Справа № 137/1133/23
Провадження №11-кп/801/583/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000399, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2023 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Літин Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4 КК України та призначено покарання:

-за ч. 1 ст. 263 КК України 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 296 КК України 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень (злочинів) покарання ОСОБА_7 призначено шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня затримання на виконання вироку.

Стягнуто з обвинуваченого на користь держави понесені процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в розмірі 6692 (шість тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 00 копійок.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна та долю речових доказів.

Судом установлено, що 04.07.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 92 солдата ОСОБА_7 який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено на посаду гранатометника військової частини НОМЕР_1 . зараховано до списків особового складу указаної військової частини та постановлено на усі види забезпечення.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України, окрім іншого, передбачено, що кожен мас право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю. Право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, згідно до ст.ст. 11. 16,49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, то за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників).

Статтями 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України передбачено, окрім іншого, що військова дисципліни досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотриманням Конституції та законів України, військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до вимог п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію», окрім іншого, поліція відповідно до покладених на неї завдані, здійснює контроль за дотриманням фізичними особами спеціальних правил і та порядку зберігання й використання боєприпасів.

Згідно до ОСОБА_10 додатку № І до постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» № 2471-XII від 17.06.1992, окрім іншого, до видів майна, що не може перебувати у власності громадян належать боєприпаси.

Пунктом І Положення про дозвільну систему. затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 віл 12.10.1992, передбачено, що дозвільна система - це особливий порядок виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, обліку й використання спеціально визначених предметів, матеріалів і речовин, а також відкриття за функціонування окремих підприємств, майстерень і лабораторій із метою охорони інтересів держави та безпеки громадян.

Відповідно до вимог п. 2 Положення, окрім іншого передбачено, що до предметів, матеріалів і речовин, на які поширюється дозвільна система, належать, окрім іншого, вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна. охолощена, мисливська нарізна й гладкоствольна), бойові припаси до неї

Згідно до п. 9 Положення, окрім іншого, видача дозволів на виготовлення, придбання, зберігання, облік, охорону, перевезення й використання предметів, матеріалів і речовин здійснюються на вогнепальну зброю (нарізну воєнних зразків, несучасну стрілецьку, спортивну, навчальну, охолощену, мисливську нарізну й гладкоствольну), бойові припаси до неї у порядку, визначеним) Міністерством внутрішніх справ.

Пунктом 2.1 Інструкції Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08 1998. (далі Інструкція) передбачено, окрім іншого, що здійснюючи дозвільну систему, органи поліції відповідно до законодавства України видають громадянам дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної мисливської зброї, холодної охолощеної, пневматичної зброї, пристроїв.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, в січні 2023 року в районі м. Бахмут Донецької області, точні час та місце під час досудового розслідування не встановлене, ОСОБА_7 діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у нього передбаченого законом дозволу, підняв із землі знайдені ним бойові припаси, а саме оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, один кулеметний патрон калібру 12,7x108 мм., призначений для стрільби з кулеметів ДШК ( ОСОБА_11 крупнокаліберний) та 60 (шістдесят) автоматних патронів калібру 5,45x39 мм.. зразку 1974 року, призначених для стрільби з автоматів та кулеметів конструкції Калашникова («АКМ-74, РПК-74»), тим самим їх придбав та почав зберігати з вказаного періоду по 29.07.2023 в салоні автомобіля «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_2 , що перебуває в його користуванні.

У подальшому, незаконно зберігаючи вказані бойові припаси в автомобілі «Ауді А6», д.н.з. НОМЕР_2 , у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_7 незаконно перевіз їх до Вінницької області, де продовжив незаконно зберігати.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне поводження з бойовими припасами придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, а також за ч. 4 ст. 296 КК України, як хуліганство грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю та із застосуванням предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку місцевого суду в частині призначення покарання через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить звільнити його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання, визначені ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчинених злочинів, дані про особу обвинуваченого, зокрема визнання винуватості, психологічний стан, пов`язаний з наслідками перебування в зоні бойових дій. Також на переконання обвинуваченого суд на врахував висновок органу пробації щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства.

У своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_9 також просить змінити вирок в частині покарання вважаючи за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком.

Вказує на те, що після вчинення злочину обвинувачений вибачився перед ним, під час розмови шкодував про вчинене. На даний час у нього відсутні будь-які претензії чи образи до обвинуваченого. Також зазначає на те, що обвинувачений до інкримінованих подій здійснював захист Батьківщини та перебування на лінії бойового зіткнення напевно наклали суттєвий відбиток на психічний стан останнього.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник адвокат ОСОБА_8 , а також потерпілий ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого з підстав, викладених в них та просили задовольнити в повному об`ємі шляхом пом`якшення покарання.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, суд приходить до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та потерпілого не підлягають до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Наведені ж в апеляційних скаргах обвинуваченого та потерпілого доводи про порушення судом закону України в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів як винним, так і іншими особами. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З оскаржуваного вироку встановлено, що при призначенні покарання за кожною із статей закону про кримінальну відповідальність та за сукупністю кримінальних правопорушень суд варував, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України є таким, що немає судимості, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючі дані не надходили, не розкаявся у вчиненому, не висловлював жалю з приводу вчиненого. Також суд не встановив обставин, які пом`якшують ч обтяжують покарання обвинуваченого.

За таких обставин призначене судом покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій відповідних частин закону про кримінальну відповідальність за кожне кримінальне правопорушення та за їх сукупністю відповідає загальним засадам призначення покарання та є вірним.

Стосовно ж доводів апеляційних скарг обвинуваченого та потерпілого про можливість звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суд зазначає, що частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст. 75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Складено органом пробації досудовою доповіддю (т. 1, а. п. 81-83) установлено, що ОСОБА_7 проживає з батьками та сестрою, що свідчить про належну соціальну адаптацію обвинуваченого. Окрім того цим висновком встановлено середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб. Завдяки таким показникам слід зробити висновок про можливість виправлення особи без відбування покарання. Також необхідно врахувати, що за висновком судово-психіатричного експерта від 25.01.2024 за № 50 (т. 2, а. п. 24-29) в період інкримінованих діянь ОСОБА_7 виявляв психічний розлад у вигляді розладу особистості, пов`язаного з органічним ураженням головного мозку (F07.0). Такі зміни психічного здоров`я обвинуваченого пов`язані з отриманими під час перебування в зоні бойових дій ушкоджень (перенесених контузій).

Такі дані про особу обвинуваченого у сукупності з встановленими обставинами провадження та тяжкості вчинених кримінальних правопорушень дають суду підстави для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Окрім цього звільняючи особу від відбування покарання з іспитовим строком, на ОСОБА_7 необхідно покласти обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, адже покладення на обвинуваченого зазначених обов`язків, які передбачають комплекс заходів, спрямованих на корекцію соціальної поведінки або її окремих проявів, формування соціально сприятливих змін особистості, які можливо об`єктивно перевірити, в повній мірі здатні забезпечити виправлення і перевиховання обвинуваченого без відбування покарання.

За наведених обставин суд вважає за необхідне змінити вирок місцевого суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Літинського районного суду Вінницької області від 05 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000399, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 263 ч. 1, 296 ч. 4 КК України змінити в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Звільнити ОСОБА_7 від відбування остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі на підставі ч. 1 ст. 75 КК України з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Покласти на ОСОБА_7 обов`язки, визначені п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: