Єдиний унікальний номер 341/1925/23
Номер провадження 1-кп/341/191/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121 від 09.06.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області вищезазначене кримінальне провадження,

в с т а н о в и в :

01.06.2023 близько 13-30 годин ОСОБА_3 , перебуваючи у м. Бурштин зустрівся на вул. В. Стуса зі знайомим ОСОБА_6 та його товаришем ОСОБА_7 , де під час спілкування між собою усі троє вирішили поїхати до кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », яке знаходиться по АДРЕСА_2 .

Після цього вся компанія сіла до належного ОСОБА_6 легкового автомобіля марки ВАЗ-2109, н. з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та направились до вказаного розважального закладу.

Під час виходу з салону автомобіля ОСОБА_3 побачив на задньому сидінні пасажира справа, де під час поїздки знаходився ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Xiaomi», серії « НОМЕР_2 », моделі «21121119 SG» і, зрозумівши, що його загубив останній, вирішив вчинити таємне викрадення вказаного мобільного пристрою.

ОСОБА_3 не повідомивши ОСОБА_7 про те, що у нього випав мобільний телефон, разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_8 прийшли до однієї із альтанок кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де останні протягом близько півтори годин проводили дозвілля. Під час відпочинку ОСОБА_3 , маючи ключі від автомобіля ОСОБА_6 повернувся до вказаного транспортного засобу і, забравши з сидіння пасажира мобільний телефон ОСОБА_7 , переклав його для подальшого викрадення під сидіння водія.

Після закінчення розпивання спиртного ОСОБА_3 відвіз ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на вул. Стуса у м. Бурштин і близько 16-00 години під час виходу з автомобіля останнього, з метою доведення свого злочинного умислу до кінця, достовірно знаючи, що у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено воєнний стан, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, непомітно для ОСОБА_6 забрав з-під сидіння водія належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Xiaomi» з об`ємом пам`яті 6/128 GB, вартістю 4833,0 гривні, у прозорому силіконову чохлі, вартістю 60,0 гривень та двома сім-картами операторів мобільного зв`язку ВФ «Україна» вартістю 100,0 гривень, та ПрАТ «Київстар» вартістю 125,0 гривень, який поклав до своєї сумочки і покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

З викраденим мобільним телефоном ОСОБА_3 направився до свого місця проживання, де у дворі вийняв з мобільного телефону та викинув дві сім-карти операторів мобільного зв`язку та у подальшому розпорядився викраденим майном на власний розсуд, у результаті чого заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 5118,0 гривень.

У судовому засіданні ОСОБА_3 визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення-злочину за вищезазначеними обставинами, щиро розкаявся, не заперечував проти зібраних по справі доказів, просив їх не досліджувати та розглядати справу згідно положень ч. 3 ст. 349 КПК України. Зазначив, що припустився помилки щодо указаного злочину, на цей час зробив для себе належні висновки. Викрадене потерпілому повернув.

Потерпілий у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, претензій до обвинуваченого не має. Просив обвинуваченого суворо не карати.

Переконавшись у тому, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, правильно розуміє зміст обвинувачення, фактичні обставини справи, які ніхто не оспорює, погоджується з кваліфікацією вчинених діянь, а прокурор не висловлює жодних заперечень щодо встановлених обставин, роз`яснивши цим особам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події скоєного кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчиненні.

Згідно ст. 337 КПК України суд діє в межах висунутого обвинувачення.

Оцінивши у сукупності показання обвинуваченого, відомості, що характеризують його як особу, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні-злочину та знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості конкретного кримінального правопорушення й обставини його вчинення, особу винного, його поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після; обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Також, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи - воно має бути законним, пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

За змістом досудової доповіді щодо обвинуваченого, що характеризує його особистість, спосіб життя, історію правопорушення, а також середній рівень небезпеки для суспільства, орган пробації вважає щодо можливості виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні проблеми) у випадку прийняття судом рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, крім обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

Вивченням особи ОСОБА_3 установлено, що він раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації; офіційно не працевлаштований, скарг за місцем проживання на нього не надходило.

ОСОБА_3 під час досудового розслідування та судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі; щиро розкаявся.

Виходячи із системного тлумачення законодавства та судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Про щире каяття ОСОБА_3 свідчить його поведінка під час судового розгляду, де останній надав покази та визнав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Обставинами, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, сприяння розкриттю злочину, відшкодування потерпілому завданої шкоди шляхом повернення викраденого.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд також враховує, що ним вчинено тяжкий злочин, за який санкцією статті передбачено покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років. При цьому, враховуючи вартість викраденого майна, а також, що раніше ОСОБА_3 не судимий, достатнім та необхідним буде мінімальне покарання, передбачене санкцією частини 4 статті 185 КК Украіни.

Враховуючи викладене, наявність обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 та відсутність таких, що його обтяжують; щире розкаяння у вчиненому; відсутність претензій будь - якого характеру з боку потерпілого, висновки органу пробаціїї щодо можливості виправлення ОСОБА_3 без ізоляціїї від суспільства, суд вважає, що виправлення останнього можливе без відбування призначеного покарання, а отже наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК України, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Таке покарання на думку суду є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, та буде відповідати ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме таке покарання у виді позбавлення волі із застосуванням статті 75 КК України просив призначити обвинуваченому і процесуальний прокурор, посилаючись на обставини справи.

Суд не знайшов обставин справи або даних про особу ОСОБА_3 , які б визнав такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, тобто не знайшов підстав для застосування статті 69 КК України.

Судові витрати за проведення експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази у справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Під час досудового слідства ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строк якого сплив, та який не продовжувався.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 369, 370-374, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі статті 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2, частини 1, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; пунктом 2 частини 3, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до статті 165 КВК України іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертиз у розмірі 1195,0 (одна тисяча сто дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

Речові докази:

-мобільний телефон марки «Xiaomi», серії « НОМЕР_2 », моделі «21121119 SG» - вважати повернутим власнику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Галицький районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом тридцяти днів з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

СуддяОСОБА_9