ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/890/24 Номер провадження 11-кп/814/1564/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника установи виконання покарань захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_10 на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою задоволено клопотання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» та

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого

25 листопада 2013 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.3 ст.289, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю,

звільнено умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 листопада 2013 року на невідбутий строк, що становить 1 рік 7 днів.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що засуджений відбув значно більше 3/4 строку покарання у вигляді позбавлення волі, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05 квітня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 . Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що засуджений своєю поведінкою, яка була нестабільною, та ставленням до праці не довів виправлення, оскільки: за час відбування покарання він отримував 17 стягнень, зокрема, тричі поміщався в дисциплінарний ізолятор, до листопада 2015 року не мав заохочень, працював не періодично, натомість самі по собі наявність у ОСОБА_9 заохочень та його характеристика вказують на позитивні зміни в його поведінці, однак є недостатніми для висновку про його остаточне виправлення та необхідність застосування до нього положень ст.81 КК України; засуджений вчинив особливо тяжкі злочини з посяганням на життя людини. Водночас прокурор посилається на те, що через відсутність необхідного ступеню виправлення суд апеляційної інстанції вже відмовляв у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 .

У запереченні захисник ОСОБА_8 , в інтересах засудженого ОСОБА_9 , просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу місцевого суду - без зміни, посилаючись на її законність та обгрунтованість.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора щодо задоволення апеляційної скарги, позицію представника установи виконання покарань, який зазначив про сумлінну поведінку та працевлаштування ОСОБА_9 , заперечення засудженого та його захисника проти апеляційної скарги, вивчила матеріали особової справи й судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Цих вимог місцевим судом не дотримано.

За ч.ч.1-2 ст.81 КК України до засудженого, що відбуває покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо він сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

У п.п.1, 2, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду №2 від 26 квітня 2002 року "Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким" визначено, що умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання має сприяти досягненню мети, передбаченої ст.50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

При вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

За змістом ст.6 КВК України виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються у його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Ресоціалізація - свідоме відновлення засудженого у соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві. Необхідною умовою ресоціалізації є виправлення засудженого.

Однією із головних умов для умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання є доведеність виправлення засудженого, тобто доведеність готовності засудженого до: самокерованої поведінки, сприйняття встановлених у суспільстві норм та правил поведінки, дотримання норм чинного законодавства.

Окрім того, відповідно до ст.9 КВК України добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання є обов`язком засудженого.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що 25 листопада 2013 року Кременчуцьким районним судом Полтавської області ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.289, ч.2 ст.15 п.п.6, 12 ч.2 ст.115, ч.1 ст.70 КК України на 12 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.

Стягнуто з ОСОБА_9 та його співучасника на користь:

ОСОБА_11 - у солідарному порядку 5 664 гривні 29 копійок майнової шкоди та 250 000 гривень моральної шкоди;

держави - по 195 гривень 60 копійок витрат за проведення судових експертиз із кожного засудженого.

За вироком суду ОСОБА_9 визнано винуватим і засуджено за те, що він 21 червня 2013 року приблизно 16 годині 30 хвилин у м. Кременчук, діючи за попередньою змовою зі співучасником групою осіб, умисно, з корисливих мотивів, із метою вбивства, шляхом душіння та нанесення численних ударів ножем і кулаками заподіяли ОСОБА_11 низку тілесних ушкоджень, після чого незаконно заволоділи належним ОСОБА_11 транспортним засобом «Деу-Ланос», н.з. НОМЕР_1 , вартістю 36 756 гривень, і речами, які в ньому знаходились, на загальну суму 9 445 гривень.

Тим самим ОСОБА_9 зі співучасником виконали всі дії, які вважали необхідними для доведення вбивства ОСОБА_11 до кінця, але цей злочин не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі, оскільки в момент зупинки згаданого вище автомобіля ОСОБА_11 утік у поле, де втратив свідомість, був виявлений сторонніми особами та доставлений до закладу охорони здоров`я (т.1 а.о.с.21-25).

16 лютого 2016 року Ленінським районним судом м. Полтава зараховано ОСОБА_9 в строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25 листопада 2013 року до 09 липня 2014 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т.1 а.о.с.37-39).

01 березня 2023 року Полтавським апеляційним судом скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 27 травня 2022 року про застосування щодо ОСОБА_9 положень ст.81 КК України та ухвалено нову ухвалу, якою відмовлено в задоволенні подання щодо умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 (т.1 а.о.с.46-47).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що початок строку покарання засудженому визначено з 25 листопада 2013 року, кінець цього строку - 12 квітня 2025 року.

Таким чином, наявні передумови (формалізовані підстави, що пов`язуються із фактичним відбуттям засудженим певної частини строку призначеного йому покарання) для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України щодо ОСОБА_9 , що не оспорюється ніким із учасників судового провадження.

Однак для застосування положень ст.81 КК України необхідна наявність не лише формально-юридичних підстав, а й оціночних, які виражаються формулюванням «… засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення».

Як убачається з матеріалів особової справи, ОСОБА_9 в місцях позбавлення волі знаходиться з 25 листопада 2013 року, під час перебування в ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» характеризувався негативно, 4 рази притягувався до дисциплінарної відповідальності із застосуванням стягнень у вигляді доган, які наразі зняті та погашені, заохочень не мав.

Із 25 липня 2014 року засуджений відбуває покарання в ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)», де мав 29 заохочень у вигляді подяк і дострокового зняття раніше накладених стягнень, 12 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності, за що 3 рази поміщався в дисциплінарний ізолятор на тривалі строки (на 7, 9 та 10 діб), отримував 9 доган (станом на сьогодні зняті й погашені), а також мав 1 стягнення у вигляді попередження, характеризувався як посередньо, так і позитивно, працевлаштований, у тому числі залучався до виконання робіт на безоплатній основі, до праці та виконання своїх обов`язків ставився задовільно, добре та сумлінно (в різні проміжки часу), бере участь у роботах із благоустрою установи та заходах виховного характеру, здобув робітничу спеціальність, у ході судового розгляду справи не визнавав винуватість, наразі визнає винуватість та розкаються у вчинених злочинах, має середній ризик небезпеки для суспільства, що встановлено в даних характеристик ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» від 16 квітня 2019 року, 16 квітня 2021 року, 16 квітня 2022 року, 03 липня 2023 року, 16 березня 2024 року, матеріалах про заохочення, стягнення та працевлаштування засудженого (т.1 а.о.с.200, 202, т.2 а.о.с.3, 6, 29, 34, 107, 116, а.с.п.3-15, 17).

Процес же отримання ОСОБА_9 заохочень без стягнень почав здійснюватися лише з 14 лютого 2020 року, в той час як засуджений перебуває в місцях позбавлення волі з 25 листопада 2013 року, тобто такий процес не мав місце протягом більше 6 років, а спостерігався лише в періоду часу безпосередньо перед виникненням формальних передумов для розгляду питання про застосування положень ст.81 КК України. Численну ж кількість стягнень (загалом 17 стягнень) засуджений отримував як під час перебування в установі попереднього ув`язнення, так і у виправній колонії.

При цьому, ОСОБА_9 засуджений за вчинення особливо тяжких злочинів, поєднаних із протиправним посяганням на життя людини та її власність в особливо небезпечний спосіб, вчинених за попередньою змовою групою осіб із корисливих мотивів.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що застосовані до ОСОБА_9 17 стягнень, хоча й зняті та погашені наразі, проте свідчать про його схильність до свідомого систематичного порушення встановлених КВК України заборон шляхом ігнорування попередньо накладених стягнень і те, що він належних висновків для себе не зробив після вчинення зазначених вище особливо тяжких злочинів, натомість продовжив протиправну поведінку в місцях позбавлення волі.

Таким чином, із установлених вище апеляційним судом обставин убачається, що в поведінці ОСОБА_9 наразі спостерігаються певні позитивні тенденції, однак вона не характеризувалась своєю сумлінністю протягом усього строку відбування покарання, а навпаки була посередньою, нестабільною. Ставлення засудженого до праці також не завжди було сумлінним, а визначалось, у тому числі як задовільне, та є відсутніми підстави для висновку про досягнення ОСОБА_9 необхідного ступеню виправлення, що підтверджував би доцільність і необхідність звільнення його умовно-достроково від відбування покарання. Колегія суддів наголошує, що в основі висновку суду про виправлення засудженого має лежати аналіз даних про його поведінку саме за увесь строк відбування покарання, а не конкретно обраного часу.

Так, необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, яка полягає в тому, що засуджений виправився та в подальшому немає необхідності у відбуванні покарання. У цьому випадку, хоча відбутий ОСОБА_9 строк покарання і узгоджується з вимогами КК України, проте наразі застосування положень ст.81 КК України щодо засудженого є передчасним і невиправданим з точки зору дотримання вимог загальної та особливої превенції. Матеріали судового провадження, особової справи не підтверджують те, що мета покарання, яка насамперед полягає у виправленні засудженої, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень, наразі досягнута, тобто у більш короткий строк, ніж встановлено за вироком суду.

Наведене вище залишилось поза увагою місцевого суду, який у зв`язку з цим дійшов помилкового та передчасного висновку про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання виправної колонії.

Отже, апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_10 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 05 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити нову ухвалу, якою в задоволенні подання ДУ «Полтавська виправна колонія (№64)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 відмовити.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4