Справа №: 398/483/24
провадження №: 1-кп/398/257/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

"13" березня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про закриття кримінального провадження №0000478 від 14.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

До Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області надійшло клопотання прокурора Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження №0000478 від 14.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, що СВ Олександрійського РВП ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000478 від 14.12.2012 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.06.2007 року, близько 20 годин 00 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ROVER-75», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись від вулиці 6-го Грудня по вулиці Червоноармійська в місті Олександрія, Кіровоградської області в напрямку площі Леніна, під час проїзду перехрестя вулиці Червоноармійська, яка являється другорядною та вулиці Шевченка, яка являється головною, виїжджаючи з другорядної дороги на головну не виконав вимоги дорожнього знаку: 2.1, пункту 16.1 1 та 16.3 Правил дорожнього руху України (дорожній знак 2.1. «Дати дорогу», пункту 16.11 «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»; пункт 16.3 «У разі необхідності надання переваги в русі транспортним засобам, які рухаються по перехрещуваній дорозі, водій повинен зупинити транспортний засіб перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінією) або 1.13 світлофором так, щоб бачити його сигнали, а якщо вони відсутні - перед краєм перехрещуваної проїзної частини, не створюючи перешкод для руху пішоходів»).

Однак, ОСОБА_4 свідомо ігноруючи вимоги Правил дорожнього руху, не надав можливість проїзду автомобілю ВАЗ21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , що рухався по вулиці Шевченка від вулиці 50 років Жовтня в напрямку вулиці Діброва міста Олександрія Кіровоградської області. Внаслідок порушення Правил дорожнього руху України ОСОБА_4 , сталося зіткнення зазначених транспортних засобів. Відповідно до висновку судової авто технічної експертизи № 1306/18 від 21.07.2007 року за умови виконання водієм автомобіля «ROVER-75», реєстраційний номер НОМЕР_1 вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та вимог пунктів 16.11 та 16.3 Правил дорожнього руху України, мав у своєму розпорядженні технічну можливість не створювати небезпеки для руху водію автомобіля ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та тим самим запобігти зіткненню транспортних засобів. Як наслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля ВАЗ21099 реєстраційний номер НОМЕР_2 , громадянину ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: перелому дев`ятого ребра по середньо-підпаховій лінії, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 138 від 4 липня 2007 року відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Своїми діями ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України.

01.07.2007 року за вказаним фактом порушено кримінальну справу та розпочато розслідування.

06.09.2007 року, в порядку ст. 131-132 КПК України 1960 року, складено постанову про притягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України 1960 року, вказану постанову вручено останньому з роз`ясненням прав на досудовому розслідуванні, а також обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

11.09.2007 року попереднє слідство по кримінальній справі зупинено до встановлення місця перебування ОСОБА_4 та останнього оголошено в розшук.

У подальшому досудове розслідування декілька разів поновлювалось у зв`язку з проведенням окремих процесуальних дії, та знову зупинялось до встановлення місця перебування ОСОБА_4 . На даний час досудове розслідування поновлено.

14.12.2012 року у зв`язку з набранням чинності Кримінального процесуального кодексу України (в редакції 2012 року) відомості про зазначене кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000478 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 Кримінального кодексу України, та розпочато досудове розслідування

04.09.2014 року прокурором погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_4 , однак його не вручено підозрюваному внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, а матеріали провадження не містять інших відомостей про її вручення у спосіб, передбачений Кримінальним процесуальним кодексом України.

Підозрюваний ОСОБА_4 на даний час переховується від органів досудового слідства та суду, вжитими розшуковими заходами встановити його місце знаходження не представилось можливим.

Також, до матеріалів кримінальної справи долучено матеріали УКР УМВС України в Кіровоградській області щодо встановлення місцеперебування ОСОБА_4 на території Російської Федерації, громадянином якої він є.

У кримінальній справі проведено ряд слідчих дій, які у своїй сукупності підтверджують обґрунтованість підозриОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 переховується від органу досудового розслідування на протязі тривалого часу та його місцезнаходження невідоме; те, що з моменту вчиненням ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, минуло 16 років; те, що кримінальне правопорушення, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 не відноситься до злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-2, катування, передбаченого частиною третьою статті 127, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 КК України; а також те, що завершити досудове розслідування з повідомленням ОСОБА_4 про таке завершення не представляється можливим, а тому виконуючи вимоги ч. 2 ст. 49 КК України, ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закрити.

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні клопотання про закриття кримінального провадження підтримала та просила його задовольнити, вирішити питання про долю речових доказів у кримінальному провадженні.

Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву в якій зазначив, що проти задоволення клопотання прокурора про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не заперечує, розгляд справи просить проводити без його участі.

Місцеперебування підозрюваного ОСОБА_4 наразі невстановлено.

Вислухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Пункт 5 ч.1 ст.7-1 КПК України (в редакції 1960 року) визначає закінчення строків давності як одну із підстав закриття судом провадження в кримінальній справі.

Відтак, суд при розгляді даної кримінальної справи керуватиметься положеннями КПК України 1960 року, оскільки норми даного КПК України пом`якшують становище обвинуваченого ОСОБА_4 .

Згідно ч.1 ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Положеннями ч.2 та 3 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч.5 ст.49 КК України, давність не застосовується у разі вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених у статтях 109-114-2, катування, передбаченого частиною третьою статті 127, проти миру та безпеки людства, передбачених у статтях 437-439 і частині першій статті 442 цього Кодексу.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України (станом на 15.06.2007 року) передбачено покарання у вигляді штрафу до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого, а отже, згідно зі ст. 12 КК України злочин відносився до невеликої тяжкості.

На даний час зазначена категорія злочинів відноситься, відповідно до ст.12 КК України до категорії нетяжких злочинів.

Судом встановлено, що з часу вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_4 наразі минуло понад 16 років та вказане кримінальне правопорушення не підпадає під заборону застосування давності вчинення злочинів, визначених ч.5 ст.49 КК України.

Розшуком обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він перебуває на території Російської Федерації, громадянином якої він є.

Станом на день розгляду клопотання даних про те, що ОСОБА_4 вчинив новий злочин, суду не надано.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 02.02.2023 року №735/1121/20, визначені у ст.49 КК України строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним. Встановлені ч.2 ст.49 КК України загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Пленум Верховного Суду України в абзаці 2 пункту 8 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» роз`яснив, що звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 4 ст.49 КК України.

При цьому, відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 24.05.2018 року № 200/4664/14-к та від 12.11.2019 року по справі № 566/554/16-к, вирішуючи питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, суд не зобов`язаний встановлювати чи винний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення та чи підлягає він покаранню за його вчинення. Визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав та відсутності заперечень закрити кримінальне провадження.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 735/1121/20, викладаючи правову позицію у постанові від 02.02.2023 року, зазначила, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених ч.1 ст.49 КК України, подовжених на час ухилення. Встановлені ч.2 цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого ч.1 ст. 49 КК України, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Суд вважає, що усі вимоги закону у даному випадку дотримані, існують законні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закриття щодо нього кримінальної справи.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7-1 КПК України (в редакції 1960 року) провадження в кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 282 КПК України (в редакції 1960 року) якщо під час судового розгляду справи будуть установлені підстави для закриття справи, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 ст. 6 і ст.ст.7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою ухвалою, а суддя - постановою, закриває справу.

Виходячи з фактичних обставин справи, подія кримінального правопорушення мала місце 21.06.2007 року, відтак з дня вчинення кримінального правопорушення, минуло більше 16 років.

Закінчення вказаного строку відповідно до вимог ст. 49 КК України, ст.ст.7-1, 11-1 КПК України (в редакції 1960) є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності, оскільки в зв`язку з цим припиняються повноваження держави щодо кримінального переслідування такої особи.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, а також вимоги КПК України, суд вважає, що у даному випадку без шкоди для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, є можливим провести розгляд кримінального провадження без її участі та закрити провадження у справі з підстав, встановлених у законі, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, тому клопотання прокурора про закриття кримінального провадження підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст.248 КПК України (в редакції 1960 року) при наявності обставин, передбачених ст.6, ч.1 ст.7, ст.ст.7-1, 7-2, 8, 9, 10 і 11-1 цього Кодексу, суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом.

Керуючись ст.12, 49 КК України, ст.7-1, ст.11-1, 349 КПК України (в редакції 1960 року), суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора закриття кримінального провадження №0000478 від 14.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, громадянина Російської Федерації, від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000478 від 14.12.2012 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрити, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Речові докази:

- автомобіль Ровер75 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який постановою слідчого від 04.07.2007 рокувизнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_4 згідно розписки від 21.06.2007 року (а.с.20, 45) - повернути за належністю ОСОБА_4 ;

- автомобіль ВАЗ 21099 державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який постановою слідчого від 05.07.2007 рокувизнано речовим доказом у кримінальному провадженні та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_5 згідно розписки від 21.06.2007 року (а.с.25, 53) - повернути за належністю ОСОБА_5 .

Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1