Дата документу 27.02.2024
Справа № 334/5717/23
Провадження № 1-кс/334/507/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

представника заявника, адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшло клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна, у якому просить скасувати арешт майна: транспортного засобу марки «Chevrolet Cruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та ключів від вказаного автомобіля, власником якого є ОСОБА_5 .

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав клопотання, просив його задовольнити.

Слідчий ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання, просив відмовити, зазначив, що усі процесуальні дії щодо арештованого автомобіля, слідчим вже проведено.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов до такого висновку.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0001865 від 29.10.2022 за ч.3 ст.204 КК України.

Під час досудового розслідування, 20.09.2023 було проведено обшук автомобіля «Chevrolet Cruz» з державним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_5 , в ході якого його було вилучено.

02 жовтня 2023 року, ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, було накладено арешт на зазначений автомобіль та ключі від нього.

10 листопада 2023 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя, було частково задоволено клопотання та частково скасовано арешт накладений ухвалою від 02.10.2023, шляхом скасування заборони власнику користуватись та розпоряджатись вказаним автомобілем, повернувши автомобіль власнику, залишивши арешт щодо заборони відчуження транспортного засобу, до прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні.

Власником автомобіля є ОСОБА_5 .

Відповідно до ухвали суду про накладення арешту на майно слідує, що підставою для цього слугувала необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчий (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст. ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до ст. 167 КПКУ тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, вилучене майно, відповідно до статті 167 КПК України має статус - тимчасового вилученого майна і питання тимчасово вилученого майна слід було вирішити відповідно до глави 17 КПК України з дотриманням вимог статті 22 КПК України.

Частиною другою ст. 168 КПК України передбачено, що тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Згідно ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 03 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна або його скасування для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94,132,173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно з п. 7 ч. 2ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу N 1 Європейської конвенції з прав людини.

Під час судового розгляду встановлено недостатність одного лише посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом по даній справі, а тому таке майно підлягає арешту.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п. п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст.1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrongand Lonnrothv Sweden" від 23.09.82, "новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від1.06.2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Усі необхідні слідчі дії з автомобілем «Chevrolet Cruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , було проведено.

Враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання та скасування арешту майна.

В силу положень ст. 100 КПК України повернути ОСОБА_5 транспортний засіб марки «Chevrolet Cruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та ключі від вказаного автомобіля.

Арешт накладений на автомобіль «Chevrolet Cruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , відповідно до ст. 174 КПК України скасувати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 9 , 22, 100, 174, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 про скасування арешту майна задовольнити.

Скасувати арешт майна: транспортного засобу марки «Chevrolet Cruz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 та ключів від вказаного автомобіля.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1