Провадження №1-кс/127/7882/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши в судовому засіданні клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження № 0000600, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Клопотання мотивовано тим, що проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000600 від 14 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що орієнтовно у серпні 2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , не бажаючи займатись суспільно-корисною працею, маючи на меті незаконне збагачення вирішив організувати незаконну схему шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб. При цьому, останній усвідомлюючи неспроможність одноособово реалізувати свій злочинний намір та з метою не бути викритим правоохоронними органами, спланував досягнути поставленої мети за рахунок залучення до своєї злочинної діяльності ОСОБА_6 , з яким він мав тривалі довірливі і дружні відносини.

В подальшому, ОСОБА_6 , вступивши в попередню змову з ОСОБА_7 , розробили загальний план, згідно якого, з метою створення умов для вчинення кримінальних правопорушень, а саме неодноразового шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом вчинення незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, ОСОБА_7 в невстановленому місці та при невстановлених обставинах набував у власність мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, після чого підшукував самостійно методом простого підбору із використанням різних комбінацій абонентських номерів, представляючись працівниками головних управлінь банків, шляхом обману, схиляв потерпілих до здійснення переказів грошових коштів з належних їм банківських рахунків, а ОСОБА_6 здійснював пошук серед кола знайомих осіб, які є власниками банківських карток і на які в подальшому виводилися кошти отримані шахрайським шляхом.

Реалізуючи спільний протиправний умисел, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI: НОМЕР_1 , з номером sim-карти НОМЕР_2 , о 11 годині 14 хвилині 01 листопада 2023 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_3 , належний ОСОБА_8 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами шляхом проведення вигаданого розрахунку в Інтернет мережі на платформі «Розетка».

Далі, ОСОБА_7 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_8 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - НОМЕР_4 , за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_8 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», близько 11 години 15 хвилин 01 листопада 2023 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_7 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи номер - НОМЕР_5 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_8 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_8 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 11 годині 29 хвилин та о 11 годині 33 хвилині 01 листопада 2023 року здійснила переказ власних грошових коштів в сумі 16 940 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок) гривень з належних їй банківських карток з особовими рахунками: НОМЕР_6 та НОМЕР_7 , емітованих в АТ КБ «ПриватБанк», на банківську карту з особовим рахунком НОМЕР_8 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», власником якої є ОСОБА_9 , якого попередньо підшукав ОСОБА_6 та які в подальшому були реалізовані останніми на власні потреби.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_8 , матеріальної шкоди на суму 16 940 (шістнадцять тисяч дев`ятсот сорок) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочину діяльність, притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI НОМЕР_9 , з номером sim-карти НОМЕР_10 , близько 15 години 00 хвилин 21 лютого 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_11 , належний ОСОБА_10 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами шляхом проведення вигаданого розрахунку в Інтернет мережі на платформі «Розетка».

Далі ОСОБА_7 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_10 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - НОМЕР_4 , за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_10 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», близько 15 години 10 хвилин 21 лютого 2024 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_7 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи мобільний термінал IMEI: НОМЕР_9 з номером - НОМЕР_10 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_10 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_10 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 15 годині 19 хвилин 21 лютого 2024 року здійснила переказ власних грошових коштів з належної їй банківської картки на банківську карту № НОМЕР_12 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», в сумі загальній сумі 18 800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень, які в подальшому були реалізовані ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на власні потреби.

Внаслідок чого, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_10 , матеріальної шкоди на суму 18 800 (вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочину діяльність, притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI: НОМЕР_9 , з номером sim-карти НОМЕР_13 , близько 14 години 30 хвилин 24 лютого 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_14 , належний ОСОБА_11 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами шляхом проведення вигаданого розрахунку в Інтернет мережі на платформі «Розетка».

Далі, ОСОБА_7 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_11 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - НОМЕР_4 , за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_11 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», близько 14 години 35 хвилин 24 лютого 2024 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_7 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи номер - НОМЕР_15 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_11 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_11 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 15 годині 04 хвилин та о 15 годині 15 хвилин 24 лютого 2024 року здійснила два переказ власних грошових коштів в сумі 37 955 (тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень, з належної їй банківської карти з особистим рахунком - НОМЕР_16 , емітованої в АТ КБ «ПриватБанк», на банківську карту № НОМЕР_17 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», власником якої необізнаний в злочинній схемі є ОСОБА_12 , якого попередньо підшукав ОСОБА_6 та які в подальшому були реалізовані останніми на власні потреби.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_11 , матеріальної шкоди на суму 37 955 (тридцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочину діяльність, притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи в місті Вінниця, Вінницької області, більш точного місця в ході досудового розслідування не встановлено, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал IMEI: НОМЕР_18 , з номером sim-карти НОМЕР_19 , о 13 годині 24 хвилині 15 березня 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_20 , належний ОСОБА_13 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами шляхом проведення вигаданого розрахунку в Інтернет мережі на платформі «Розетка».

Далі, ОСОБА_7 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_13 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - НОМЕР_4 , за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_13 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», о 13 годині 29 хвилині 15 березня 2024 року за допомогою свого мобільного телефону здійснила виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_7 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи номер - НОМЕР_21 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_13 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_13 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 13 годині 57 хвилин 15 березня 2024 року здійснила переказ власних грошових коштів в сумі 13 441 (тринадцять тисяч чотириста сорок одна) гривень з належної їй банківської карти № НОМЕР_22 , емітованої в АТ КБ «ПриватБанк», на банківську карту № НОМЕР_23 , емітовану в АТ КБ «ПриватБанк», власником якої є необізнана в злочинній схемі ОСОБА_14 , яку попередньо підшукав ОСОБА_6 та які в подальшому були реалізовані останніми на власні потреби.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_13 , матеріальної шкоди на суму 13 441 (тринадцять тисяч чотириста сорок одна) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Крім того, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , продовжуючи свою злочину діяльність, притримуючись організованої незаконної схеми щодо шахрайського заволодіння грошовими коштами, шляхом незаконних операцій із використанням електронно-обчислювальної техніки, групою осіб, відносно невизначеного кола осіб, використовуючи раніше заготовлені мобільні телефони різних марок та sim-картки різних операторів, що діють на території України, а також банківські карти підшуканих осіб, повторно вчинили інкриміноване кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, за попередньою змовою з ОСОБА_6 , перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, діючи повторно, використовуючи електронно-обчислювальну техніку - мобільний термінал, з номером sim-карти НОМЕР_24 , о 15 годині 39 хвилин 29 травня 2024 року зателефонував на мобільний телефон за номером НОМЕР_25 , належний ОСОБА_15 , та представившись працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» в усній формі повідомив неправдиві відомості про те, що з банківської картки останньої відбувається спроба списання грошових коштів невідомими особами шляхом проведення вигаданого розрахунку в Інтернет мережі на платформі «Розетка».

Далі, ОСОБА_7 повідомив, що для відміни розрахунку та повернення грошових коштів ОСОБА_15 необхідно здійснити телефонний дзвінок на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк» за спеціальним кодом - НОМЕР_4 , за для можливості з`єднання з оператором, якому в подальшому потрібно повідомити про вказану ситуацію.

ОСОБА_15 , достовірно довіряючи особі, яка представилась працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк», близько 15 години 40 хвилин 29 травня 2024 року за допомогою свого мобільного телефону намагалась здійснити виклик на гарячу лінію АТ КБ «ПриватБанк», після чого ОСОБА_7 , діючи на випередження зателефонував на її мобільний телефон, використовуючи мобільний термінал IMEI: НОМЕР_26 з номером - НОМЕР_27 та, змінивши голос природнім шляхом, представився оператором гарячої лінії АТ КБ «ПриватБанк». Після чого, в ході розмови, ОСОБА_7 підтвердив ОСОБА_15 , що вона дійсно спілкувалась з представником служби безпеки АТ «КБ «ПриватБанк» з приводу несанкціонованого розрахунку коштами з її карткового рахунку, чим продовжив введення в оману останньої.

В подальшому, ОСОБА_7 , в ході телефонної розмови, викликавши у ОСОБА_13 впевненість у обов`язковості вчинення певних дій, скориставшись тим, що остання не володіє навичками користування онлайн-банкінгом, вказав їй алгоритм дій, зміст яких вона не могла правильно оцінювати і розуміти, тобто ввівши її в оману, в результаті чого остання за допомогою мобільного додатку «Приват24», о 16 годині 00 хвилин, о 16 годині 10 хвилин, о 16 годині 14 хвилин, о 16 годині 15 хвилин та о 16 годині 25 хвилин 29 травня 2024 року здійснила переказ власних грошових коштів у сумі 83 246 (вісімдесят три тисячі двісті сорок шість) гривень з належних їй банківських карток з особистим рахунком - НОМЕР_28 та НОМЕР_29 , емітованих в АТ КБ «ПриватБанк», на банківську карту № НОМЕР_30 , емітовану в АТ «Акцент-Банк», які в подальшому були реалізовані ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на власні потреби.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 отримали вказані грошові кошти на підконтрольну їм банківську карту, та в подальшому розпорядилися ними на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_15 , матеріальної шкоди на суму 83 246 (вісімдесят три тисячі двісті сорок шість) гривень.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

При всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, 30 травня 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Вінниця, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, раніше не судимому, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Вина ОСОБА_6 повністю підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами.

-

Підставою застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_7 є наявність обґрунтованої підозри та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема:- переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки підозрюваний вини не визнає, внаслідок суспільної небезпечності дій ОСОБА_6 є об`єктивні підставі вважати, що підозрюваний може ухилитися від органу досудового розслідування та суду, залишивши район, область та межі держави, де він проживає, що у свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. Відповідно ризик переховування обумовлений серед іншого можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для ОСОБА_6 наслідками, зокрема суворістю передбаченого покарання, оскільки він вчинив тяжкі злочин, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років.

- незаконного впливу підозрюваного на свідків кримінального провадження (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), оскільки згідно статті 23 Кримінального процесуального кодексу України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може здійснювати вплив на свідків у кримінальному провадженні з метою подальшого уникнення кримінальної відповідальності.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), так як на даний час у сторони обвинувачення є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 може вжити заходів до перешкоджання встановленню істини у кримінальному провадженні. Перебуваючи на свободі, обвинувачений має можливість шляхом примусу, тиску, вмовляння осіб, узгодити зі свідками, потерпілими та іншими обвинувачуваними у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, позицію яка буде його виправдовувати.

- вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України), офіційно не працює та не має постійного легального джерела доходів, що і призвело до вчинення умисних корисливих злочинів, з метою наживи та незаконного збагачення. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому обвинувачений продовжить займатися злочинною діяльністю.

Всі вищевказані обставини, у своїй сукупності свідчать про те, що застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_6 , в рамках даного кримінального провадження є недоцільним та малоефективним, оскільки вони не можуть запобігти наявним ризикам та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

З урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин вчиненого ним кримінальних правопорушень, розмір майнової шкоди завданої внаслідок вчинення ним злочинних дій, а також враховуючи міру покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини - позбавлення волі на строк до 8 років та наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення вважає доцільним застосувати заставу до ОСОБА_6 у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (181 680 гривень), що відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку сторони обвинувачення, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Враховуючи вищевикладене, слідчий просив клопотання задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав, оскільки під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тому необхідно застосувати щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в сумі 181 680 грн.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі.

Адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати домашній арешт.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні вину визнав частково, по суті клопотання підтримав думку адвоката.

Слідчий суддя, вислухавши думку підозрюваного та його адвоката, прокурора, слідчого, дослідивши матеріали клопотання, характеризуючі дані підозрюваного, прийшов до наступного висновку.

Слідчим відділенням відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000600, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 листопада 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно підозри, оголошеної ОСОБА_6 30.05.2024 року, останній підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8, 9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України обґрунтована. Причетність ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

В судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, санкція яких передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, ОСОБА_6 не одружений, утриманців немає, не працевлаштований, тобто відсутні соціальні стримуючі фактори, а тому існує високий ризик переховування від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, з матеріалів клопотання та пояснень прокурора в судовому засіданні встановлено, що кримінальне правопорушення було вчинено групою осіб. Враховуючи, що ОСОБА_6 відомі анкетні дані іншого підозрюваного, останній може здійснювати вплив на співучасника вчинення кримінального правопорушення, якому також відомі обставини провадження, переконуючи його давати неправдиві показання, а також узгоджувати показання між собою, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що під час здійснення незаконної діяльності підозрюваному стали відомі персональні дані потерпілих, а також відомі контактні дані свідків у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на даних свідків та потерпілих, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи, що кримінальне провадження перебуває на початковій стадії, продовжується відшукання речових доказів, без застосування дієвого запобіжного заходу, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та доведення вини останнього, а також перешкоджати здійсненню належного досудового розслідування.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Відповідно до ст. 178 КПК України, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання та раніше не судимий. Разом з тим, це не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини на даний час не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку підозрюваного, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

На момент розгляду клопотання відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах СІЗО при ДУ «Вінницька УВП (№ 1)», зокрема, за станом здоров`я, сторонами не надано, тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

За змістом ст.131 КПК запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, а відтак їх застосування має на меті досягнення дієвості цього провадження. Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані слідчим та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним. Інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно із ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання підозрюваному розміру застави, який перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_6 підозрюється, вагомість наявних доказів вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, характер вчинених злочинів в умовах воєнного стану, систематичність злочинної діяльності, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним, розміру майнової шкоди завданої потерпілим, яка складає понад 170 000 грн., слідчий суддя приходить до переконання, що розмір застави 60 прожиткових мінімумів не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного, а тому доцільно визначити максимальний розмір застави, передбачений для вказаної категорії злочинів - 80 прожиткових мінімумів.

Таким чином, враховуючи обставини вчинення кримінальних правопорушень, їх тяжкість, характеризуючі дані підозрюваного, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, враховуючи той факт, що вчинене кримінальне правопорушення має високий ступінь суспільної небезпеки, умисний корисливий мотив, в період дії воєнного стану, а також, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, слідчий суддя приходить до висновку, що такий запобіжний захід як тримання під вартою, з альтернативою внесення застави в сумі 242 240 грн. здатна забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та є спів мірною з вчиненим кримінальним правопорушенням.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділу поліції №3 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на 60 днів.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту винесення ухвали суду, тобто 31.05.2024 по 29.07.2024.

Одночасно визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом строку дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

?прибувати на виклики слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

?не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

?утриматись від спілкування із особами, які являються свідками у даному кримінальному провадженні.

?носити електронний засіб контролю;

?здати на зберігання закордонний паспорт та інші документи, які дають право на виїзд за кордон.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя