпілому та не заволодівав його майном.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 інкримінується вчинення грабежу з метою заволодіння майном потерпілого в тому числі телефону під час подій про яку вказує державний обвинувач, яка наче б то мала місце в Брюховицькому лісі, що на виїзді з міста Львів. Проте, дана обставина була спростована в судовому засіданні, відеодоказом з місця події ТРЦ Форум Львів, де на відео добре видно з різних ракурсів, як ОСОБА_7 піднімає мобільний телефон потерпілого, розбирає його та викидає через паркан. Дана обставина також зафіксована слідчим на фототаблиці з описом до вказаного відео, яку досліджували в судовому засіданні. Даний факт мав місце в 6.15 год. На думку захисту, досліджених доказів в судовому засіданні недостатньо, для притягнення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності за заволодіння чужим майном, за ст. 186 КК України.

Щодо позбавлення волі потерпілого та вивезення його до Брюховицького лісу, що на виїзді з м. Львів, вказує, що є відео з подій ТРЦ ОСОБА_23 з різних ракурсів, одна з камер виведена на вулицю Під ОСОБА_24 , на якому видно, як забігає потерпілий у двір, а в подальшому і кожен з учасників кримінального провадження. Однак, державним обвинувачем не надано продовження відеозапису, тобто подій де наче б то обвинувачені після подій біля ТЦК «Форум» саджають потерпілого в авто і хто в ньому перебував. На дану обставину вказував в засіданні обвинувачений ОСОБА_6 , і це викликає в сторони захисту обгрунтований сумнів, який не був спростований стороною обвинувачення в судовому засіданні, та також судом при поставленні вироку суду.

Наголошує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , заперечили свою причетність до інкримінованого злочину посилаючись на своє перебування в іншому місці. Зокрема, самою стороною обвинувачення, було надано докази, а саме місце перебування мого ОСОБА_6 в зовсім іншому місці.

Щодо алібі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , вказує, що на відео у видно, що в кінці подій які мали місце біля ТРЦ Форум з`являються дві жіночі фігури. А саме свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 .

Дані свідки під присягою в судовому засіданні підтвердили місце перебування ОСОБА_8 в період інкримінованих йому дій, свідок ОСОБА_27 повідомила, що вона є знайомою ОСОБА_7 та ОСОБА_28 . З ними та іншими вона вийшла приблизно о 5 ранку з нічного клубу. Біля клубу відбувалася якась шарпанина між хлопцями, яка перемістилася на вулицю «Під Дубом». Вона з іншою дівчиною йшли в сторону ТЦ «Форум», а ОСОБА_29 та ОСОБА_30 сіли у машину сірого кольору та поїхали у тому ж напрямку. Біля торгового центру вона, дівчина Кізими ОСОБА_31 та ОСОБА_30 викликали таксі та приїхали відпочивати до готелю «СВ» приблизно о 7 ранку. Через годину до них приїхав ОСОБА_29 . Хто ще з ними разом відпочивав у цьому готелі - вона не пам`ятає, роз`їхалися вони приблизно о 13 годині. Свідок ОСОБА_32 надала в судовому засіданні покази, згідно з якими вона є цивільною дружиною ОСОБА_28 , а інші обвинувачені є її друзями. Після відпочинку у клубі « ОСОБА_21 » вони всі, приблизно о 5 ранку, вийшли на вулицю. Кізима ОСОБА_33 відійшов у бік, де було скупчення людей. Вона не придала спочатку цьому значення. Потім почула нецензурну лайку. Незнайомі хлопці пішли до перехрестя, а обвинувачені рухалися за ними. Під`їхало авто, до якого сіли ОСОБА_29 та ОСОБА_30 і вони поїхали в сторону вулиці Під ОСОБА_24 . За ними пішов ОСОБА_6 . Коли вже вона підійшла до торгового центру «Форум», то побачила там ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . Вони вийшли з-за кута та продовжували штовханину десь на протязі 15-20 хвилин. При цьому, був присутній незнайомий їй хлопець. Вона, ОСОБА_30 та ОСОБА_27 викликали таксі та поїхали відпочивати у готель «СВ». Десь через годину часу до них приїхав ОСОБА_29 , а після обіду вони поїхали додому.

Стороною обвинувачення не було спростовано даного факту, та більше того роздруківки мобільних операторів підтверджує той факт, що жоден з обвинувачених в період інкримінованих їм дій не був на території Брюховицького лісу. Доводи сторони обвинуваченого про те, що ОСОБА_8 та ОСОБА_6 могли бути в Брюховицькому лісі, є необгрунтованими, та жодним чином не підтверджені будь-яким допустимим доказом. Проте судом необгрунтовано було прийнято позицію обвинувачення.

Щодо нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , то такий визнав заподіяння таких сам, та вказав, що наніс три удари потерпілому в тазо-стегнову частину тіла, однак жодних інших ушкоджень, які вказані у висновку судово-медичного експерта, він потерпілому не наносив, на дослідженому відеозаписі чітко видно, що основні тілесні ушкодження потерпілий отримав внаслідок падіння з паркана.

Наголошує на тому, що жоден з його підзахисних не заволодівав, ні мобільним телефоном, ні жодними коштами потерпілого, та жодного умислу на заволодіння не мав.

Версія сторони обвинувачення не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду, а версія сторони захисту не була спростована.

Судом не було взято до уваги покази його підзахисних. А докази, які свідчили в користі невинуватості обвинувачених, були судом трактовані в сторону обвинувачення, та свідчать про інквізиційний ухил судового розгляду з необ`єктивним дослідженням доказів, та неповноту судового слідства. Сторона захисту не погоджується з такою позицією суду, вважає її упередженою та однобічною, такою, що порушує принцип диспозитивності.

Судом не прийнято до уваги покази свідків захисту, посилаючись на те, що «оскільки вони є друзями та членами родини обвинувачених, а відтак зацікавлені у не притягненні останніх до кримінальної відповідальності. їх покази повністю спростовуються даними письмових та речових доказів, зібраних стороною обвинувачення, а також показами потерпілого та свідків сторони обвинувачення.» Проте, судом не зазначено якими саме доказами спростовуються покази вказаних свідків. Адже, їхні покази навпаки підтверджуються відео та письмовими доказами, які надала сторона обвинувачення. Так, вказані свідки були на місці події, що вбачається з відеодоказу з місця події, а також з роздруківок мобільних операторів, на яких зазначене місце перебування моїх підзахисних, а саме ОСОБА_6 - перебував вдома, а ОСОБА_8 рухався в автомобілі в сторону вул. Тракт Глинянський у м. Львові.

Судом не приймаються покази обвинувачених, що телефон потерпілого випав з його кишені на території ТЦ «Форум». Потерпілий чітко стверджував у судовому засіданні, що саме у лісі обвинувачені забрали у нього телефон «стареньку Нокія». Проте, покази потерпілого протягом 7 років кардинально змінювались, про що неодноразово наголошувала сторона захисту в судовому засіданні. А факт випадіння телефону потерпілого саме біля ТЦК «Форум» та в подальшому те що ОСОБА_7 підняв його з землі, розібрав та викинув за паркан є зафіксовано на відеодоказу.

Судом було прийнято до уваги покази потерпілого та фактично вирок суду ґрунтується на показах потерпілого. Проте, покази потерпілого дані ним в судовому засіданні суперечать показам, які потерпілий ОСОБА_17 , надав під час проведення слідчого експерименту. Хоча судом, протокол проведення слідчого експерименту від 14.07.2017р прийнято як доказ винуватості мого підзахисного. В тому ж таки протоколі та на відеозаписі, дослідженому в судовому засіданні, відсутні події в Брюховицькому лісі, а невідома особа за кадром говорить слідчому і потерпілому, що вони мають ще «події в лісі». Таким чином, захист вважає, що судом приймались лише вибірково докази досліджені в судовому засіданні, і лише ці докази які наче б то підтверджують винуватість обвинувачених, та повністю проігноровано ті докази, які свідчать про невинуватість ц вчиненні злочину. Так, судом проігноровано той факт, що під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_17 , постійно плутається у своїх показах, йому підказують та вказують що він має говорити сторонні особи на відео, а про події які наче б то мали місце в Боюховицькому лісі потерпілий взагалі не розповідає піл час проведення слідчої дії.

У своєму вироку, суд посилається на відеозапис, та стверджує про те, що та ньому зафіксовано «знаходження автомобіля сірого кольору марки «Honda Civic»; нанесення обвинуваченими потерпілому тілесних ушкоджень. Проте, судом не зазначено та не розмежовано, хто саме з обвинувачених і скільки ударів наносить потерпілому, оскільки, таким чином суд не міг би постановини обвинувальний вирок відносно мого підзахисного ОСОБА_8 , так як саме з цього відео видно, що самим ОСОБА_8 не нанесено потерпілому жодних тілесних ушкоджень.

Крім цього, зазначає, що судом у вироку зазначено: «В судовому засіданні було встановлено, що власником автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_38 , який передав його у користування ОСОБА_39 . Остання залишила автомобіль біля клубу «Малевич» з ключами, яким скористалися обвинувачені та використали його у протиправних діях, що підтверджується вищезазначеними доказами», проте на думку захисника, жодного доказу який би вказував на цей факт не було. Судом було придумано цей факт, що б хоч якимось чином пов`язати обвинувачених з потерпілим на наче б то їхнім місцем перебування у Брюховицькому лісі.

Вважає, що судом було грубо порушено принцип диспозитивності, та фактично придумано новий доказ у справі. Жодних доказів, які б свідчили про те, що будь-хто з обвинувачених скористався будь-яким автомобілем - в матеріалах справи нема.

Крім того, зміст розмов (дані протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (з носієм інформації) було повністю перекручено судом та додумано ті факти, які насправді не були зафіксовані на даному доказі. Так, суд зазначає, що «розмови свідчать про намагання обвинувачених та осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, вплинути на потерпілого та уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними дії;» - жодного натяку у вказаних розмовах щодо уникнення кримінальної відповідальності не зазначено. Більше того, саме його підзахисний говорить про те, що «якщо працівники поліції і надалі будуть протиправно діяти, то треба переводити справу в судову площину». Що вказує на те, що обвинувачені готові відстоювати свою позицію та свою невинуватість у судовому порядку.

Таким чином, судом при постановлені вироку суду вибірково брались докази, які наче б то підтверджують винуватість обвинувачених, та повністю ігнорувались докази не винуватості ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , що вказує на упередженість суду. Разом з тим, неодноразово, в судових засідання, судом озвучувалось твердження про винуватість обвинувачених у вчиненні ними інкримінованих злочинів, та вказувалось на те, що хтось ж мав вивезти потерпілого, та хтось вкрав у нього телефон та гроші.

Адвокат ОСОБА_15 захисник обвинуваченого ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий, виправдальний вирок, яким визнати ОСОБА_7 невинуватим у вчиненні інкримінованих йому злочинів.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на час інкримінованих дій, тобто станом на 20.05.2017 рік, ОСОБА_7 , був співзасновником однієї з будівельних компаній, займався доброчинністю. Так, в судовому засіданні було досліджено характеризуючі матеріали на нього і сумніву в його активній позиції щодо допомоги малозабезпеченим та ЗСУ як на час інкримінованих йому дій, та і до сьогодні не виникає, жоден факт не було спростовано. Проте, зазначає, що судом було відмовлено в дослідженні усіх представлених характеризуючи даних як на ОСОБА_7 , так і на інших обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

Захисник зазначає, що в ніч з 19.05.2017 року на 20.05.2017 року, ОСОБА_7 разом із іншими обвинуваченими були запрошені на відкриття клубу ОСОБА_21 у м. Львові, не бачив початку конфлікту між потерпілим ОСОБА_40 , з іншими учасниками кримінального провадження. ОСОБА_7 не заперечив свого перебування на місці події біля ТЦК «Форум», проте заперечив нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_17 . Також, ОСОБА_7 повністю заперечив свою причетність до вчинення розбійного нападу на потерпілого та своє перебування в Брюховицькому лісі. Крім того, зізнався в судомову засіданні у тому що під час подій біля ТЦК «Форум» побачив як у потерпілого ОСОБА_17 , випав мобільний телефон, який ОСОБА_7 , з землі, розібрав його та викинув за паркан. Щодо перебування у Брюховицькому лісі, в судовому засіданні озвучив своє алібі, яке підтвердили своїми показами свідки, які були на місці події біля ТЦК «Форум».

Наголошує, що на відеозаписі з місця події ТЦК «Фрум» знятого з різних ракурсів в 6.19 год., видно як ОСОБА_7 підбігає до потерпілого та здійснює спробу вдарити його ногою, однак промахується, оскільки потерпілий підстрибує в сторону, інших дій відносно потерпілого не вчиняє.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення грабежу з метою заволодіння майном потерпілого в тому числі телефону під час подій про яку вказує державний обвинувач, яка наче б то мала місці в Брюховицькому лісі, що на виїзді з міста Львів. Проте, дана обставина була спростована в судовому засіданні, відеодоказом з місця події ТРЦ Форум Львів, де на відео добре видно з різних ракурсів, як ОСОБА_7 піднімає мобільний телефон потерпілого, розбирає його та викидає через паркан, дана обставина також зафіксована слідчим на фототаблиці з описом до вказаного відео, яку досліджували в судовому засіданні. Даний факт мав місце в 6.15 год. Чи можна говорити про те, що ОСОБА_7 здійснив крадіжку мобільного телефону, який належав потерпілому та притягнути до кримінальної відповідальності? На думку захисту - ні, оскільки досліджених доказів в судовому засіданні недостатньо, так як корисливих мотивів у ОСОБА_7 не було, він одразу позбувся вказаного мобільного телефону, викинувши його за паркан.

Щодо позбавлення волі потерпілого та вивезення його до Брюховицького лісу, що на виїзді з м. Львів, звертає увагу, що є відео з подій біля ТРЦ Форум з різних ракурсів, одна з камер виведена на вулицю під ОСОБА_24 , де видно, а саме, як забігає потерпілий у двір, а подальшому і кожен з учасників кримінального провадження. Однак, державним обвинувачем не надано продовження відеозапису, тобто подій де наче б то обвинувачені після подій біля ТРЦ «Форум» саджають потерпілого в авто і хто в ньому перебував. На дану обставину вказував в засіданні обвинувачений ОСОБА_41 це викликає в сторони захисту обгрунтований сумнів, який не був спростований стороною обвинувачення в судовому засіданні, та також судом при поставленні вироку суду. ОСОБА_7 , заперечив свою причетність до інкримінованого злочину посилаючись на своє перебування в іншому місці.

Щодо алібі ОСОБА_7 , то наголошує, що на відео у видно що в кінці подій які мали місце біля ТРЦ Форум з`являються дві жіночі фігури. А саме свідки ОСОБА_25 та ОСОБА_26 , дані свідки під присягою в судовому засіданні підтвердили місце перебування ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій. Так, свідок ОСОБА_27 повідомила, що вона є знайомою ОСОБА_7 та ОСОБА_28 . З ними та іншими вона вийшла приблизно о 5 ранку з нічного клубу. Біля клубу відбувалася якась шарпанина між хлопцями, яка перемістилася на вулицю «Під Дубом». Вона з іншою дівчиною йшли в сторону ТЦ «Форум», а ОСОБА_29 та ОСОБА_30 сіли у машину сірого кольору та поїхали у тому ж напрямку. Біля торгового центру вона, дівчина Кізими ОСОБА_31 та ОСОБА_30 викликали таксі та приїхали відпочивати до готелю «СВ» приблизно о 7 ранку. Через годину до них приїхав ОСОБА_29 . Хто ще з ними разом відпочивав у цьому готелі - вона не пам`ятає, роз`їхалися вони приблизно о 13 годині. Свідок ОСОБА_32 надала в судовому засіданні покази, згідно з якими вона є цивільною дружиною ОСОБА_28 , а інші обвинувачені є її друзями. Після відпочинку у клубі « ОСОБА_21 » вони всі, приблизно о 5 ранку, вийшли на вулицю. Кізима ОСОБА_33 відійшов у бік, де було скупчення людей. Вона не придала спочатку цьому значення. Потім почула нецензурну лайку. Незнайомі хлопці пішли до перехрестя, а обвинувачені рухалися за ними. Під*їхало авто, до якого сіли ОСОБА_29 та ОСОБА_30 і вони поїхали в сторону вулиці Під ОСОБА_24 . За ними пішов ОСОБА_6 . Коли вже вона підійшла до торгового центру «Форум», то побачила там ОСОБА_34 та ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 . Вони вийшли з-за кута та продовжували штовханину десь на протязі 15-20 хвилин. При цьому, був присутній незнайомий їй хлопець. Вона, ОСОБА_30 та ОСОБА_27 викликали таксі та поїхали відпочивати у готель «СВ». Десь через годину часу до них приїхав ОСОБА_29 , а після обіду вони поїхали додому.

Стороною обвинувачення не було спростовано даного факту, та більше того роздруківки мобільних операторів підтверджує той факт, що ОСОБА_7 в період інкримінованих йому дій не був на території Брюховицького лісу. Доводи сторони обвинуваченого про те, що ОСОБА_7 міг були в Брюховицькому лісі, а телефон ОСОБА_7 виключений тому не показало його місце перебування, є щонайменше необгрунтованим, та не заслуговує на увагу. Проте судом необгрунтовано було прийнято позицію обвинувачення.

Судом не було взято до уваги покази ОСОБА_7 .. А докази, які свідчили на користь ОСОБА_7 , були судом трактовані в сторону обвинувачення. Сторона захисту не погоджується з такою позицією суду, вважає її упередженою та однобічною, такою, що порушує принцип диспозитивності.

Судом не прийнято до уваги покази свідків захисту, посилаючись на те, що «оскільки вони є друзями та членами родини обвинувачених, а відтак зацікавлені у не притягненні останніх до кримінальної відповідальності. їх покази повністю спростовуються даними письмових та речових доказів, зібраних стороною обвинувачення, а також показами потерпілого та свідків сторони обвинувачення.» Проте, судом не зазначено якими саме доказами спростовуються покази вказаних свідків. Адже, їхні покази навпаки підтверджуються відео та письмовими доказами, які надала сторона обвинувачення. Так, вказані свідки були на місці події, що вбачається з відеозапису з місця події, а також з роздруківок мобільних операторів, на яких зазначене місце перебування мого підзахисного.

Судом не приймаються покази обвинувачених, що телефон потерпілого випав з його кишені на території ТРЦ «Форум». Потерпілий чітко стверджував у судовому засіданні, що саме у лісі обвинувачені забрали у нього телефон «стареньку Нокія». Проте, покази потерпілого протягом 7 років кардинально змінювались, про що неодноразово наголошувала сторона захисту в судовому засіданні. А факт випадіння телефону потерпілого саме біля ТЦК «Форум» та в подальшому те що саме ОСОБА_7 підняв його з землі, розібрав та викинув за паркан є зафіксовано на відеодоказу.

Судом було прийнято до уваги покази потерпілого та фактично вирок суду ґрунтується на показах потерпілого. Проте, покази потерпілого дані ним в судовому засіданні суперечить показам, які потерпілий ОСОБА_17 , надав під час проведення слідчого експерименту. Хоча судом, протокол проведення слідчого експерименту від 14.07.2017 р. прийнято як доказ винуватості ОСОБА_7 .. Таким чином, захист вважає, що судом приймались лише вибірково докази досліджені в судовому засіданні, і лише ці докази які наче б то підтверджують винуватість мого підзахисного. Так, судом проігноровано той факт, що під час проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_40 , постійно плутається у своїх показах, йому підказують та вказують що він має говорити сторонні особи на відео, а про події які наче б то мали місце в Боюховицькому лісі потерпілий взагалі не розповідає піл час проведення слідчої дії.

У своєму вироку, суд посилається на відеозапис, та стверджує про те, що та ньому зафіксовано «знаходження автомобіля сірого кольору марки «Honda Civic»; нанесення обвинуваченими потерпілому тілесних ушкоджень;» Проте, судом не зазначено та не розмежовано, хто саме з обвинувачених і скільки ударів наносить потерпілому, оскільки, таким чином суд не міг би постановити обвинувальний вирок відносно ОСОБА_7 , так як саме з цього відео видно, що ОСОБА_7 не нанесено потерпілому жодного тілесного ушкодження.

Також як доказ винуватості ОСОБА_7 судом зазначається «інформацією про вхідні та вихідні з`єднання абонентів, яка була отримана в ході тимчасового доступу до документів, які перебували у володінні операторів мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл», ІІрАТ «Водафон Україна» та ПрАТ «Київстар», відповідно до якої абонентський номер НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в період часу з 03 год.51 хв. по 05 год.04 хв. перебував поблизу просп. Чорновола, 4 у м. Львів.» Мій підзахисний не заперечує своє перебування на території ТЦК «Форум», Проте, судом замовчено про те, що з даної інформації довідки також вбачається, що місце мого підзахисного з 7:59зафіксовано: АДРЕСА_9 . Тобто, місце знаходження готельного комплексу «СВ» на яке вказував і мій підзахиснй і свідки захисту, що підтверджують і мого підзахисного.

Крім цього зазначає, що судом у вироці зазначено, що «В судовому засіданні було встановлено, що власником автомобіля марки «Honda Civic», р.н.З. НОМЕР_1 є ОСОБА_38 , який передав його у користування ОСОБА_39 . Остання залишила автомобіль біля клубу «Малевич» з ключами, яким скористалися обвинувачені та використали його у протиправних діях, що підтверджується вищезазначеними доказами». Жодного доказу який би вказував на цей факт не було. Судом не лише було придумано цей факт, що б хоч якимось чином пов`язати обвинувачених з потерпілим на наче б то їхнім місцем перебування у Брюховицькому лісі, але й самостійно створив доказ, порушивши принцип диспозитивності та поклавши в основу обвинувального вироку припущення, що є недопустимим, та вказує на упереджене ставлення суду.

Крім того, зміст розмов (дані протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (з носієм інформації) було повністю перекручено судом та додумано ті факти, які насправді не були зафіксовані на даному доказі. Так, суд зазначає, що «розмови свідчать про намагання обвинувачених та осіб, матеріали щодо яких виділені в окреме провадження, вплинути на потерпілого та уникнути кримінальної відповідальності за вчинені ними дії;» - жодного натяку у вказаних розмовах щодо уникнення кримінальної відповідальності не зазначено. Більше того, саме мій підзахисний говорить про те, що «якщо працівники поліції і надалі будуть протиправно діяти, то треба переводити справу в судову площину».

Таким чином, судом при постановлені вироку суду вибірково брались докази, які наче б то підтверджують винуватість ОСОБА_7 , повністю ігнорувались докази не винуватості ОСОБА_7 , що вказує на упередженість суду та необгрунтованість вироку суду.

Прокурор Львівської обласної прокуратури ОСОБА_16 в своїй апеляційній скарзі просить оскаржуваний вирок скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 146 КК України та призначити їм покарання: за ч. 2 ст. 296 КК України - 3 роки позбавлення волі,; за ч. 2 ст. 146 КК України - 4 роки позбавлення волі; за ч. 2 ст. 186 КК України - 5 років позбавлення волі, звільнити ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від покарання за скоєння злочинів передбачених ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 146 КК України та призначити їй покарання у виді З років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю 2 роки.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та доведеності їх вини, у вчиненні ними інкримінованих їм злочинів, вважає вказаний вирок суду незаконним, у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Разом з тим, вважає вказаний вирок суду незаконним в частині визнання ОСОБА_9 невинуватою у скоєнні злочину, передбаченого за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 146 КК України у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Як встановлено судом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинили тяжкий корисливий злочин із застосуванням насильства, зокрема останні проти волі потерпілого незаконно утримували його, завдавши йому тілесних ушкоджень та відкрито заволоділи належним йому майном. Наведені обставини, свідчать про підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що вказує на неможливість їх виправлення без ізоляції від суспільства. Крім того, обвинувачені вини у вчиненні інкримінованих їм злочинів не визнавали та не розкаювались у вчиненому, заходів до відшкодування шкоди, завданої потерпілому не вживали. Обставин, що могли б пом`якшити покарання обвинувачених судом не було встановлено. З огляду на сукупність наведених фактів, можна прийти до висновку про відсутність обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від реального покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції визнаючи невинуватою ОСОБА_9 , приходить до такого переконання зважаючи на показання потерпілого ОСОБА_17 , який зазначив, що в автомобілі, яким його перевозили до лісового масиву не чув жіночого голосу та не бачив хто знаходиться не передніх сидіннях, однак залишає поза увагою те, що потерпілий був поміщений головою вниз та фізично не міг бачити нічого перед собою, а ОСОБА_9 могла не розмовляти під час знаходження в автомобілі.

На думку прокурора, суд залишав поза увагою численні розбіжності в показаннях наданих свідком ОСОБА_42 обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , без зазначенням причин, однак показання таких містять суперечності як між собою так і не узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема щодо залишення автомобіля обвинуваченою ОСОБА_9 , переміщень ОСОБА_9 тощо.

Крім того, з показань самої ОСОБА_9 вбачається, що остання постійно користується автомобілем «Honda Civic», д.н.з. НОМЕР_1 , зокрема і 20.05.2017 остання, будучи в стані алкогольного сп`яніння, кермувала цим автомобілем, навіть після закриття клубу « ОСОБА_21 », переслідуючи потерпілого та свідка ОСОБА_43 , що підтверджується також показаннями свідків та інших обвинувачених, а також відеозаписом з ТЦ «Форум Львів». Водночас, на той момент нікому з інших обвинувачених не спадало на думку забрати ключі в ОСОБА_9 у зв`язку із вживанням нею алкогольних напоїв.

На апеляційну скаргу прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_16 обвинувачена ОСОБА_9 подала заперечення в яких просить таку відхилити, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 14.08.2023 р. залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, виступ захисників ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали подані стороною захисту апеляційні скарги, а апеляційну скаргу прокурора заперечили, думку захисника ОСОБА_13 , який апеляційну скаргу прокурора заперечив, щодо апеляційних скарг захисників поклався на розсуд суду, думку прокурора ОСОБА_44 , який підтримав подану прокурором апеляційну скаргу, апеляційні скарги захисників заперечив, виступ представника потерпілого ОСОБА_12 , який заперечив подані захисниками апеляційні скарги, апеляційну скаргу прокурора підтримав частково, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (Справа "Салов проти України").

Метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, в зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а в сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як передбачено положеннями ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку, у разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження та прийнятті судового рішення, а тому вирок не може вважатися законним, обґрунтованим і вмотивованим.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час розгляду справи по суті не в повній мірі дотримався вищевказаних вимог Закону та Конвенції.

Статтею 409 КПК України передбачені підстави для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції, а саме: неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В ст. 412 КПК України істотними порушеннями закону визнаються такі порушення діючого КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд) у справі «Абрамян проти Росії» від 09 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті пп. «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 р. у справі «Камасінскі проти Австрії», №9783/82, п.79). Крім того, Суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 р. у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» (ВП), №25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 р. у справі «Матточіа проти Італії», №23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 р. у справі ОСОБА_45 та інші проти Австрії», №42780/98, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 р. у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд, вважає за необхідне звернути увагу, що у разі коли не конкретизовано в чому саме обвинувачується особа, тоді це унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, і порушує право обвинувачених на захист, яке гарантується кожній особі приписами п. «с» ч. 3 ст. 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», положення якої імплементовані у ст. 20 КПК України.

Водночас, як вбачається з вироку, суд першої інстанції, зокрема, встановив, що ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите заволодіння чужими майном, який раптово виник внаслідок незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_17 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, ОСОБА_18 , діючи умисно та спільно, 20.05.2017 близько 07:00 год., перебуваючи в лісовому масиві поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 42, вчинили відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1 000 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_2 на рахунку якого було 3,15 грн. і грошовими коштами в сумі 1 000 грн.

ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите заволодіння чужими майном, який раптово виник внаслідок незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_17 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, діючи умисно та спільно, 20.05.2017 близько 07:00 год., перебуваючи в лісовому масиві поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 42, вчинили відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1 000 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_2 на рахунку якого було 3,15 грн. і грошовими коштами в сумі 1 000 грн.

ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, маючи умисел на відкрите заволодіння чужими майном, який раптово виник внаслідок незаконного позбавлення волі та викрадення потерпілого ОСОБА_17 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та особами, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, діючи умисно та спільно, 20.05.2017 близько 07:00 год., перебуваючи в лісовому масиві поблизу «Голосківське кладовище», за адресою: м. Львів, вул. Миколайчука, 42, вчинили відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1 000 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_2 на рахунку якого було 3,15 грн. і грошовими коштами в сумі 1 000 грн.

Отже, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

При цьому, суд викладаючи формулювання обвинувачення визнане судом доведеним за ч.2 ст. 186 КК України, зазначив, що обвинувачені вчинили відкрите викрадення чужого майна, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в ході якого у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном марки «Nokia» вартістю 1 000 гривень з сім карткою оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» абонентський номер НОМЕР_2 на рахунку якого було 3,15 грн. і грошовими коштами в сумі 1 000 грн.

Водночас, викладаючи формулювання обвинувачення визнане судом доведеним за ч.2 ст. 146 КК України, суд першої інстанції, крім іншого, встановив, що вчинення цього кримінального правопорушення обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 припинилось після погодження ОСОБА_17 на всі незаконні вимоги правопорушників щодо неповідомлення про скоєне ними та передачі їм власного майна, зокрема мобільного телефону марки «Нокіа» та грошових коштів в сумі 1000 гривень.

На переконання колегії суддів, формулювання обвинувачення, в даному випадку, в наведеній частині, не дозволяє забезпечити належний ступінь інформування обвинувачених для повного розуміння останніми суті формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, оскільки в першому випадку обвинувачені у невстановлений органом досудового розслідування спосіб заволоділи мобільним телефоном та грошовими коштами, а в другому випадку дії обвинувачених припинилось після погодження потерпілого на всі незаконні вимоги правопорушників щодо неповідомлення про скоєне ними та передачі їм власного майна, зокрема мобільного телефону марки та грошових коштів в сумі 1000 гривень, тобто судом першої інстанції не встановлено способу заволодіння обвинуваченими вказаними речами потерпілого.

Крім цього, суд першої інстанції визнав винними обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України.

Так, згідно змісту вироку, суд першої інстанції зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за вказаною статтею, лише щодо ОСОБА_8 , а саме, що ОСОБА_8 в присутності ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та осіб, матеріали щодо яких виділені у окреме провадження, 20.05.2017 приблизно о 06:23 год., перебуваючи біля заднього входу ТЦ «Форум Львів», що за адресою: м. Львів, вул. Під Дубом, 7Б, діючи з особливою зухвалістю, демонструючи явну неповагу до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, прагнучи принизити потерпілого ОСОБА_17 , після застосуванням погроз фізичної розправи, вчиняючи фізичне страждання та спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, демонструючи свою зневагу до потерпілого та до існуючих правил поведінки у суспільстві й інших соціальних цінностей, демонстративно помістили його на заднє сидіння салону автомобіля марки «Honda Civic», р.н.з. НОМЕР_1 . При цьому, в салоні автомобіля на задньому сидінні поряд з ОСОБА_17 , з метою унеможливлення його подальшої втечі, а також утримуючи останнього всупереч його волі знаходився ОСОБА_7 , а спереду перебувала особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження.

Разом з тим, визнавши винними обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, судом першої інстанції не дотримано вимог кримінального процесуального закону, зокрема ст. 374 КПК України, а саме не викладено формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за вказаною статтею стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

У ст. 91 ч. 1 КК України наведені обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Відповідно до вимог ст. 374 ч. 3 п. 2 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченому. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

У той же час, суд першої інстанції визнаючи невинуватою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 146 КК України та виправдавши її у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченої є склад кримінального правопорушення, в подальшому не встановив всіх фактичних обставин справи, належно не перевірив та не дав оцінки тому, хто керував автомобілем марки «Honda Civic» д.н.з. НОМЕР_1 , яким переміщували потерпілого ОСОБА_17 .

Вказані порушення відповідно до положень ч.1 ст.412 КПК України є істотними, що згідно з приписами п.3 ч.1 ст.409 цього Кодексу є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи зазначене, дані обставини позбавляють суд апеляційної інстанції можливості виправити перелічені вище істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки, зокрема, потребують проведення нового судового слідства в повному обсязі, повного дослідження та оцінювання всіх доказів, що процесуально означатиме інстанційну заміну судом апеляційної інстанції суду першої інстанції, і є процесуально неприпустимим.

А відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваного вироку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст.404 КПК України, переглядає судові рішення в межах доводів апеляційної скарги. Проте, оскільки під час апеляційного розгляду встановлена безумовна підстава для скасування оскаржуваного вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, то колегія суддів не дає оцінку іншим апеляційним вимогам.

При цьому, відповідно до ч.2 ст.415 КПК України, суд апеляційної інстанції, призначаючи новий розгляд в суді першої інстанції, не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, а тому апеляційні доводи підлягають ретельній перевірці під час нового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 415, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

апеляційні скарги апеляційні скарги адвоката ОСОБА_14 захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_15 захисника обвинуваченого ОСОБА_7 та прокурора Львівської обласної прокуратури ОСОБА_16 задоволити частково, вирок Галицького районного суду м. Львова від 14 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4