ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/539/24 Справа № 707/2779/23 Категорія: ч. 3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 19.06.2024 р., якою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси,

громадянина України, має середню

освіту, не працює, не одружений, рані-

ше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 ,

продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 11:00 год. 19.06.2024 р. до 11:00 год. 17.08.2024 р. включно, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Кам`янського райсуду Черкаської обл. перебувають матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 та іншої особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України.

Оскаржуваною ухвалою задоволено клопотання прокурора та відносно ОСОБА_8 продовжено дію обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 17.08.2024 р. включно.

При прийняті такого рішення суд врахував ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, кількість епізодів злочинної діяльності, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких то особо тяжких злочинів, а також виходив із необхідності уникнення ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам переховуватися від суду; чинити тиск на свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні клопотання прокурора, змінити запобіжний захід на не пов`язаний з триманням під вартою, звільнити ОСОБА_8 з під варти в залі суду.

На думку захисника, судове рішення прийняте з недотриманням практики ЄСПЛ та вимог КПК України. Необхідність тримання ОСОБА_8 під вартою судом не мотивовано, оскільки прокурором не доведено наявності ризиків, передбачених п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Звертає увагу, що в оскаржуваний ухвалі на сторінці 1 наведені: вступна частина, описова частина, аргументи сторін обвинувачення та захисту, дані про перебіг розгляду справи місцевим судом, перелік рішень по справі, а на сторінці 2 ухвали, абз. 1-5 наведені посилання на норми КПК України, рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» і висновки суду про існування ризиків без ретельної їх оцінки і перевірки доказами (ст. ст. 84-86, 94 КПК України).

Належним чином не враховані та не оцінені у сукупності передбачені п. п. 1, 3, 4 та 6 ч. 1 ст. 178 УПК України обставини, а саме вагомість наявних доказів, вік та незадовільний стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків - наявність в нього хворої матері та двох неповнолітніх синів, відмінної репутації за місцем проживання, відтак місцевий суд постановив необґрунтовану ухвалу.

Заслухавши доповідь судді, захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити по викладеним у ній доводам, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та вважав, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали виділені з судового провадження, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених вимогами КПК України.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України, постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вар-тою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому Главою 18 Розділу II КПК України.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 199 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Перевіркою наданих апеляційному суду виділених матеріалів з кримінального провадження встановлено, що вказані вимоги місцевий суд виконав в повному обсязі.

В клопотанні прокурора зазначено, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, зокрема діти, сім`я чи інші утриманці в розумінні закону, місце постійної роботи, у нього молодий вік, відсутні тяжкі хвороби, а тому існує ризик, що він з метою ухилення від можливого покарання може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, прокурор у клопотанні вказав, що перебуваючи на волі, обвинувачений матиме можливість незаконно впливати на свідків, в тому числі на тих свідків, які були залучені при проведенні слідчих дій, та схиляти їх до дачі неправдивих показань, а тому наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, прокурор вказав, що є встановленим та доведеним ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому що з 2018 р. в суді розглядається інше кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 та ч. 3 ст. 313 КК України, та він знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин або прекурсорів, при цьому обвинувачений не працює, заходів для працевлаштування не вживав, тобто не має постійного джерела доходів, що спонукає його до вчинення кримінальних правопорушень, а також свідчить про відсутність гарантій його належної правомірної поведінки та необхідність застосування до нього істотних заходів процесуального примусу.

Суд першої інстанції під час судового розгляду перевірив ці доводи клопотання та повністю з ними погодився. Також, суд врахував, що кримінальні правопорушення, в скоєнні яких обвинувачується ОСОБА_8 мають високий ступінь суспільно небезпеки, а тому стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів потребують застосування саме такого запобіжного заходу.

Виходячи з наданих матеріалів кримінального провадження, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що ризики, наведені прокурором, а саме те, що обвинувачений може переховуватись від суду, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, суд обґрунтовано зазначив, що наявність ризиків, які дають суду підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є дійсними, на даний час зазначені ризики не зменшились та виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 на більш м`який.

Як вбачається з матеріалів виділеного кримінального провадження ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 та ч. 3 ст. 311 КК України, які відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, покарання за які передбачає позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та від п`яти до восьми років з конфіскацією майна.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних та не було надано і суду апеляційної інстанції, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_8 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Місцевий суд перевірив можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів та дійшов до правильного висновку про відсутність таких підстав, з вказаним висновком погоджується і суд апеляційної інстанції, тому доводи апеляційної скарги захисника про занадто суворий та необґрунтований запобіжний захід є безпідставними.

Дані обставини у своїй сукупності на сьогоднішній день свідчать про те, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані як при обранні запобіжного заходу, так і при прийнятті рішення про продовження строку дії запобіжного заходу, а саме: що обвинувачений може переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначені вище ризики наразі є реальними, триваючими, вони виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який, альтернативний запобіжний захід і не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на нього процесуальних обов`язків.

Апеляційний суд звертає увагу апелянта, що ризиком в контексті кримінального процесуального закону є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене, доводи апеляції про недоведеність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 84-86, 94 КПК України та відсутність підстав для продовження йому строку тримання під вартою, слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Доводи захисника про те, що у обвинуваченого є хвора мати, яка потребує його допомоги, неповнолітній син на його утриманні, наявності відмінної репутації за місцем проживання були предметом судового розгляду та суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вони не впливають на обґрунтованість підстав для продовження щодо нього строку тримання під вартою.

Доводи захисника про те, що суд не прийняв до уваги вік обвинуваченого та незадовільний стан здоров`я, то апеляційний суд зауважує, що захисником не надано жодного документу на підтвердження незадовільного стану здоров`я обвинуваченого, який унеможливлює його перебування в умовах слідчого ізолятора.

Доводи апеляційної скарги про надмірну тривалість перебування обвинуваченого під вартою апеляційний суд вважає не доречними, тому що вивченням наданих судом першої інстанції та сторонами матеріалів вбачається, що розгляд справи місцевим судом проводиться згідно вимог КПК України, його тривалість залежить від кількох чинників, як об`єктивних так і суб`єктивних та на які суд апеляційної інстанції не має законних підстав для впливу.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений перебуває в місці ув`язнення більше одного року і об`єктивно не може переховуватися від слідства і суду, апеляційний суд вважає недоречним, тому що саме у зв`язку із застосуванням на підставі рішення суду заходу забезпечення кримінального провадження і відбувається належна процесуальна поведінка цієї особи.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Вивченням виділених матеріалів з кримінального провадження встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 199 КПК України, в ньому наведені ті факти, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу та під час досудового слідства.

До апеляційної скарги захисника не долучені будь-які докази на підтвердження обставин неможливості утримання ОСОБА_8 під вартою.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень вимог КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що ухвала суду, на думку апелянта, не велика за розміром та в ній не відображені всі складові судового рішення, то апеляційний суд вважає, що ухвала повністю відповідає вимогам ст. 372 КПК України, в ній є вступна, мотивувальна та резолютивна частина, в яких в достатньому обсязі відображені як встановлені під час судового розгляду обставини, так і висновки суду та їх обґрунтування, а тому доводи апеляції в цій частині є необґрунтованими, тому що законодавством не встановлена обов`язкова кількість сторінок ухвали, чи кількість абзаців, чи кількість слів, якими суддя викладає своє рішення.

Вивченням виділених матеріалів, з кримінального провадження, встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам ст. 199 КПК України, в ньому наведені ті факти, які були встановлені під час обрання запобіжного заходу та під час досудового слідства.

Апеляційним судом не приймаються доводи захисника, оскільки вказані ним підстави не спростовують доведені стороною обвинувачення та встановлені у судовому засіданні ризики. При цьому, об`єктивно та адекватно враховується тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а також відсутність в матеріалах справи відомостей про існування достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне.

Враховуючи Практику Європейського суду з прав людини, згідно якої питання про обґрунтованість періоду тримання під вартою не можна розглядати абстрактно. Оцінювати, наскільки виправданим є подальше тримання обвинуваченого під вартою, в кожній справі потрібно з огляду на конкретні обставини. У тій чи іншій справі безперервне тримання під вартою можна виправдати лише в разі, якщо існують конкретні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, попри презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, викладений у ст. 5 Конвенції. Конвенція гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме: гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи.

За таких обставин, з урахуванням наявності існування ризиків, які не зменшилися відомостей про особу обвинуваченого та неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, апеляційний суд вважає законним рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора та продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Підсумовуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 та 4221 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 19.06.2024 р., якою відносно ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 11:00 год. 19.06.2024 р. до 11:00 год. 17.08.2024 р. включно залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді