Вирок

Іменем України

30.05.2024 м. Львів

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

за участю обвинуваченого ОСОБА_4 ,-

провівши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001561 від 08 червня 2019 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, а саме:

вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24.11.2020 р. за ч.2 ст.185 КК України до 1-го року позбавлення волі, звільненого від покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік;

вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року за ч.4 ст.185, 71 КК України до покарання у виді 5 років та 1 місяця позбавлення волі;

вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 27 січня 2023 року за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України на підставі ч.4 ст.70 КК України частково приєднано до призначеного судом покарання, невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 01.12.2022 року, у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років 2 місяці

вироком Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2023 року за ч.2 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.361, ч.3 ст.190 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці,

у вчиненні кримінального проступку передбаченого, ч.1 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 07 червня 2019 року, близько 02.00 год., ОСОБА_4 маючи злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, розуміючи кримінальну караність вчинюваного ним діяння, скориставшись тим, що його дії були непоміченими сторонніми особами, перебуваючи в кімнаті №5 Комунального закладу «Соціальний готель» Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, який розташований по вул. Городоцькій, 163-а у м. Львові, таємно, шляхом вільного доступу викрав гаманець, ТМ «Майкл Коре», вартість 4 000 гри, який належить ОСОБА_5 , в якому знаходилися грошові кошти в розмірі 8 000 грн., посвідчення водія та студентський квиток, видані на ім`я ОСОБА_5 , чеки на повернення ПДВ з товарів, придбаних в Республіці Польща на суму 4 200 грн., а також золотий ланцюжок, 5 85 проби, вагою 9 г., вартістю 6 300 грн., спричинивши своїми діями ОСОБА_5 матеріальної шкоди в розмірі 22 500 грн. В подальшому ОСОБА_4 покинув приміщення Комунального закладу «Соціальний готель» Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, а викраденими речами розпоряджався за власним розсудом, чим спричинив потерпілому матеріальну шкоду на суму 22 500 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.185 визнав повністю та пояснення надав аналогічні, викладеним в обвинувальному акті. Щиро розкаявся у вчиненому, просить суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Відтак на підставі ст.55 КПК України та відповідно до ч.1 ст.325 КПК суд ухвалює рішення про завершення судового розгляду у відсутності потерпілого.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється та наданими в судовому засіданні поясненнями.

З врахуванням вимог ч.3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, враховуючи згоду учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, роз`яснивши учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч.1 ст.185 КК України, оскільки ст.70 КК України вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не лише кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із вимог статтей 50, 65 КК України щодо призначення покарання та з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи , - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти росії» від 29.11.2007 р.).

Суд враховує обставини вчинення кримінального правопорушення, його наслідки, характер інкримінованого кримінального правопорушення, ступінь його тяжкості, дані про особу винного.

Обставини, які пом`якшують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, які обтяжують обвинуваченому покарання, відповідно до ст. 67 КК України - відсутні.

Відтак призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальний проступок, а також особу обвинуваченого, який неодружений, неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується формально, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, відтак слід призначити покарання необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів - в межах санкції статті особливої частини КК України, за якою кваліфіковано його дії у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що обвинувачений після вчинення правопорушення, відомості про яке внесено Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001561 від 08 червня 2019 року вчинив нові злочини та вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 24.11.2020 р. за ч.2 ст.185 КК України засуджено до 1-го року позбавлення волі, звільненого від покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком на 1 рік, вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року за ч.4 ст.185, 71 КК України засуджено до покарання у виді 5 років та 1 місяця позбавлення волі. Отже, перебіг давності переривався, оскільки ОСОБА_4 вчинив нові злочини.

При призначенні покарання суд також враховує, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, що підтверджується наступним судовим рішенням.

Вироком Франківського районного суду м. Львова від 19.06.2023 року у справі № 465/2558/23, номер провадження №1-кп/465/977/23, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст357, ч.1 ст.361, ч.3 ст.190 КК України, та призначено покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК за шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком та більш суворим покарання за вироком Шевченківського районного суд м. Києва від 27 січня 2023 року, призначено остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Згідно з ч.4 ст.70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій-третій цієї статті, призначаються покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. При складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», при вирішенні питання про те, який із передбачених ст. 70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю злочинів (поглинення менш суворого покарання більш суворим або повного чи часткового складання покарань, призначених за окремі злочини), суд повинен враховувати крім даних про особу винного й обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, також кількість злочинів, що входять до сукупності, форму вини й мотиви вчинення кожного з них, тяжкість їх наслідків, вид сукупності (реальна чи ідеальна) тощо.

Враховуючи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не перебував на обліку у лікаря психіатра та нарколога, стан його здоров`я, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також відсутність обставини, яка обтяжує покарання, суд вважає, що остаточне покарання ОСОБА_4 на підставі частини 4 ст. 70 КК України слід визначити із застосуванням принципу поглинення менш суворого покарання за даним вироком та більш суворим покарання за вироком Франківського районного суд м. Львова від 19 червня 2023 року.

Долю речових доказів вирішити відподівно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 100, 349, 368, 370, 373, 374 , ч.15 ст. 615 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України, та призначити покарання за ч.1. ст. 185 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком та більш суворим покарання за вироком Франківського районного суд м. Львова від 19 червня 2023 року призначити остаточне покарання ОСОБА_4 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати згідно з вироком Шевченківського районного суд м. Києва від 27 січня 2023 року з дня проголошення вироку - 27.01.23 року, яким зараховано у строк покарання - час тримання під вартою з моменту затримання ОСОБА_4 , а саме: з 25.11.2022 по 27.01.2023 року.

Речові докази у вигляді CD-R диску залишити при матеріалах кримінального провадження

На вирок може бути подана апеляція до апеляційного суду Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з дотриманням вимог статті 392 КПК України.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя: ОСОБА_1