Справа № 646/641/24
№ провадження 1-кс/646/267/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 м.Харків

Слідчий суддя Червонозаводського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції між Червонозаводським районним судом м. Харкова та Державною установою «Харківський слідчий ізолятор» клопотання начальника відділення № 2 СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000861 від 15.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в :

До Червонозаводського районного суду м. Харкова надійшло клопотання начальника відділення № 2 СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000861 від 15.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що досудовим розслідуванням встановлено, що згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі - РФ) ОСОБА_6 , а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади РФ, всупереч вимогам п.п.1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів ЗС РФ на території України.

24.02.2022 на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці Збройних Сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторгайся на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.11.2023 № 734/2023 строком на 90 діб, Законом України від 08.11.2023 № 3429-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», тобто з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє правовий режим воєнного стану.

Так встановлено, що у громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час перебування на тимчасово окупованій території смт. Великий Бурлук, Куп`янського району Харківської області, приблизно в червні 2022 року, точну дату та час в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим за об`єктивних обставин, виник злочинний умисел спрямований на вчинення дій, які полягають у виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році та виправдовуванні, визнанні правомірною, запереченні тимчасової окупації частини території України.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році та виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, ОСОБА_4 , добровільно, із ідеологічних мотивів, під час тимчасової окупації території Куп`янського району Харківської області, перебуваючи по вул. Центральній в смт. Великий Бурлук, Куп`янського району Харківської області, вступивши в контакт із представниками держави-агресора рф, надав інтерв`ю представнику загальноросійського федерального телеканалу « ОСОБА_7 » ОСОБА_8 , в якому у формі фактичних тверджень, а також оціночних (оцінних) суджень висловив інформацію щодо виправдовування, підтримки та схвалення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, підтримки та схвалення тимчасової окупації частини території України.

За вказаних обставин, надаючи інтерв`ю представнику ЗМІ країни- агресора, яке фіксувалося шляхом проведення відеозапису, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлював, що виражена ним в словесній формі інформація щодо виправдовування, підтримки та схвалення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році підтримки та схвалення тимчасової окупації частини території України буде розповсюджена на невизначене коло осіб.

Відповідно до висновку експерта №22320 від 12.10.2023, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення встановлено, що у мовленні ОСОБА_4 міститься інформація щодо виправдовування, підтримки та схвалення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, підтримки та схвалення тимчасової окупації частини території України. Установлена інформація виражена у формі фактичних тверджень, а також оціночних (оцінних) суджень.

Відповідно до висновку експерта №20644 від 30.06.2023, за результатами проведення судової експертизи відео-, звукозапису встановлено, що усне мовлення ОСОБА_4 є спонтанним, непідготовленим мовленням. Ознаки читання тексту у мовленні відсутні.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. З ст. 436-2 КК України, тобто виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році та виправдовування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчиненому з використанням засобів масової інформації.

Окрім того встановлено, що на початку серпня 2022 року, більш точний час вчинення кримінального правопорушення за об`єктивних причин встановити не виявилося можливим, у ОСОБА_4 який перебував на тимчасово окупованій території України, а саме на території смт. Великий Бурлук, Куп`янського району Харківської області, виник злочинний умисел спрямований на здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою- агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань, шляхом надання послуг з транслювання російських телеканалів та проросійського контенту, спрямованого на підтримку держави агресора рф.

Так, ОСОБА_4 , реалізуючи кримінальний протиправний умисел, направлений на здійснення інформаційної діяльності у співпраці із державою- агресором рф, 23.08.2022 знаходячись на тимчасово окупованій території м. Куп`янськ, Харківської області, за власним бажанням, з метою надання допомоги ворожій державі рф, спрямованій на заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, державній, економічній та інформаційній безпеки України в період збройного конфлікту, вступив у контакт з представниками збройних формувань рф на території Куп`янського району Харківської області та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, перебуваючи в приміщенні одного із структурних органів т.зв. «Временной гражданской администрации Харьковской области», добровільно уклав «Договор возмездного выполнения работ (предоставления услуг) №3/ВГА» із т.зв. «Временной гражданской администрации Харьковской области» на виконання робіт по забезпеченню діяльності теле (радіо) передавальної станції на території смт. Великий Бурлук, Куп`янського району Харківської області.

За вказаних обставин ОСОБА_4 , у період часу з 23.08.2022 року до початку вересня 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим з об`єктивних причин, знаходячись за території радіотелевізійної станції (РТС), розташованої по вул. Декоративна, буд. 4 в смт. Великий Бурлук, Куп`янського району Харківської області, використовуючи обладнання РТС, здійснював надання послуг з транслювання російських телеканалів та проросійського контенту, спрямованого на підтримку держави агресора рф.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 6 ст. 111-1 КК України, тобто здійснення інформаційної діяльності у співпраці з державою-агресором та/або його окупаційною адміністрацією, спрямованої на підтримку держави-агресора, її окупаційної адміністрації чи збройних формувань.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 360655866 від 02.01.2024 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , є власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв.м. (житлова площа 46,5 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33749030, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності (частка власності 1/1).

У зв`язку із вищевикладеним, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, під час досудового розслідування виникла необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши думку прокурора та пояснення власника майна ОСОБА_4 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, приходить до наступного.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Вища рада правосуддя рішенням від 20.04.2023 № 399/0/15-23 змінила територіальну підсудність судових справ на Червонозаводський районний суд м. Харкова.

15.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за №0000861, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України.

16.01.2024 о 12 год. 05 хв. начальником відділення №2 СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області майором поліції ОСОБА_5 , в порядку ст. ст. 208, 615 КПК України, затримано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.01.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 України.

Ухвалою слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова 17.01.2024 року обрано у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком 60 (шістдесят днів), в межах строку досудового розслідування, тобто до 15.03.2024 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 360655866 від 02.01.2024 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , є власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв.м. (житлова площа 46,5 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33749030, який належить ОСОБА_4 на праві приватної власності (частка власності 1/1).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи. Арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Окільки, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 6 ст. 111-1, ч. 3 ст. 436-2 КК України, за вчинення яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, слідчий суддя вбачає наявність підстав для задоволення клопотання про накладення арешту на вищезазначене майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а тому слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним накласти арешт на вказане майно.

Слідчий суддя вважає, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження. На даній стадії слідчий не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майна, а тому вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005 року, остаточне рішення від 22.05.2005 року) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до п. п. 69,73 рішення Європейського суду з прав людини від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Згідно зі ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Враховуючи встановлені обставини по кримінальному провадженню, наявність відповідних умов для зберігання арештованого майна, а також принцип розумності та спів розмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає необхідним частково задовольнити клопотання прокурора про накладення арешту на зазначене майно шляхом заборони відчуження та розпорядження, що відповідає вимогам ч. 1 ст.170 КПК України, зазначений спосіб арешту майна не позначиться на інтересах власника майна та інших осіб.

Щодо передачі арештованого майна Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), слідчий суддя зазначає наступне.

Спеціальним механізмом для забезпечення збереження арештованого у кримінальному провадженні майна є визначений законодавством України інститут управління таким майном, який закріплено Законом України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів» управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління.

Згідно ч. 1 ст. 19 вказаного Закону Національне агентство здійснює управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у тому числі як захід забезпечення позову - лише щодо позову, пред`явленого в інтересах держави, із встановленням заборони розпоряджатися та/або користуватися такими активами, а також у позовному провадженні у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави із встановленням заборони користуватися такими активами, сума або вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.

В силу вимог ч. 7 ст. 100 КПК України вирішення питання про передачу майна в управління здійснюється за правилами накладення арешту на майно. Натомість, арешт майна, згідно з п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України є заходом забезпечення кримінального провадження.

Отже, питання про передачу майна в управління Національному агентству слідчий суддя розглядає з урахуванням загальних правил застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відтак, за допомогою такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна вже досягнуто завдань кримінального провадження, які полягають у запобіганні можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Положення КПК України та Порядок зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою КМУ від 19.11.2012 року за № 1104, покладаються на сторону кримінального провадження.

Разом з тим, прокурор, звертаючись з вимогою про передачу Національному агентству для здійснення заходів з управління майном в рамках кримінального провадження, не надав слідчому судді жодних доказів, які б свідчили про наявність наведених в клопотанні ризиків, а тому вказане не може тягнути за собою його обов`язкову передачу Національному агентству.

Прокурором не доведено, що незастосування заходів щодо передачі в управління Національному агентству майна, зазначеного у клопотанні, унеможливить виконання завдань кримінального провадження та не забезпечить його збереження, не доведено обставин, які підтверджують, що у разі нездійснення передачі вказаного у клопотанні майна в управління Національному агентству, майно може бути перетворене, знищене, зіпсоване або його економічна вартість істотно зменшиться в ціні, а тому, на переконання слідчого судді, застосування такого порядку суперечитиме принципу розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи обставини кримінального провадження, підстав передачі зазначеного майна в управління Національному агентству, слідчий суддя не вбачає.

Таким чином, слідчий суддя задовольняє частково клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання начальника відділення № 2 СВ Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 про арешт майна в межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000861 від 15.10.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 436-2, ч. 6 ст. 111-1 КК України, задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 95,6 кв.м. (житлова площа 46,5 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 33749030, який належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на праві приватної власності (частка власності 1/1), шляхом заборони відчуження та розпорядження.

В іншій частині - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1