ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2091/24 Справа № 207/2624/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , подану на ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 , строком до 19 липня 2024 року,

встановила:

В провадженні Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000243 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, в період дії воєнного стану в Україні, 25.03.2024 року приблизно о 22 годині 30 хвилин, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , розпивав алкогольні напої разом з малознайомим йому ОСОБА_9 . Після чого, 26.03.2024 року приблизно о 01 годині 00 хвилин, після сумісного вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_8 пішов проводжати додому ОСОБА_9 та, дійшовши до будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 побачив в руках у потерпілого ОСОБА_9 належний йому мобільний телефон марки «Redmi 10-А». В той час розуміючи, що його дії носять відкритий характер, знаходячись позаду ОСОБА_9 . ОСОБА_8 наніс йому не менше п`яти ударів кулаками по голові в ділянку потилиці потерпілого. Після чого, потерпілий ОСОБА_9 , повернувшись обличчям до ОСОБА_8 намагався руками захиститись від нього, а ОСОБА_8 намагався повалити його на землю, від чого вони разом втратили рівновагу та впали на землю. В подальшому, ОСОБА_8 правою рукою підняв з землі камінь та знаходячись над потерпілим ОСОБА_9 , який лежав на спині, наніс йому не менше п`яти ударів каменем та кулаком лівої руки по голові. В подальшому, ОСОБА_8 схопив лівою рукою потерпілого за шию та почав душити, тобто застосовував до потерпілого ОСОБА_9 насильство, що не є небезпечним для його життя та здоров`я. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 , подолавши волю потерпілого ОСОБА_9 до опору, ривком правої руки вихопив з правої руки останнього, тобто відкрито викрав належне йому майно, а саме: мобільний телефон марки «Redmi 10-А» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 вартістю 4800 грн., в якому знаходилась сім карта номер НОМЕР_4 , яка для потерпілого матеріальної цінності не представляє. Заволодівши вищевказаним майном, ОСОБА_8 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілому ОСОБА_9 матеріальної шкоди на зазначену суму.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 187 КК України.

Під час підготовчого судового засідання ухвалою Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року щодо обвинуваченого ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 19 липня 2024 року.

Цією ж ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший запобіжний захід.

Суд мотивував свої висновки тим, що ним враховано наведені прокурором ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які слугували підставою для обрання найсуворішого виду запобіжного заходу на стадії досудового розслідування справи, продовжують існувати. Обвинувачений ОСОБА_8 , який офіційно не працевлаштований, не має постійного доходу, не одружений, усвідомлюючи невідворотність покарання в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності має змогу переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у межах даного кримінального провадження та може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд звернув увагу, що на даний час по справі не допитані свідки, потерпілий, обвинувачений.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України суд вважав за потрібне не визначати розмір застави.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у повному обсязі, а у випадку якщо колегія суддів дійде висновку про обґрунтованість існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просить обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби за адресою: АДРЕСА_3 , із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає про відсутність підстав для застосування та обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 .. Так, захисник вказує, що на підставі ухвали слідчого судді до 24 травня 2024 року у межах цього ж кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, що свідчить про відсутність законних підстав для подання стороною обвинувачення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання такого виду запобіжного заходу судом, адже такий вид запобіжного заходу вже існував на момент подання клопотання та ухвалення судового рішення.

Крім того, матеріали справи та клопотання сторони обвинувачення не містять доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, рік тому звільнився з військової служби ВЧ НОМЕР_5 за станом здоров`я. Більше того, останній має необхідність допомагати по догляду за бабусею ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вимушений працювати неофіційно.

Під час апеляційного розгляду справи:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 підтримали доводи поданої апеляційної скарги, наполягали на їх задоволенні та просили про скасування ухвали суду першої інстанції;

- прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги сторони захисту та просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК є особливо тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, здійснювати вплив на свідків у межах даного кримінального провадження, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчинені умисного тяжкого злочину, вчиненого в період дії на території України воєнного стану, і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Крім того, доведено продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом. Тому, обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати незаконний вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні також доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого вчинити нове кримінальне правопорушення, або продовжити вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки останній не має постійного джерела доходу та ним було вчинено кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема домашнього арешту у нічний час доби, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисний має певні соціальні зв`язки не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду, здійснення впливу на свідків та вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 , яке відносяться до категорії особливо тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводять факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 строком до 19 липня 2024 року. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

ухвалила:

Ухвалу Баглійського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_8 , строком до 19 липня 2024 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4