Справа №560/901/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубровиця об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000225 від 08 травня 2019 року та №0000492 від 16 жовтня 2019 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, освіти загальної середньої, непрацюючого, неодруженого, раніше судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357, частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

07 травня 2019 року близько 21 год., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння в будинку за місцем проживання, що по АДРЕСА_1 , з корисливою метою, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, із сумки, розташованої у одній із кімнат вказаного будинку, викрав пластикову картку банку "ПУМБ" № НОМЕР_1 , належну його брату ОСОБА_6 , на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 1880 грн. Пластикова картка банку "ПУМБ" № НОМЕР_1 ,згідно із статтею 1 Закону України "Про інформацію" №2657-ХП від 02 жовтня 1992 року, пунктів 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 статті 1, пункту 15.2 статті 15 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" №2346-Ш від 05 квітня 2001 року, частини 4 статті 51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" №2121-Ш від 07 грудня 2000 року, "Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням", затвердженого постановою Правління НБУ від 30 квітня 2010 року №223, є різновидом офіційних документів.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у викраденні офіційного документа, вчиненому з корисливих мотивів, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, у період часу з 23 год. 07 травня 2019 року по 10 год. 08 травня 2019 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння біля магазину "Хлібний", що по вул. 1000-ліття Дубровиці в м. Дубровиця, Рівненської області, з корисливою метою, шляхом використання попередньо викраденої пластикової картки банку "ПУМБ" НОМЕР_1 , яка належала його братові ОСОБА_6 та на рахунку якої перебували грошові кошти в сумі 1800 грн., зняв вказані грошові кошти в сумі 1800 грн. в терміналі "Приватбанку", таємно викравши із рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 1800 грн., завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальної шкоду на вказану суму.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України.

Крім цього, 14 жовтня 2019 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , який вже раніше вчиняв крадіжки чужого майна, оскільки 19 червня 2019 року відносно нього скеровано до Дубровицького районного суду обвинувальний акт за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, повторно, перебуваючи в будинку за місцем проживання, в коридорі виявив бензонилу марки "Світязь", належну його братові ОСОБА_7 , після цього, скориставшись відсутністю власника, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав вказану вище бензопилу, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 687 грн.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, 16 жовтня 2019 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 , який вже раніше вчиняв крадіжки чужого майна, оскільки 19 червня 2019 року відносно нього скеровано до Дубровицького районного суду обвинувальний акт за ознаками кримінальних правопорушень, передбаченого частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, повторно, перебуваючи в будинку за місцем проживання, в коридорі виявив бензомоторну косу марки "Forte БМК-1943", належну його братові ОСОБА_7 , після цього, скориставшись відсутністю власника, з корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел на викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, викрав вказану вище бензомоторну косу чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 852 грн.

Своїми умисними протиправними діями, які виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, підтвердивши зазначені у обвинувальних актах обставини та ствердив, що дійсно 07 травня 2019 року близько 21 год., він, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, викрав пластикову картку банку " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", належну його брату ОСОБА_6 . В подальшому він, перебуваючи біля магазину "Хлібний", зняв із вищевказаної банківської карти грошові кошти в сумі 1800 грн. в терміналі "Приватбанку", якими розпорядився на власний розсуд.

Крім того в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що 14 жовтня 2019 року, він, перебуваючи в будинку за місцем свого проживання, в коридорі виявив та викрав бензонилу марки "Світязь", належну його братові ОСОБА_7 . Також, 16 жовтня 2019 року, він, перебуваючи в будинку за місцем проживання, в коридорі виявив та викрав бензомоторну косу марки "Forte БМК-1943", належну його братові ОСОБА_7 .

Крім повного визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю доводиться доказами, отриманими в ході судового розгляду та наявними в матеріалах кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні надав на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 письмові докази, зібрані в ході досудового розслідування, у тому числі характеризуючі дані обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні з огляду на пояснення та докази, зібрані в ході досудового розслідування і досліджені в ході судового розгляду характеризуючі дані, а також, враховуючи обставини справи, просив визнати обвинуваченого ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання на підставі статті 75 Кримінального кодексу України із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1,2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України. Щодо кримінального провадження в частині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, прокурор ОСОБА_3 просив суд закрити кримінальне провадження в цій частині у зв`язку із закінченням строків давності.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, оцінивши у сукупності вищезазначені пояснення, а також дослідивши письмові докази, надані прокурором, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у скоєнні вищевказаних кримінальних правопорушень доведена в повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані за частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

Суд, за відсутності заперечень учасників судового провадження, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового провадження змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 викрав офіційний документ з корисливих мотивів та здійнив крадіжки, а тому його дії суд кваліфікує за частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357 та частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до кримінальних проступків та нетяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, його характеристику за місцем проживання, негативне ставлення до скоєного, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра КНП "Дубровицька ЦРЛ".

Обставинами, які відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає те, що обвинувачений вину визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , судом не встановлені.

При призначенні покарання суд також враховує і думку потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, поклалися на розсуд суду.

Слід зазначити, що як передбачає стаття 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

При цьому судом враховано положення пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", де зазначено, що призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Також суд враховує практику Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладену у постанові по справі №634/609/15-к від 01 лютого 2018 року, згідної якої поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання "може", "вправі"; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема "особа винного", "щире каяття" тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 Кримінального кодексу України), визначенні "інших обставин справи", можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування статті 75 Кримінального кодексу України тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Тому дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його поведінку після вчинення кримінальних правопорушень, суд приходить висновку, що обвинуваченому слід призначити покарання в межах санкцій частини 2 статті 185 Кримінального кодексу України, за якою кваліфікуються його дії, а саме у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Також суд вважає за можливе застосувати статтю 75 Кримінального кодексу України, звільнивши обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку терміном 1 (один) рік та покладенням обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає, що визначене покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Щодо кримінального провадження вчастині обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог пункту 1) частини 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" №2617-VIII від 22 листопада 2018 року, який набрав чинності 01 липня 2020 року, діяння, передбачені частиною 1 статті 185 та частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, з 01 липня 2020 року віднесено до кримінальних проступків.

Відповідно до статті 5 Кримінального кодексу України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

За правилами частини 5 статті 74 Кримінального кодексу України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 285 Кримінального процесуального кодексу України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Санкція частини 1 статті 185 Кримінального кодексу України передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк від вісімдесяти до двохсот сорока годин, або виправних робіт на строк до двох років, або арешту на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до п`яти років.

При цьому, відповідно до приписів частини 3 статті 5 Кримінального кодексу України, розмір штрафу, який в новій редакції частини 1 статті 185 Кримінального кодексу України більший, ніж в попередній, повинен визначатися в розмірі, встановленому попередньою редакцією санкції статті, а саме, від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України, у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки.

Враховуючи те, що з дня вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185 та частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України і до дня набрання вироком законної сили минув строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачений пунктом 2 частини 1 статті 49 Кримінального кодексу України для кримінальних проступків (три роки), який не зупинявся і не переривався, та з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності він не звертався, то обвинувачений ОСОБА_4 підлягає звільненню від призначеного покарання на підставах, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 Кримінального кодексу України, що узгоджується з позиціями, викладеними в постановах колегії суддів Першої та Третьої судових палат Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справах №760/18016/15-к від 09 квітня 2019 року, №385/939/16-к від 05 лютого 2020 року, №137/142/15-к від 11 березня 2020 року.

Керуючись статтями 100, 349, 368, 370, 371, 374, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання - 3 (три) роки позбавлення волі.

На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік з покладенням відповідно до пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 Кримінального кодексу України обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання:

- за частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України (в редакції Закону №270-VI від 15 квітня 2008 року) - штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень);

- за частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України - штраф в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 грн. (п`ятсот десять гривень).

На підставі частини 1 статті 70 Кримінального кодексу України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання - штраф в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (вісімсот п`ятдесят гривень).

На підставі пункту 2 частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 Кримінального кодексу України, звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 185, частиною 1 статті 357 Кримінального кодексу України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази:

- бензопилу "Світязь БП45-18" з книжкою по її експлуатації та косу безномоторну "Forte БМК-1943" з інструкцією користувача до неї, що знаходяться на відповідальному зберіганні потерпілого ОСОБА_7 - повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Суддя: підпис.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду.

Суддя Дубровицького

районного суду ОСОБА_1