УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2024 року

м. Київ

справа № 286/3678/19

провадження № 51-2450 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року щодо останнього,

встановив:

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 06 березня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, ОСОБА_5 засуджено за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 вирішено обчислювати з моменту затримання у порядку виконання даного вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення з 28 травня 2019 року по 25 жовтня 2021 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Цим же вироком засуджено ОСОБА_6 , судові рішення щодо якої не оскаржуються.

Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він у серпні 2018 року, у невстановлений день, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство малолітньої, що виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до останньої, знаходячись у кімнаті вказаного житлового будинку, у ході словесної суперечки з малолітньою ОСОБА_7 умисно наніс їй із значною силою прикладання удар кулаком руки по голові, від якого остання опустилась на підлогу. Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 загнав малолітню під ліжко, що знаходилося в іншій кімнаті даного будинку, де остання перебувала до того часу, поки ОСОБА_5 не ліг спати.

В свою чергу ОСОБА_6 , яка є матір`ю потерпілої, завідомо залишила малолітню дочку без допомоги, усвідомлюючи, що остання перебувала в небезпечному для життя стані, спричиненому неправомірними діями ОСОБА_5 та була позбавлена можливості через малолітство вжити заходів до самозбереження.

Так, ОСОБА_6 , розуміючи, що ОСОБА_7 було нанесено тілесні ушкодження, своєчасно не забрала її з-під ліжка, не викликала службу екстреної медичної допомоги, не доставила дитину до найближчого лікувального закладу та не вжила інших заходів, спрямованих на врятування життя малолітній, а поклала останню на ліжко і відправилась спати до іншої кімнати, в результаті чого ОСОБА_7 , не отримавши належної допомоги, померла.

Пізніше, виявивши відсутність ознак життя у малолітньої ОСОБА_5 , маючи намір приховати вчинений злочин, помістив її тіло всередину мурованої печі будинку та спалив його.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 зводяться до незгоди із кваліфікацією дій

ОСОБА_5 за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки, на його переконання, у засудженого був відсутній прямий умисел на вбивство ОСОБА_7 , адже, як пояснив останній, він завдав малолітній лише один легкий удар, що не міг призвести до смерті потерпілої. Під час розгляду кримінального провадження судами попередніх інстанцій засуджений неодноразово заявляв, що не мав наміру вбивати малолітню. Стверджує, що зібрані у справі докази не доводять «поза розумним сумнівом» винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а лише свідчать про наявність у засудженого не прямого умислу на настання будь-яких наслідків у результаті вчинених дій. Окрім того наголошує, що в основу обвинувального вироку покладено пояснення експерта, які базуються на припущеннях, оскільки в матеріалах провадження відсутній висновок судово-медичної експертизи щодо визначення тяжкості отриманого тілесного ушкодження та встановлення причини смерті. На думку ОСОБА_4 , апеляційний суд, переглядаючи вирок місцевого суду, проігнорував наведені в апеляційній скарзі засудженого доводи та необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання останнього про повторний допит експерта і дослідження певних доказів, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що призвело до незаконності прийнятого рішення. Враховуючи наведене, за твердженням захисника, дії ОСОБА_5 не можуть бути кваліфіковані за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При розгляді скарги суд касаційної інстанції виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За прецедентною практикою Європейського Суду, суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України, на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, суд обґрунтовано послався на показання обвинуваченої ОСОБА_6 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та експерта ОСОБА_11 , детальний зміст яких наведено у вироку.

Окрім того, установлені судом першої інстанції обставини також підтверджуються сукупністю письмових доказів, зокрема:

- рапортом уповноваженої особи № 2755 від 27 травня 2019 року, яким зафіксовано надходження повідомлення про те, що 27 травня 2019 року, о 14 год 49 хв., за адресою: с. Листвин, Овруцький район, учень ОСОБА_10 у пояснювальній записці зазначив про обставини вбивства сестри 3-4 років його матір`ю ОСОБА_6 та вітчимом;

- рапортом № 2754 від 27 травня 2019 року про надходження повідомлення ОСОБА_9 щодо підозри про можливе вчинення фізичного насильства ОСОБА_5 відносно дітей 6, 3, та 1, 5 років, оскільки останній раніше погрожував ножем 16 річному сину;

- протоколом слідчого експерименту від 28 травня 2019 року з підозрюваним ОСОБА_5 , в якому зафіксовано повідомлені останнім обставини вчинення кримінального правопорушення, з подальшою їх демонстрацією;

- протоколом слідчого експерименту від 28 травня 2019 року за участю підозрюваної ОСОБА_6 , під час проведення якого підозрювана показала механізм нанесення ОСОБА_5 удару малолітній, обстановку, місце куди пізніше поклала дитину та де померла остання;

- протоколом огляду місця події від 28 травня 2019 року, в ході якого в печі домоволодінням АДРЕСА_1 були виявлені продукти горіння, які упаковані в пакети;

- протоколом огляду місця події від 10 червня 2019 року з ілюстративною таблицею до нього, яким зафіксовано огляд ділянки місцевості в АДРЕСА_1 , де наявний рівчак шириною 2, 2 м (після висушування русла річки), під час дослідження якого виявлено фрагменти обгорілих кісток, 3 молочні зуба, основи черепа, фрагменти кісток щелепи, фрагменти ребер;

- висновком експерта № 115-МК від 25 червня 2019 року, згідно якого серед чисельної кількості уламків наданих на дослідження, що були вилучені при огляді русла річки, виявлені фрагменти кісток, які за своїми анатомо-морфологічними особливостями належать до кісток однієї людини, на яких виявлені ознаки дії високої температури (полум`я), будь-яких травматичних ушкоджень на кістках не виявлено. Не виключається можливість, що кістки, які можливо ідентифікувати, належали дитині, вік якої не виявилось можливим встановити;

- висновком № 116-МК від 18 червня 2019 року встановлено, що надані на експертизу об`єкти, виявлені при огляді русла річки, є молочними зубами та свідчать про вік дитини 4-5 років, на яких виявлені ознаки дії високої температури;

- висновком № 114-МК від 25 червня 2019 року з якого вбачається, що при дослідженні зольних останків виявлених у печі домоволодіння обвинувачених, пакети № 1, 2, 6, встановлено, що вони по своїх анатомо-морфологічним особливостях могли належати до кісток людини, вік якої встановити не представилось можливим, та на яких виявлені ознаки дії високої температури (полум`я);

- протоколом про результати НСРД від 25 червня 2019 року, яким відображено розмову ОСОБА_6 з жінкою, в ході якої остання розповідає про обставини загибелі дочки;

- протоколом про результати НСРД від 25 червня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_5 у розмові з чоловіком повідомив, за яких обставин з необережності вбив дочку.

За результатами оцінки доказів, досліджених під час судового розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, та його дії підлягають кваліфікації за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, як на умисне вбивство малолітньої дитини.

До того ж, місцевим судом надано оцінку доводам сторони захисту, зокрема, щодо відсутності прямого умислу на вбивство потерпілої, та обґрунтовано їх відхилено.

Мотивуючи своє рішення в цій частині, суд першої інстанції вказав, що такі доводи є голослівними, з огляду на нанесення дорослим чоловіком удару малолітній дитині зі значною силою прикладання у життєво-важливий орган - голову, що обґрунтовано свідчить про цілеспрямованість та усвідомлення вчинених ОСОБА_5 дій, які є достатніми для завдання тяжких наслідків.

На підставі викладеного, місцевий суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_12 умислу на заподіяння смерті малолітній дитині, який виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин та вказує на правильність кримінально-правової кваліфікації його дій за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України.

В свою чергу питання доведеності винуватості та кваліфікації дій обвинуваченого було предметом оцінки суду апеляційної інстанції, який за наслідками апеляційного розгляду погодився із висновками місцевого суду щодо доведення винуватості ОСОБА_5 за стандартом «поза будь-яким розумним сумнівом», правильності кваліфікації його дій за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України, при цьому проаналізував доводи апеляційної скарги засудженого, які в частині кваліфікації дій є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, належним чином їх перевірив, надав змістовні відповіді на них, з наведенняммотивів постановленого рішення.

Так, апеляційний суд погодившись з висновками місцевого суду щодо доведення винуватості ОСОБА_5 за стандартом «поза будь-яким розумним сумнівом», врахував правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа № 281/128/19, провадження № 51-4536 км 19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Також, апеляційний суд спростував доводи апеляційної скарги стосовно висновків експерта наданих на основі припущень та вказав, що ОСОБА_11 працює судово-медичним експертом та є спеціалістом в галузі судової медицини, а тому на підставі поставлених йому під час судового розгляду питань пояснив, що у 5 річної дитини ще не закінчилось зростання склепіння кісток черепа і при нанесенні удару зі значною силою прикладання (кулаком, долонею) дитині можна заподіяти черепно-мозкову травму та викликати субдуральну гематому, про що й свідчить наявність синяка на обличчі. Під час заподіяння травми життєво-важливого органу - голови, людина може жити як декілька годин, так і пару днів, що залежить від швидкості набряку мозку. Наявність сукровиці вказує на те, що внаслідок здавлення мозку стався набряк легенів, який спричинив виділення рідини, піни, що фактично вказує на настання смерті.

Тобто, пояснення судово-медичного експерта ОСОБА_11 , які надавалися суду, стосуються лише спеціальних знань в галузі медицини, а саме симптомів, ознак черепно-мозкової травми, можливих наслідків, особливостей їх протікання у малолітніх, характеру медичної допомоги та відповідають положенням ст. 71 КПК України і не підміняють судово - медичну експертизу трупа, проведення якої є не можливим, у зв`язку з відсутністю тіла потерпілої.

Окрім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що відсутність висновку судово - медичної експертизи трупа у даному випадку не спростовує правильність висновків суду щодо причинного зв`язку між діями обвинуваченого ОСОБА_5 та настанням смерті малолітньої ОСОБА_7 з подальшим приховуванням вбивства.

Стосовно тверджень захисника щодо необґрунтованої відмови апеляційним судом у задоволенні клопотання засудженого про безпосереднє дослідження доказів по даному кримінальному провадженні, то вони, на думку, колегії суддів є безпідставними з огляду на таке.

Згідно з доктринальними положеннями кримінального процесуального закону, при апеляційному перегляді у суду не виникає обов`язку досліджувати докази із дотриманням засади безпосередності, якщо він по-новому (інакше) не тлумачить докази, отримані в суді першої інстанції.

Розгляд у суді апеляційної інстанції не повинен дублювати дослідження доказів, яке проводилося у місцевому суді, оскільки це суперечить основним засадам кримінального процесуального законодавства України. Незгода сторони захисту з показаннями осіб та письмовими доказами по справі, не є підставою для повторного дослідження цих доказів.

Таким чином, вказаний суд діяв у межах своїх повноважень та не допустив порушень, як на те посилається захисник у касаційній скарзі.

Верховний Суд вважає, що апеляційний суд ретельно перевірив доводи викладені в апеляційній скарзі сторони захисту та правильно зазначив про законність, обґрунтованість і вмотивованість вироку щодо ОСОБА_5 , тобто встановив, що вирок судом першої інстанції ухвалено відповідно до приписів ст. 370 КПК України. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Колегія суддів касаційного суду погоджується із юридичною оцінкою дій засудженого ОСОБА_5 за вказаним кримінальним правопорушенням, як умисне вбивство малолітньої дитини, наданою судами попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Згідно зі ст. 115 КК України умисне вбивство - це протиправне заподіяння смерті іншій людині.

З суб`єктивної сторони даний злочин характеризується умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини, й бажає або свідомо припускає її настання.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України та усталеної судової практики питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

Як слідує зі змісту оскаржуваного судового рішення, за встановлених судами фактичних обставин кримінального правопорушення, про прямий умисел на вбивство потерпілої ОСОБА_7 свідчить:

- характер та локалізація тілесного ушкодження, а саме заподіяння цілеспрямованого удару кулаком, який здійснено із прикладанням значної фізичної сили в область голови малолітньої потерпілої, що створює реальну можливість заподіяння смерті дитини;

- поведінка засудженого одразу після вчинення кримінального правопорушення, а саме заборона на надання медичної допомоги малолітній після виявлення її в тяжкому стані, вчинення активних дій по знищенню тіла та його останків, а також подальше тривале приховування смерті потерпілої.

Підсумовуючи наведене, Верховний Суд вважає неспроможними доводи захисника про необхідність кваліфікації дій засудженого ОСОБА_7 за іншими статтями КК України.

Таким чином, Судом не встановлено неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, узв`язку з чим відсутні підстави для задоволення касаційної скарги.

З урахуванням викладеного, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року щодо останнього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3