Справа № 163/293/24 Провадження №11-сс/802/127/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 лютого 2024 року про накладення арешту на майно (ЄРДР №0000027),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 лютого 2024 року задоволено клопотання дізнавача сектору дізнання ВП №1 Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_9 про арешт майна, вилученого 04.02.2024 під час проведення огляду місця події.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що органом досудового розслідування доведено правові підстави для накладення арешту на майно, оскільки доведено, що вилучені речі мають значення речових доказів в даному кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при винесенні оскаржуваної ухвали. Перш за вказує про неналежне оформлення долучених до матеріалів копій документів. Вказує, що не встановлено, що документи підроблені та містять завідомо неправдиві відомості. Майно має бути негайно повернене власнику, оскільки порушено строки звернення до суду з клопотанням про арешт тимчасового вилученого майна. Крім того, вважає, в ухвалі слідчого судді не наведено доказів того, що вилучені документи мають ознаки речових доказів, а в клопотанні слідчого про арешт майна чітко не зазначено про підстави та мету необхідності арешту документів. Просить ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно скасувати та прийняти нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого. Водночас, в поданій апеляційній скарзі просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді визнавши причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними, оскільки не було відомо про ухвалення оскаржуваного рішення та результати розгляду клопотання, копію судового рішення отримано лише 15.03.2024.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, думку представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в ній, міркування прокурора, який щодо її задоволення заперечив, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Матеріалами провадження стверджується, що володілець майна ОСОБА_8 та його захисник не були присутні при розгляді справи судом першої інстанції. Будь-які відомості про отримання апелянтом чи його підзахисним оскарженого рішення матеріали провадження не містять.

Враховуючи доводи апелянта та матеріали справи, колегія суддів вважає, що йому слід поновити строк на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки він пропущений з поважних на те причин.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги представника власника майна, колегія суддів доходить наступного висновку.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно зі ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст.100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно з ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч.ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що під час проходження прикордонного контролю, ОСОБА_8 надав інспекторам прикордоної служби документи, які мають ознаки підробки. За наслідками вищевказаної події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000027, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді про накладення арешту на майно, яке було виявлено і вилучено у громадянина ОСОБА_8 , з урахуванням тих обставин, що воно може зберігати сліди вчинення кримінального правопорушення, а відтак існують підстави вважати, що дане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому, з метою забезпечення збереження речових доказів, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення клопотання дізнавача.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права та свободи власника майна з потребами кримінального провадження.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя розглянув клопотання з дотриманням вимог ст.ст. 170-173 КПК України та прийшов до правильного висновку задоволення клопотання дазнавача.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника власника майна, щодо порушення дізнавачем строків звернення з клопотанням до суду, оскільки майно було вилучено 04.02.2024, клопотання надійшло до суду 05.02.2024, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 171 КПК УКраїни.

При апеляційному розгляді доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження та з урахуванням наведених вище мотивів не дають підстав для відмови в задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування рішення суду, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Поновити представнику власника майна адвокату ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 лютого 2024 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 06 лютого 2024 року про накладення арешту на майно - без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді