Справа № 570/3997/23
номер провадження 1-кп/570/116/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2024 року м.Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в складі колегії суддів

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

провівши в залі суду в м.Рівному судове засідання по кримінальному провадженню №0000148 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської області, ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою, строк тримання під вартою закінчується 27 квітня 2024 року.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Обгрунтовуючи клопотання прокурор покликався на те, що обвинувачений може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків,та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений, його захисник не заперечують проти задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Суд вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під варту підлягає задоволенню, з таких підстав.

На розгляді колегії суддів Рівненського районного суду Рівненської області перебуває кримінальне провадження №0000148 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст. 115 КК України.

Слід зазначити, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів; за вчинення якого передбачено максимальну міру покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі; дії обвинуваченого являють підвищену суспільну небезпеку.

Наведені прокурором в клопотанні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтованими і вмотивованими, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, а саме того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, не змінилися.

Щодо ризику переховування ОСОБА_7 від суду, суд вважає такий ризик на момент розгляду даного клопотання обґрунтованим, з огляду на таке.

При оцінці ризику переховування від слідства та/або суду може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, які згідно з ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Оскільки, ризик втечі повинен оцінюватися у світлі інших факторів, тому суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу, враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 у сукупності з іншими обставинами. Зокрема, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який не має сталих соціальних зв`язків, неодружений, офіційно непрацевлаштований, раніше судимий 18.12.2020 Рівненським районним судом Рівненської області за ч.2 ст. 125 КК України та ч.3 ст. 136 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки.

Наведена обставина у виді безальтернативності та тяжкості покарання, на переконання суду сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого вчинити дії з метою переховування від суду для уникнення притягнення до кримінальної відповідальності. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Щодо ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення (іншого злочину), то суд бере до уваги, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 18.12.2020 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України та ч.3 ст. 136 КК України КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки. Відтак, наведена обставина в сукупності дає суду обґрунтовані підстави вважати про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слід зазначити, що ризик впливу на потерпілу та свідків зменшився, однак продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідка ОСОБА_8 та дослідження їх судом.

Частиною 1 ст.176 КПК України встановлена відповідна ієрархія запобіжних заходів від найбільш м`якого (особисте зобов`язання) до найбільш суворого (тримання під вартою). Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (ч.3 ст. 176 КПК України).

Суд звертає увагу на те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У ст.5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

З урахуванням вищенаведеного, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , фактичні обставини провадження та дані про особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, суд вважає необхідним продовжити щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки будь-який інший запобіжний захід, аніж тримання під вартою, на даний час не може забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме вищенаведеним ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України, суд має право при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави щодо злочину, вчиненого проти життя та здоров`я особи, що призвело до загибелі людини.

З огляду на наведені обставини суд не вбачає підстав для визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-183, 331, ч.15 ст. 615 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора задоволити повністю.

У кримінальному провадженні №0000148 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.4 ч.2 ст.115 КК України, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжити на 60 днів до 17 червня 2024 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3