Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/102/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 122 (102) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0000195 від 21 січня 2022 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кропивницький, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-11 січня 2017 року Томашпільським районним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки. 29.10.2021 року ОСОБА_9 звільнений по відбуттю строку покарання,

визнано винуватим та засуджено за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців.

Ухвалено про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 - 30 875,00 грн. відшкодування завданої матеріальної та 20 000, 00 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ст. 100 КПК України вирішено питання про речові докази.

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить змінити вирок суду першої інстанції, перекваліфікувати дії ОСОБА_9 з ч.1 ст. 122 на ч.1 ст. 125 КК України та призначити мінімальне покарання, передбаченого санкцією вказаної статті, вказуючи на необ`єктивність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам цієї справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Зокрема захисник зазначає про те, що висновки суду про умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості є безпідставними і такими, що грунтуються на суперечливих та неправдивих показаннях потерпілого ОСОБА_7 , які у свою чергу спростовуються показаннями ОСОБА_9 про те, що він в результаті нанесення лише одного удару правою рукою в обличчя, не міг спричинити потерпілому ОСОБА_7 такі тілесні ушкодження.

З посиланням на показання потерпілого ОСОБА_7 про бійку, яка відбулась між ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисник стверджує, що тілесні ушкодження у виді перелому щелепи могли бути завдані ОСОБА_7 не ОСОБА_9 , а іншою особою.

При цьому, як вбачається зі змісту апеляційної скарги сторона захисту не оспорює факт заподіяння потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень, вважає, що суд повинен був розмежувати дії кожного з фігурантів бійки та встановити хто саме наніс ОСОБА_7 удар з переломом щелепи.

Не дотримання судом першої інстанції вимог КПК щодо всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставин цієї справи, неправильне вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 щодо відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди, а також призначення ОСОБА_9 занадто суворого та несправедливого покарання, на думку захисника вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Згідно з вироком, ОСОБА_9 визнано винуватим та засуджено за умисне заподіяння потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але такого, що спричинило тривалий розлад здоров`я при слідуючих обставинах.

Так, 20.01.2022 року близько 23:20 год. більш точного часу органом досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , знаходячись біля ЗОШ №7, яка розташована за адресою: м. Кропивницький, вул. Генерала Шумілова, 30, разом зі своїми братами ОСОБА_11 та ОСОБА_13 зустріли раніше знайомого ОСОБА_7 .

Під час розмови у ОСОБА_9 з неприязні виник умисел спрямований на нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_9 , знаходячись навпроти ОСОБА_7 , діючи умисно та цілеспрямовано, наніс ОСОБА_7 один боковий удар кулаком правої руки в ліву сторону обличчя, в результаті якого останньому були спричиненні тілесне ушкодження у вигляді: ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 103 від 24.02.20023 року відносяться до категорії середньої тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу.

У запереченнях представник потерпілого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить відмовити захиснику ОСОБА_10 у задоволенні апеляційної скарги, вказуючи на те, що апеляційні вимоги адвоката ОСОБА_10 сформульовані неправильно, а доводи апеляційної скарги безпідставні та необґрунтовані.

Вважає, що висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, відповідають фактичним обставинам цієї справи, ґрунтуються на сукупності належних та допустимих доказів, вирок суду першої інстанції законний, обґрунтований і достатньо мотивований, ухвалений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу та просили суд її задовольнити, думку прокурора, потерпілого ОСОБА_7 та його представника адвоката ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, дотримуючись меж перегляду судових рішень, визначених ст. 404 КПК України, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 задоволенню не підлягає за таких підстав.

Переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_9 про зміну вироку в частині правової кваліфікації та призначеного покарання, колегія суддів апеляційного суду вважає їх безпідставними, оскільки сторона захисту, під час апеляційного розгляду не довела наявність правових і фактичних підстав для цього.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України, як обвинувальний, так і виправдувальний вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Крім того, згідно положень ст. 7, 17 та 22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, ухвалюючи обвинувальний вирок суд першої інстанції, з дотриманням норм ст.ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення, надати їм належну, логічну оцінку щодо об`єктивного спростування таких відомостей, виходячи з вимог ст. ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

За змістом п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються, у тому числі, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Підставою кримінальної відповідальності є склад кримінального правопорушення, тобто сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.

З об`єктивної сторони умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження характеризується діянням (дією або бездіяльністю), наслідками у вигляді середньої тяжкості тілесного ушкодження та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками.

Згідно диспозиції ч. 1 ст. 122 КК України, умисним середньої тяжкості тілесним ушкодженням визнається умисне тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Так, даючи юридичну оцінку діям обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку, зазначив про те, що кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України, який в процесі сварки, умисно, з неприязні, наніс потерпілому ОСОБА_7 удар рукою в обличчя, в результаті якого останньому були спричиненні середньої тяжкості тілесні ушкодження є правильною, а винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- протоколом проведення слідчого експерименту від 14.02.2022 року з фото таблицею до нього, за участю понятих, в ході якого потерпілий ОСОБА_7 розповів про обставини нанесення йому тілесних ушкоджень, які мали місце 20.01.2022 близько 23:20 год. біля ЗОШ №7 по вул. Шумілова в м. Кропивницький (а.к.п.20-24);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.02.2022 року, згідно якого, серед чотирьох осіб, потерпілий ОСОБА_7 по характерним ознакам обличчя, формою голови, носу, розрізу очей та роту, показав на особу, під номером 3, якою є ОСОБА_9 , який спричинив йому удар в область обличчя, чим спричинив тілесні ушкодження (а.к.п.31-32);

- довідкою заступника генерального директора КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області КОР» №32 від 17.02.2022 року про те, що 21.02.2022 року о 00:02 зареєстровано виїзд бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_2 до ОСОБА_7 (а.к.п.43);

- протоколом огляду медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 , №72 від 21.01.2022 року зі знімками перелому щелепи (а.к.п.49-56);

- висновком судово-медичної експертизи №103 від 24.02.2022 року, згідно з яким у ОСОБА_7 виявлено тілесне ушкодження у вигляді ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, яке утворилось від не менш одної локальної дії тупим предметом в ділянку нижньої щелепи зліва, індивідуальні властивості якого в медичній документації не описані, могло утворитись в строк вказаний в постанові та відноситься до категорії середньої ступені тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу. Враховуючи локалізацію та механізм утворення тілесного ушкодження виключається можливість його утворення при падінні з положення стоячи на площину. Механізм утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_7 при проведенні судово-медичної експертизи, не суперечить механізму утворення, на який вказав потерпілий ОСОБА_7 у протоколі слідчого експерименту від 14.02.2022 року (а.к.п.60-61);

- протоколом слідчого експерименту від 23.04.2022 року з фото таблицею, проведеного з підозрюваним ОСОБА_9 , який у присутності понятих розказав і показав як він біля ЗОШ №7 по вул. Шумілова в м. Кропивницький наніс ОСОБА_7 один боковий удару кулаком правої руки в область обличчя зліва (а.к.п.75-78).

Крім того, суд на обґрунтування своїх висновків про доведеність винуватості ОСОБА_9 в умисному заподіянні потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вказав, що показання потерпілого ОСОБА_7 є послідовними та повністю узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_14 , а також з іншими вищевказаними письмовими доказами, у тому числі висновком експерта та результатами проведених слідчих експериментів з потерпілим ОСОБА_7 та підозрюваним ОСОБА_9 , які відповідають первинним поясненням, характером виявлених та механізмом утворення тілесних ушкоджень і, по суті спростовують доводи ОСОБА_9 , про його непричетність до заподіяння потерпілому ОСОБА_7 легких тілесних ушкоджень.

Отже, колегія суддів апеляційного суду з об`єктивністю констатує, що суд першої інстанції ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у даному кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, дійшов правильного висновку про те, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України.

Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК судом допущено не було, вирок суду першої інстанції достатньо умотивований та відповідає вимогам ст. 374 КПК.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до встановлених фактичних обставин цієї справи, дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд правильно кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_9 у вчиненні даного кримінального правопорушення, а позиція обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 щодо нанесення легких тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів, свідчить про намагання обвинуваченого уникнути справедливого покарання.

На спростування доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 про те, що суд не встановив хто саме з фігурантів бійки наніс ОСОБА_7 удар з переломом щелепи, недостатність доказів, необ`єктивність та поверховість суду у їх дослідженні, помилковість та суперечливість висновків, а також не вмотивованість судового рішення, колегія суддів апеляційного суду відмічає.

У даному кримінальному провадженні показання потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_14 отримано в порядку, визначеному законом, вони не суперечать іншим зібраними доказам.

Тому суд не мав підстав не довіряти їм, а їх показання, як і дані, що містяться в протоколах слідчих дій та експертних висновках, на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, якими обґрунтовано вирок.

Колегія суддів вважає, що показання потерпілого ОСОБА_7 , який під час апеляційного розгляду підтвердив свої показання в суді першої інстанції і уточнив, що різкий біль відчув одраз ж після удару ОСОБА_9 є логічними, послідовними щодо обставин вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення протягом усього провадження, у тому числі під час слідчих експериментів, вони узгоджуються і взаємодоповнюють один одного, будь-яких підстав сумніватися у правдивості таких показань немає, а тому вони абсолютно обґрунтовано покладені місцевим судом в основу вироку та по суті спростовують версію ОСОБА_9 про те, що він одним ударом не міг заподіяти перелом щелепи.

Більш того, сам обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник не оспорюють, факт нанесення удару кулаком правої руки в обличчя потерпілому ОСОБА_7 з неприязні.

Крім того, сторони захисту спростовуються висновком експерта № 103 від 24 лютого 2022 року, згідно з яким потерпілому ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді ангулярного перелому нижньої щелепи зліва, яке утворилось від не менш одної локальної дії тупим предметом в ділянку нижньої щелепи зліва, індивідуальні властивості якого в медичній документації не описані, могло утворитись в строк вказаний в постанові та відноситься до категорії середньої ступені тяжкості, яке викликало тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу. Враховуючи локалізацію та механізм утворення тілесного ушкодження виключається можливість його утворення при падінні з положення стоячи на площину. Механізм утворення тілесного ушкодження, виявленого у ОСОБА_7 при проведенні судово - медичної експертизи, не суперечить механізму утворення, на який вказав потерпілий ОСОБА_7 в протоколі проведення слідчого експерименту від 14.02.2022 року.

Таким чином, встановлений експертним шляхом характер, локалізація та механізм утворення тілесних ушкоджень, на думку колегії суддів беззаперечно підтверджує факт заподіяння ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тим більше, що інших тілесних ушкоджень, а саме легких як вважає сторона захисту, взагалі ніде не зафіксовано.

При таких беззаперечних доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає неприйнятними доводи ОСОБА_9 та його захисника-адвоката ОСОБА_10 про те, що саме ОСОБА_9 , а не інша особа, 20.01.2022 року приблизно о 23.20 год. по вул. Генерала Шумілова, 30 в м. Кропивницькому, умисно, з неприязні спричинив потерпілому ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Що стосується інших доводів апеляційної скарги про призначення ОСОБА_9 надто суворого та несправедливого покарання, не врахування пом`якшуючих обставин, а саме розкаяння обвинуваченого та часткового визнання вини, то колегія суддів вважає їх також безпідставними.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції в оскаржуваному вироку зазначив про те, що відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, особу ОСОБА_9 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, ніде не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, неодружений, проживає без реєстрації.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують ОСОБА_9 покарання судом не встановлено.

Підстав для призначення ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст.ст. 69 та 75 КК України, суд не знайшов і дійшов до висновку про те, що перевиховання та виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства.

На спростування доводів адвоката ОСОБА_10 щодо безпідставного невизнання щирого каяття обвинуваченого ОСОБА_9 , колегія суддів відмічає, що виходячи із системного тлумачення законодавства та із судової практики, щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину, добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.

Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, в тому числі й під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

З огляду на викладене, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 на всіх етапах судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанціях вказує про те, що свою винну у пред`явленому обвинуваченні визнає частково, з розміром відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілому ОСОБА_7 не згоден, вважає його завищеним.

Визнання або невизнання вини ОСОБА_9 це його право, про те, ознаки будь-якого розкаяння, вибачення, шляхів примирення або інші активні дії, які б вказували про щирість каяття у поведінці ОСОБА_9 та його ставлення до подій які відбулися взагалі не спостерігаються.

Крім того, фактичні обставини справи свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальної, вчинив новий злочин через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, зі слів ОСОБА_9 страждає наркотичною залежністю, знаходиться на «метадоновій терапії».

З урахуванням характеру, ступеню тяжкості та суспільної небезпечності, вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, а також його особи, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_9 , як особа представляє суспільну небезпеку для оточуючих, а тому його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства з реальним відбуванням покарання.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.122 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців є мінімальним та на думку колегії суддів явно не може вважатись занадто суворим або несправедливим, в цілому відповідає цілям та загальним засадам призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 про те, що суд неправильно вирішив справу, неправильно кваліфікував дії ОСОБА_9 за ч.1 ст.122 КК України та призначив несправедливе покарання, колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в процесі апеляційного розгляду, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_9 , колегія суддів не вбачає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - залишити без задоволення.

Вирок Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № № 0000195 від 21 січня 2022 року стосовно ОСОБА_9 за ч.1 ст. 122 КК України - без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4