Справа № 950/3667/23
Провадження № 1-кс/950/42/24
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

19 лютого 2024 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про відвід судді Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000165, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-2 КК України,

сторони кримінального провадження:

захисник адвокат ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про відвід судді ОСОБА_4 . Заява обґрунтована тим, що у провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-2 КК України.

Обґрунтовуючи відвід головуючому судді ОСОБА_4 , ОСОБА_3 посилається на положення п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України та наводить перелік обставин, які викликають у нього сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Зокрема ОСОБА_3 зазначає, що упродовж останніх десяти років суддя ОСОБА_4 розглядав його численні позовні заяви в цивільних справах та скарги на постанови слідчих щодо невнесення відомостей про злочин і закриття кримінальних проваджень, і як свідчать його дії та факти, практично кожне його рішення (судді ОСОБА_4 ) є необґрунтованим або сфальшованим, явно упередженим, замовним і незаконним, що дає повід вважати його безграмотним і корумпованим.

В обґрунтування своїх доводів ОСОБА_3 наводить перелік справ за його позовом, які розглядав суддя ОСОБА_4 , а саме: цивільну справу № 580/175/16-ц; адміністративні справи № 580/1832/16-а та № 580/12/17. Результати розгляду таких справ, на думку обвинуваченого, свідчать про ухвалення головуючим суддею незаконних рішень та його упереджене ставлення, що також було підставою звернення ОСОБА_3 до низки правоохоронних органів. Також обвинувачений указує на незаконність рішень судді ОСОБА_4 у справах щодо скарг на невнесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення, та справ про оскарження обвинуваченим постанов слідчого про закриття кримінального провадження.

У підсумку обвинувачений посилається на те, що враховуючи кількість його звернень і скарг, якими він роками викриває свавілля і протиправну діяльність судді ОСОБА_4 очевидно, що у нього можуть бути особисті причини помститися за його діяльність і ухвалити чергове незаконне рішення, яким необґрунтовано звинуватити його у злочині.

Також ОСОБА_3 , у пункті 2 поданої ним заяви, просив прокурора і суддю, які читатимуть цю заяву, вчинити дії для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про всі описані злочини, вчинені суддею протягом останніх десяти років.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав відвід, заявлений судді ОСОБА_4 . Зазначив, що впродовж десяти років указаний суддя ухвалював незаконні рішення та не дотримувався вимог Конституції та законів. Захисник обвинуваченого, адвокат ОСОБА_5 , заяву ОСОБА_3 підтримала, зазначила, що у заяві обвинуваченого наведені конкретні та обґрунтовані доводи.

Прокурор у судове засідання не з`явився, зазначив, що заява про відвід судді, подана обвинуваченим, не підлягає задоволенню з огляду на її необґрунтованість. Суддя ОСОБА_4 у судове засідання також не з`явився.

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, дослідивши доводи поданої обвинуваченим заяви, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, дізнавач, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях по справам «Мироненко і Мартенко проти України», «Білуха проти України», «Рудніченко проти України» вказував на те, що наявність безсторонності (неупередженості) суду має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Щодо об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які би могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні питання чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя чи склад суду є упередженими або безсторонніми, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Однак, на спростування особистої безсторонності суду жодних доказів сторона захисту не надала. Як на підставу для відводу головуючому судді у справі, ОСОБА_3 посилається на ухвалення суддею рішень у низці справ, які на його думку є необґрунтованими, сфальшованими, явно упередженими, замовними і незаконними.

Суд вважає такі твердження безпідставними, з огляду на наступне.

По-перше, сам факт незгоди обвинуваченого з ухваленими суддею ОСОБА_4 рішеннями в інших справах не може бути підставою для його відводу. Певна кількість таких рішень, ухвалених не на користь обвинуваченого, також не свідчить про упереджене ставлення судді до обвинуваченого.

Вказане може бути пов`язане із тим, що суддя ОСОБА_4 здійснює правосуддя в Лебединському районному суді Сумської області протягом тривалого часу і не пов`язане із тим, що суддя відмовляє в задоволенні заяв та скарг саме обвинуваченого, виражаючи упереджене ставлення саме відносно нього.

По-друге, обвинувачений називаючи рішення судді ОСОБА_4 , постановлені у низці справ за його ( ОСОБА_3 ) участі, необґрунтованими, сфальшованими, упередженими, замовними і незаконними, самостійно трактує результати розгляду відповідних питань та суть таких рішень, не обґрунтовуючи свої доводи жодним чином.

Зокрема обвинувачений не посилається на рішення судів вищих інстанцій, якими би були скасовані наведені обвинуваченим рішення судді ОСОБА_4 , що давало би можливість хоча би припустити, що в таких справах суддя виражав би дійсно цілеспрямоване упереджене ставлення по відношенню до ОСОБА_3 .

При вирішенні питання щодо того, чи існують вагомі обставини побоюватися, що тому чи іншому судді в кримінальній справі бракує неупередженості, точка зору обвинуваченого важлива, проте не вирішальна. Вирішальне значення тут має те, чи розумна особа, яка представляє громадськість, вважатиме таке побоювання об`єктивно виправданим.

При цьому ухвали суду чи оцінювання доказів суддею під час судового провадження не може бути ознакою упередженості, якщо тільки суддя не ігнорує всі наявні докази або відмовляється їх розглядати.

Однак доводи, наведені обвинуваченим у своїй заяві, не свідчать про наявність будь-якої упередженості до нього з боку головуючого судді, натомість описують повсякденну судову діяльність як судді (розгляд і вирішення заяв, скарг, справ) так і обвинуваченого при реалізації ним права на звернення до суду.

Таким чином, обвинувачений не навів обґрунтованих та переконливих доводів на підтвердження наявності підстав для відводу судді у кримінальному провадження, а саме підстав сумніватися в його неупередженості.

При цьому суд звертає увагу на стиль викладу заяви про відвід судді ОСОБА_4 , застосований обвинуваченим, зокрема: «…що дає повід вважати його безграмотним і корумпованим. Безграмотність судді вбачається в тому, що при виникненні деяких елементарних питань в процесі судового розгляду, суддя ОСОБА_4 ….».

Суд вважає такі доводи неприйнятними.

Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 у справі № 264/6844/20 вказав, що у розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14.05.2004, заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04.02.2003, заяви № 61164/00 і № 18589/02, «Guntis Apinis проти Латвії» від 20.09.2011, заява № 46549/06).

У свою чергу аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, (справа № 199/6713/14-ц, справа № 9901/324/19), а саме, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Надана у заяві обвинуваченого характеристика судді ОСОБА_4 є по своїй суті негативною, безпідставною та образливою та не може слугувати доводом для обґрунтування обставин упередженості останнього по відношенню до обвинуваченого.

Також суд не вбачає за необхідне вирішувати питання, поставлені обвинуваченим у п. 2 своєї заяви, оскільки такі не стосуються обставин заявленого відводу та не вирішуються при розгляді заяви про відвід.

Керуючись ст. 75, 80-82, 372 КПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Лебединського районного суду Сумської області ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000165, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-2 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 20.02.2024 о 13 год. 00 хв.

Суддя Вадим КОСОЛАП