ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1502/24 Справа № 204/1611/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали контрольного кримінального провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , поданих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0001602 від 18 вересня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України (далі-КК).

Під час судового засідання ухвалою колегії суддів Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2024 року клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволено та застосовано стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 20 травня 2024 року.

Одночасно обвинуваченому ОСОБА_9 встановлено заставу у розмірі 175 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить - 529 900,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_9 застави, у відповідності до ч.5 ст.194КПК України(далі-КПК), на нього будуть покладені наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом суду;

- не відлучатися з міста Дніпра без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- утриматися від спілкування зі всіма потерпілими, свідками, зазначеними в обвинувальному акті та реєстрі до нього крім тих, що в розумінні п.1 ч.1 ст.3 КПК України, є його близькими родичами та членами родини, зареєстровані (постійно мешкають) за місцем мешкання ОСОБА_9 ;

- здати на зберігання суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право виїзду за кордон;

- носити електронний засіб контролю.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 порушує питання про скасування ухвали місцевого суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

В обґрунтування зазначає, що в порушення вимог ст.178 КПК під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що обвинувачений ОСОБА_9 є інвалідом ІІ групи внаслідок отриманих бойових поранень під час захисту Батьківщини, має постійне місце проживання, дружину та дитину, яка перебуває під опікою дружини, а тому застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою призвело до неможливості його медичного обстеження, лікування, відвідування лікувальних закладів, купівлі продуктів харчування та прогулянок з дитиною.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_9 є особою з обмеженими можливостями, після поранення фактично всі грошові кошти витрачає на реабілітацію, а тому встановлений судом розмір застави є непомірно великим для нього.

Враховуючи вищевикладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2024 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції у зв`язку невідповідністю вимогам кримінально-процесуального закону та фактичним обставинам справи.

В обгрунтування зазначає, що в порушення вимог ст.178 КПК суд при ухваленні рішення щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не надав належної оцінки в сукупності всім обставинам справи та особі обвинуваченого. Аргументує тим, що до взяття під варту ОСОБА_9 не намагався переховуватися від суду та ухилятися від кримінальної відповідальності, що підтверджується наданими в судовому засіданні матеріалами, які свідчать про те, що з 24.02.2022 ОСОБА_9 вступив до лав ЗСУ та був зарахований до ВЧ А06666, 30.12.2022 під час виконання бойового завдання, внаслідок артилерійського обстрілу противником отримав закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, акуботравму. Продовжуючи проходити військову службу у зоні бойового зіткнення 17.01.2023 отримав вогнепальне наскрізне кульове поранення правого передпліччя з вогнепальним переломом діафаза ключиці, пошкодження плечового сплетіння, закриту травму грудної клітини, перелом другого ребра по передньо-аксілярній та лопаткових лініях, у зв`язку з чим: з 18.01.2023 по 20.01.2023 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП Новомосковська ЦМЛ НМР; з 20.01.2023 по 24.01.2023 знаходився стаціонарному лікуванні КП ДОКЛ ім. Мечнікова ДОР; з 25.01.2023 до 30.01.2023 на стаціонарному лікуванні в НВМКЦ ГВКГ; з 04.04.2023 до 01.05.2023 на стаціонарному лікуванні в КП КМР МЛШМД; з 10.05.2023 до 20.05.2023 на стаціонарному лікуванні в ДУ ІН ім. Академіка А.П. Романова НАМН України; з 05.06.2023 до 23.06.2023 на стаціонарному лікуванні в КПП ООКЛ ООР; з 27.06.2023 до 27.07.2023 на стаціонарному лікуванні в Клінічному санаторію Аркадія ДПСУ; а з 31.07.2023 проходив лікування у КНП Одеська обласна клінічна лікарня ООР м. Одеса. Крім того, потребуючи подальшого лікування та проходячи реабілітацію у зв`язку із вказаним пораненням ОСОБА_9 з 07.12.2023 до 20.12.2023 проходив стаціонарне лікування у КП Хмельницька міська лікарня ХМР, а далі проходив амбулаторне лікування під наглядом травматолога та терапевта у м. Хмельницькому, де й перебував до його затримання та доставлення до Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська 23.03.2024.

При цьому звертає увагу, що суду та прокурору було відомо про вищевказані обставини, але не зважаючи на це, призначались засідання на вказані в оскаржуваній ухвалі дати, чим штучно було створено обставини, які нібито доводять про те, що ОСОБА_9 ухиляється від суду.

Окрім того вказує, що судом також не було враховано в повному обсязі і відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який у зв`язку з отриманням тяжкого поранення при участі в захисті держави визнаний інвалідом ІІ групи, за станом здоров`я потребує подальшого лікування та реабілітації, є учасником бойових дій, має державні нагороди та грамоти, одружений та має міцні соціальні зв`язки.

Водночас зазначає, що визначений судом розмір застави у сумі 529 900, 00 є завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_9 та підлягає зменшенню, оскільки він має постійну необхідність витрат на лікування та реабілітацію за станом здоров`я.

Враховуючи вищевикладене захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2024 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою в умовах слідчого ізолятора, а у випадку, якщо апеляційний суд дійде висновку про залишення обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зменшити розмір застави до мінімального розміру, передбаченого ст.182 КПК.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що вступну та резолютивну частину оскаржуваної ухвали проголошено 23.03.2024, повний текст ухвали ним отримано 25.03.2024 та до цього часу він не розумів мотиви прийнятого судом рішення. Тому, на переконання захисника, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисників на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, які наполягали на їх задоволенні, просили обрати обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або зменшити розмір застави до мінімального розміру, передбаченого ст.182 КПК, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та просив залишити їх без задоволення, а ухвалу суду без змін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів контрольного кримінального провадження розгляд клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та ухвалення місцевим судом оскаржуваної ухвали відбулися 23 березня 2024 року. Натомість цього дня судом було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення (а.с.69-70).

Згідно розписки (а.с.68) копія повного тексту оскаржуваної ухвали була отримана захисником ОСОБА_7 25.03.2024 року. Строк подання апеляційної скарги спливав 28 січня 2024 року, що свідчить про відсутність у захисника достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого судом рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили захисника ОСОБА_7 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону в повній мірі дотримано судом першої інстанції.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Згідно ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Згідно ч.1 ст.331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є собливо тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, факт того, що обвинувачений порушив вимоги цілодобового домашнього арешту, позбувся електронного засобу контролю, порушив обов`язки, які були покладені на нього ухвалою суду, зокрема, щодо його обов`язкової явки у судові засідання та не залишення місця проживання без дозволу суду, був оголошений у розшук та, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду шляхом доставки СМС-повідомлень на номер мобільного телефону, який він зазначав у своїй розписці та відповідно до якої зобов`язався з`явитися до суду після лікування чого не зробив, ігнорував судові засідання та не з`являвся до суду, а також будучи неодноразово повідомлений судом та прокурором про дати судових засідань добровільно не з`явився, будь-яких документів, які б підтверджували поважність причин своєї неявки суду не надавав, та був доставлений до суду працівниками поліції в примусовому порядку після затримання у зв`язку з розшуком. Крім того, обвинувачений знав про існування щодо нього кримінального провадження, будучи належним чином повідомленим про дати засідань не вживав заходів щодо надання суду відомостей стосовно свого місцезнаходження, за умов перебування у іншому місті клопотань про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не надавав, як і не надавав документів, які б підтверджували поважність його неявки до суду, що свідчить про те, що ОСОБА_9 вочевидь ухилявся від суду, в подальшому не мав намірів добровільно з`явитися до суду та проводив свій вільний час на власний розсуд. Окрім того, про наявність вказаних ризиків свідчить також і те, що ОСОБА_9 раніше судимий до реальної міри покарання за аналогічний злочин.

Разом з цим суд дійшов до переконання про недоведеність в судовому засіданні прокурором наявності ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_9 незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що не оспорюється стороною обвинувачення, а отже ці висновки слід вважати доведеними.

Таким чином, всупереч доводам апеляційних скарг, суд першої інстанції, відповідно до ч.1 ст.178 КПК, врахував вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію обвинуваченого, сімейний та майновий стан, який є військовослужбовцем, одружений, має державні винагороди та постійне місце проживання, раніше судимий, та дійшов правильних висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, у тому числі, у вигляді особистого зобов`язання, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

На переконання апеляційного суду, аргументи захисників та їх посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_9 міцних соціальних зв`язків, родини та утриманців, постійного місця проживання, проблем зі здоров`ям після отриманих бойових поранень, державних нагород та грамот, статусу учасника бойових дій, а також надані суду характеристика з місця служби та довідка про участь в бойових діях у складі військового підрозділу УДА, не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки це не спростовує правильності висновків суду про те, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, матеріали контрольного кримінального провадження не містять об`єктивних медичних даних про те, що за станом свого здоров`я обвинувачений не може утримуватися в умовах СІЗО.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК та відсутність підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Також, всупереч доводам апеляційних скарг сторони захисту, суд першої інстанції, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану обвинуваченого ОСОБА_9 , інших даних про його особу та встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зменшення визначеного судом розміру застави на даному етапі кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновків, що суд першої інстанції обґрунтовано, з наведенням відповідних мотивів, з урахуванням мети та підстав застосування запобіжного заходу, враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК, а також з дотриманням вимог статей 194, 196 КПК, дійшов змістовного висновку про доцільність обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, та альтернативою внесення застави. Тому доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 є безпідставними та задоволенню не підлягають, а ухвала Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 23 березня 2024 року є законною, обґрунтованою і вмотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_9 .

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23 березня 2024 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 20 травня 2024 року та альтернативою внесення застави - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4