Справа № 750/8899/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/118/24
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004546 від 13.09.2022 року, за апеляційними скаргами прокурора та обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Березна Менського району Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_8 .

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та призначено йому покарання: за ч. 3 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років; за ч. 1 ст. 135 КК України - 2 роки обмеження волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання ОСОБА_6 у виді 3 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з часу його фактичного затримання.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави 5285 грн 84 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Провадження за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Питання про речові докази вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

За вироком суду визнано доведеним, що 13 вересня 2022 року приблизно о 19 год. 20 хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем Wolkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в АДРЕСА_2 , та рухаючись зі сторони вулиці Некрасова в напрямку вулиці Земської, поблизу будинку № 27 по вул. Шевченка, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не правильно оцінив дорожню обстановку та відповідно не реагуючи на її зміну, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з велосипедом «АИСТ», номер рами НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_10 , який рухався попереду у попутному напрямку.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Смерть ОСОБА_10 настала 14.09.2022 року від набряку головного мозку, що розвився внаслідок політравми.

У даній дорожній обстановці водій ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 2.9 «а», 13.1 Правил дорожнього руху, що стало причиною та умовою настання події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди 13.09.2022 року, близько 19 год. 21 хв. поблизу буд. АДРЕСА_2 , на автомобілі Wolkswagen Passat, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у ОСОБА_6 виник раптовий злочинний умисел на завідоме залишення без допомоги особи, яку він своїми діями поставив в небезпечний для життя стан та яка була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, а саме, у результаті отриманих тілесних ушкоджень самостійно, без сторонньої допомоги була позбавлена реальної можливості вжити заходів до самозбереження, діючи умисно та нехтуючи моральними і правовими нормами, маючи при цьому змогу надати таку допомогу, зник з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Так, у зазначений день та час ОСОБА_6 , у порушення вимог п. 2.10 Правил дорожнього руху, не зупинив керований ним автомобіль, навмисно не залишився на місці події, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілому ОСОБА_10 , не викликав швидку медичну допомогу для надання первинної допомоги потерпілому, не повідомив в органи поліції про дорожньо-транспортну пригоду, не записав прізвища й адреси очевидців події, не прийняв заходів до забезпечення схоронності слідів події, а зник з місця пригоди, чим залишив без допомоги потерпілого ОСОБА_10 , що перебував на проїзній частині та якого він своїми діями поставив в небезпечний для життя стан та який був позбавлений можливості вжити заходів до самозбереження, внаслідок безпорадного стану, хоча повинен та мав змогу надати таку допомогу.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Виключити визнання пом`якшуючими покарання обставини - щире каяття та добровільне відшкодування моральної шкоди.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим та призначити йому покарання: за ч. 3 ст. 286-1 КК України - 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років; за ч. 1 ст. 135 КК України - 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років. В решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що при призначенні покарання судом І інстанції було помилково визнано щире каяття та відшкодування завданої моральної шкоди як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, так як за матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_6 не визнав своєї вини у вчинених кримінальних правопорушеннях, в у судовому засіданні вказав, що йому стало зле, у зв`язку з чим він здійснив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_10 . Крім того, обвинувачений не вибачився перед потерпілим та не розкаявся. Такі обставини свідчать про те, що він не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на визнання своєї винуватості.

Крім того, відшкодування завданої моральної шкоди потерпілому відбулося тільки перед судовими дебатами з метою уникнення справедливого покарання.

Будь-яке грошове відшкодування не може співвідноситися з життям людини, тому у цьому випадку відсутність претензій потерпілого та його позиція щодо призначення покарання не може бути вирішальною для застосування положень ст. ст. 66, 69 КК України.

Наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини ніяким чином не перебуває у причинному зв`язку із вчиненим злочином, а тому також необґрунтовано зазначено як підставу для застосування ст. 69 КК України.

Таким чином, суд 1 інстанції помилково дійшов висновку про наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 та необґрунтовано застосував ч. 1 ст. 69 КК України.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке є тяжким злочином. Внаслідок вчиненого злочину загинула людина. Допускаючи порушення Правил дорожнього руху та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, підвищує суспільну небезпеку скоєного.

В цьому випадку, на думку прокурора, тяжкість злочину, непоправні наслідки у виді смерті особи, обставини його вчинення, поведінка обвинуваченого після вчинення правопорушення, дані про його особу свідчать про те, що призначене судом 1 інстанції покарання не відповідає вимогам ст. 65 КК України і є явно несправедливим через м`якість.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію його дій, просить змінити вирок в частині призначеного покарання та звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що під час досудового слідства та судового розгляду він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, критично поставився до скоєного, висловив жаль з приводу скоєного, сплатив моральну шкоду потерпілому в повному обсязі. Крім того, він раніше не судимий.

На думку апелянта, сукупність вказаних обставин свідчить про можливість його виправлення та попередження нових злочинів із застосуванням ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та просив задовольнити, проти задоволення апеляційних вимог обвинуваченого заперечував.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, апеляційну скаргу обвинуваченого просили задовольнити.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, за обставин, викладених у вироку, у апеляційних скаргах не оспорюється, у в`язку з чим колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Крім того, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Відповідно до положень статті 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_6 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його сімейний стан, відсутність негативних характеристик за місцем проживання.

З вироку суду вбачається, що обставинами, які пом`якшують покарання, згідно ст. 66 КК України, суд обґрунтовано визнав щире каяття обвинуваченим ОСОБА_6 та відшкодування потерпілому моральної шкоди. До обтяжуючих покарання обставин, згідно ст. 67 КК України, суд обґрунтовано відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Визнання судом 1 інстанції обставин, що пом`якшують покарання, не суперечить його повноваженням і обставинам, встановленим при розгляді провадження.

Розкаяння передбачає окрім визнання особою провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що матеріалами справи встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 виказав щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки, бажання виправити наслідки вчиненого, також він відшкодував потерпілому завдані моральні збитки. Тому доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність факту щирого каяття обвинуваченим ОСОБА_6 , апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Також не заслуговують на увагу твердження прокурора про відсутність в діях ОСОБА_6 пом`якшуючої обставини, - відшкодування завданих збитків, так як її наявність підтверджується матеріалами кримінального провадження. Окрім іншого, відшкодування завданої моральної шкоди може відбуватися на будь-якій стадії судового розгляду. Поряд з цим, у судовому засіданні суду 1 інстанції прокурор у промові просив визнати вказані вище обставини такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Визнавши встановлені судом обставини, що пом`якшують покарання, такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у цьому провадженні, з урахуванням особи винного, який раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, відшкодував моральну шкоду потерпілому, думку останнього, який просив при призначенні ОСОБА_6 покарання застосувати ст. 69 КК України та звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, суд 1 інстанції прийшов до висновку про можливість застосувати положення ст. 69 КК України і призначити ОСОБА_6 більш м`який вид основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, у виді обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк.

Однак суд апеляційної інстанції вважає, що наведені судом дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують його покарання, які були враховані при призначенні ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Зокрема, ОСОБА_6 вчинено злочин, об`єктом якого є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а його додатковим обов`язковим об`єктом - життя та здоров`я особи, непорушність яких гарантовано Конституцією України.

На думку колегії суддів, суд 1 інстанції хоча і посилався на ступінь тяжкості кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, проте врахував їх не в повній мірі, оскільки вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 286-1 КК України, згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, невиправним наслідком якого стала смерть людини; ОСОБА_6 протягом року притягувався до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що певною мірою свідчить про небажання зробити для себе належні висновки і дотримуватися цих Правил, а тому безпідставно дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що наявність щирого каяття та відшкодування завданих збитків у цьому кримінальному провадженні не призвели до істотного зниження ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Усунення обвинуваченим ОСОБА_6 заподіяної шкоди, відсутність будь-яких претензій до нього та прохання потерпілого про призначення покарання із застосуванням вимог ст. ст. 69, 75 КК України не є вирішальними при призначенні покарання та враховується в сукупності з іншими обставинами.

Призначаючи покарання за новим вироком, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, обставини їх вчинення, підвищену суспільну небезпеку скоєного, враховуючи особу обвинуваченого, визнання ним вини, наявність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що його обтяжує, і вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції інкримінованих статей, із застосуванням вимог ст. 70 КК України, та з позбавленням права керування транспортними засобами, що буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Строк відбування покарання обвинуваченому слід рахувати з часу фактичного затримання.

За таких обставин, апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду у частині призначеного обвинуваченому покарання - скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості з постановленням нового вироку.

Керуючись ст.ст. 374, 404, 405, 409, 418, 420 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 вересня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначення покарання.

ОСОБА_6 визнати винуватим та призначити покарання:

- за ч. 3 ст. 286-1 КК України - 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років;

- за ч. 1 ст. 135 КК України - 1 рік позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворо покарання більш суворим призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 10 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4