Справа № 204/9029/23
Провадження № 1-в/204/12/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника закладу: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

законного представника ОСОБА_6 ,

особи, щодо якої розглядається заява ОСОБА_6 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в м. Дніпро заяву представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 , призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022.

У судовому засіданні представник закладу ОСОБА_4 підтримав подану заяву та просив суд продовжити застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 з урахуванням висновку комісії лікарів психіатрів щодо особи, до якої застосовується примусові заходи медичного характеру № 570 від 30.05.2023, відповідно до якого за своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом. Проти задоволення клопотань, поданих захисником ОСОБА_5 про: призначення комплексних комісійних судово-психіатричної та судово-медичної експертиз ОСОБА_6 , припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 , переведення ОСОБА_6 до іншого закладу з надання психіатричної допомоги, заперечував. Додатково зазначив, що сторона захисту має право окремо звернутися з клопотанням про переведення ОСОБА_6 до іншого закладу з надання психіатричної допомоги.

Прокурор ОСОБА_3 заяву представника закладу підтримала, вважаючи, що наявні підстави для її задоволення, щодо поданих клопотань сторони захисту заперечувала, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 подав до суду письмові заперечення щодо продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 та заяви про порушення положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, які в судовому засіданні підтримав в повному обсязі, зазначивши на їх обґрунтування наступне.

На думку захисника ОСОБА_6 неправомірно засуджено. Останній не вчиняв будь-якого суспільно-небезпечного діяння, на чому постійно наголошує його захист. На думку захисника органами влади здійснюється приховування вчиненого іншою особою злочину, за який ОСОБА_6 свавільно притягнуто до відповідальності.

Ухвала Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022 у сукупності з ухвалою Садгірськогорайонного суду м. Чернівців від 22.12.2020 вважаються початковим рішенням про позбавлення волі ОСОБА_6 , прийняті в рамках розгляду основної кримінальної справи про «засудження» ОСОБА_6 , яких явно недостатньо для того щоб легітимізувати позбавлення волі ОСОБА_6 після 27.09.2023 і таке позбавлення волі не відповідає Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Лікування ОСОБА_6 за весь час перебування у закладі є неефективним, зайшло в «глухий кут», може проводитися невизначений період часу. Триває більше семи років, починаючи з 16.11.2016 по даний час. Висновки лікарів-психіатрів дублюються всі сім років, не відображають об`єктивної істини, не відображають позитивних змін у динаміці, що також вказує на неефективність лікування. Надмірний термін перебування особи в медичному закладі з надання психіатричної допомоги суворого нагляду прирівнюється до «поводження», яке заборонено статтею 3 Конвенції, і таке «поводження» кваліфікується саме як катування, тобто найбільш тяжке порушення статті 3 Конвенції. Недієздатний ОСОБА_6 явно незаконно утримується протягом більше семи років, у психіатричному закладі суворого нагляду.

Справедливим та критично необхідним є вирішення питання про припинення, або зміну порядку застосування примусових заходів медичного характеру шляхом переведення ОСОБА_6 до іншої психіатричної лікарні розташованої у західному регіоні держави, з тією метою, щоб істотно зменшити (скоротити відстань, яку необхідно подолати родичам хворого ОСОБА_6 , для того, щоб відновити втрачені контакти, мати можливість зустрічатися і спілкуватися зі своїм сином та братом, відповідно, тим самим покращувати психологічний стан здоров`я хворого ОСОБА_6 ). Таке рішення суду відповідатиме законним інтересам хворого ОСОБА_6 та інтересам його родичів.

Також захисник наголошував, що у висновку комісії лікарів-психіатрів не доведено твердження, що ОСОБА_6 продовжує зберігати небезпеку для оточуючих, недоведено проявів його агресивної поведінки, а також небезпечності його для себе.

Додатковов судовому засіданні захисник ОСОБА_5 зазначив, що заклад, у якому перебуває ОСОБА_6 розташовано поряд з військовими об`єктами, що створює підвищену небезпеку, існує високий ризик попадання в лікарню ракетно-бомбового заряду, а держава не в змозі завадити цим ударам. Таким чином, ОСОБА_7 слід перевести у західний регіон з метою забезпечення його безпеки, у чому є крайня необхідність.

У зв`язку з викладеним, з посиланням на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, КПК України,захисник ОСОБА_5 просив суд: призначити комплексну, комісійну судово-психіатричну експертизу з метою визначення стану психічного здоров`я ОСОБА_6 ; призначити комплексну, комісійну, судово-медичну експертизу з метою визначення стану фізичного здоров`я ОСОБА_6 ; прийняти ухвалу про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 ; у разі відмови в задоволенні заяви в частині вимоги про припинення застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації у ДФ «СЗНПД» ДУ «ІПСПЕМН МОЗ України» суворого нагляду, вирішити питання про зміну режиму раніше застосованих примусових заходів медичного характеру, шляхом обрання іншої форми позбавлення волі ОСОБА_6 , а саме: доручити компетентним органам влади здійснити переведення ОСОБА_6 до Комунального некомерційного підприємства «Івано-Франківський спеціальний заклад надання психіатричної допомоги Івано-Франківської обласної ради», для продовження надання йому психіатричної допомоги у відділення ПЗМХ для пацієнтів, до котрих судом застосовано примусові заходи медичного характеру із посиленим наглядом.

У судовому засіданні законний представник ОСОБА_6 ОСОБА_6 повністю підтримала позицію захисника ОСОБА_5 .

У судовому засіданні лікар ОСОБА_8 пояснив суду, що він є завідувачем відділення № 3лікарні. За ОСОБА_6 він спостерігав з березня 2023 року. Станом на травень 2023 року у психічному стані пацієнта спостерігалась позитивна динаміка, маячні ідеї почали втрачати значущість для пацієнта, але були наявні розлади мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, аморфності, наявні грубі порушення емоційно-вольової сфери. За даними обстеження та наявної медичної документації, щоденникових записів ОСОБА_6 продовжує зберігати особливу небезпеку для оточуючих. Наявні в психічному стані ОСОБА_6 зміни в цілому не є покращенням психічного стану та не зумовлюють втрату ним особливої небезпеки.

У судовому засіданні лікар ОСОБА_9 пояснила суду, що вона є заступником начальника Філії з реабілітаційної допомоги, була лікарем-доповідачем комісії лікарів-психіатрів під час огляду ОСОБА_6 . На момент огляду була детально вивчена медична документація, проведена бесіда з пацієнтом. Підчас огляду було виявлено, що омани сприйняття редукувались. Маячні ідеї впливу і оволодіння почали втрачати значущість для пацієнта . Він почав відносити їх до подій минулого та сумніватися у реальності своїх переживань. Спостерігались грубі порушення емоційно-вольової сфери, такі як емоційна холодність, монотонність, сплощеність, неадекватність, дратівливість та виражені формальні розлади мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, аморфності, зісковзувань на шлях випадкових асоціацій. Була порушена критика до свого стану: не вважав себе психічно хворим, постійно говорить, що сім років тому був одержимим, а зараз здоровий та просив лікаря зменшити або взагалі відмінити лікування. Повідомляв, що почуває себе гарно і ліки не впливають на його стан. Не мав критики до скоєного правопорушення: повідомляв різні безглузді версії причин, чому його звинуватили в «підрізі» охоронця. Були обмежені кола інтересів та спілкування. На перший план виступали виражені порушення за шизофренічним патопсихологічним симптомокомплексом.

Пацієнт отримував активну терапію. На фоні лікування тільки омани сприйняття редукувалися. Всі вказані розлади вказують на те, що пацієнт страждає на шизофренію, параноїдна форма, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром, виражений змішаний тип дефекту.

Наразі ризик скоєння повторного злочину залишається високим. Тому комісія лікарів-психіатрів дійшла висновку, що ОСОБА_6 за своїм психічним станом потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом.

Крім того, лікар ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона підтверджує висновок комісії лікарів-психіатрів щоденниковими записами від: 08.12.2022, 21.12.2022, 28.12.2022, 04.01.2023, 18.01.2023, 06.02.2023.Лише в середині квітня 2023 року у ОСОБА_6 омани сприйняття редукувались, а завдяки проведеному лікуванню в нього не було агресивних тенденцій, але це не свідчить про покращення психічного стану ОСОБА_6 .

Під час перебування у лікарні ОСОБА_6 був оглянутий психологом, про що є відповідний висновок.

Заслухавши думку учасників процесу, обговоривши подану заяву, дослідивши матеріали справи, щоденникові записи відносно ОСОБА_6 , заслухавши лікарів, суд вважає, що заява представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022 стосовно ОСОБА_6 , який вчинив діяння, що мало ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 30.05.2023 за № 570, з квітня 2023 року галюцинаторні розлади, що спостерігались у пацієнта редукувалися. Маячні ідеї впливу і оволодіння почали втрачати значущість для пацієнта. Але наявність виражених формальних розладів мислення у вигляді паралогічності, непослідовності, аморфності, зісковзувань на шлях випадкових асоціацій, грубих порушень емоційно-вольової сфери, таких, як емоційна холодність, монотонність, сплощеність, неадекватність, дратівливість та адаптаційних критичних здібностей щодо свого стану, поряд з не усвідомленням тяжкості скоєного свідчить про збереження особливої небезпеки хворого для оточуючих. За своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом.

Під час розгляду заяви про продовження застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру в умовах психіатричного закладу з суворим наглядом, судом досліджено щоденникові записи лікуючих лікарів за період з 08.12.2022 по 17.05.2023, згідно яких судом встановлено, що психічний стан характеризується невеликою позитивною динамікою: зникла тривога, «стало менше чужих думок в голові». Настрій неспокійний, рівномірно знижений. Омани сприйняття заперечує, але поведінкою виявляє до чогось прислухається, на питання відповідає після паузи, за доповіддю персоналу вночі лежачи в ліжку рідше став розмовляти сам з собою, однак продовжував відмахуватися руками, наносити удари по невідомим цілям в повітря. Мислення паралогічне, аутентичне, непослідовне. Настрій нестійкий, підкорений хворобливим переживанням. Пацієнт розповідав, що за допомогою молитов рідні намагались йому допомогти, вилікувати, але йому від їх дій ставало гірше. Мислення з постійними зісковзуваннями. Пацієнт повідомляв, що почував себе краще, коли отримував ін`єкційну терапію, казав: «в голові було менше не моїх думок», «бувало так, що в голові тиша і спокій». Пацієнт повідомляв про наявність сторонніх думок в голові, зміст яких не розкриває, каже: «вони не покидають мене ні на хвилину». Через чужі думки не може відповідати на питання.

Лікування приймає, переносить задовільно. Хворим себе не вважає, необхідності лікування не усвідомлює, тяжкості скоєного не розуміє, критичні здібності грубо порушені. Скарг на стан здоров`я не висловлює.

Лікарі, члени комісії лікарів психіатрів, якими складено висновок № 570 від 30.05.2023 року ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у судовому засіданні складений висновок підтримали в повному обсязі, опираючись на дані медичної документації ОСОБА_6 , щоденникові записи, однозначно підтвердили суду, що за своїм психічним станом ОСОБА_6 зберігає особливу небезпеку для оточуючих, потребує продовження примусових заходів медичного характеру в умовах закладу психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Згідно з ч. 5 ст. 94 КК України, госпіталізація до психіатричного закладу із суворим наглядом може бути застосована судом до психічно хворого, який вчинив суспільно-небезпечне діяння, пов`язане з посяганням на життя інших осіб, а також щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно-небезпечного діяння становить особливу небезпеку для суспільства і потребує тримання у психіатричному закладі та лікування в умовах суворого нагляду.

Згідно з ч. 1 ст. 95 КК України, продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів.

Відповідно до ч. 1 ст. 514 КПК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється на підставі ухвали суду, в межах територіальної юрисдикції якого застосовується цей захід чи відбувається лікування.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюються судом за заявою представника психіатричного закладу (лікаря-психіатра), який надає особі таку психіатричну допомогу, на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів. Особи, до яких застосовані примусові заходи медичного характеру, підлягають огляду комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про наявність підстав для звернення до суду із заявою про припинення або про зміну застосування такого заходу. У разі відсутності підстав для припинення або зміни застосування примусового заходу медичного характеру представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, направляє до суду заяву, до якої додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження застосування примусового заходу медичного характеру. У разі необхідності продовження застосування примусового заходу медичного характеру понад 6 місяців представник психіатричного закладу (лікар-психіатр), який надає особі таку психіатричну допомогу, повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження застосування примусового заходу медичного характеру. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження надання особі такої психіатричної допомоги. В подальшому продовження застосування примусового заходу медичного характеру проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.

Згідно з п. 2 «Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 31 серпня 2017 року за № 992 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2017 року за № 1408/31276 ПЗМХ, за рішенням суду застосовуються до осіб, які скоїли суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України (далі - СНД), для надання їм психіатричної допомоги з метою інтеграції їх в суспільство та запобігання вчиненню ними повторних СНД.

Таким чином, приймаючи до уваги наведений висновок № 570 від 30.05.2023, ставити під сумнів, який у суду відсутні підстави, з урахуванням характеру психічного захворювання, яке наявне у ОСОБА_6 , та тяжкості вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, суд доходить висновку про задоволення заяви представника Дніпровської філії «Спеціальний заклад з надання психіатричної допомоги» ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України» про продовження застосування примусових заходів медичного характеру в умовах закладу з суворим наглядом стосовно ОСОБА_6 .

Обговорюючи клопотання захисника про призначення судової комплексної комісійної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст.1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч.1 ст.7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, таким загальним засадам кримінального провадження, як законність (п.2) та диспозитивність (п.19).

Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших законодавчих актів. Закони та інші нормативно правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК України. При здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК України (ст.9 КПК України); слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» від 03.06.2005 № 7 визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК ( 2341-14 ) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім,з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою

суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований).

Порядок вирішення судом питань щодо застосування примусових заходів медичного характеру та питань, пов`язаних з продовженням, зміною або припиненням застосування примусових заходів медичного характеру, регламентований ст.ст. 513, 514 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 514 КПК України, розгляд питання про зміну чи припинення застосування судом примусових заходів медичного характеру може також здійснюватися за письмовою заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, або її захисника чи законного представника у разі, якщо така особа за своїм станом здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного особою незалежного лікаря-психіатра.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я та про необхідність застосування до неї примусових заходів медичного характеру.

Згідно з п. 15 Наказу МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», у разі значного поліпшення психічного стану пацієнта лікуючий лікар ініціює позачергове засідання комісії лікарів-психіатрів.

Відповідно до п. 16 Наказу МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду. У разі такого звернення пацієнта до лікаря-психіатра лікуючий лікар-психіатр протягом однієї доби готує форму первинної облікової документації для надання її лікарю-психіатру, який буде проводити альтернативний психіатричний огляд. Керівництво СЗНПД забезпечує допуск лікаря-психіатра до пацієнта протягом одного робочого дня після пред`явлення обраним лікарем-психіатром документа, що посвідчує особу, документа про вищу медичну освіту та посвідчення про наявність кваліфікаційної категорії (сертифікат лікаря-спеціаліста) лікаря-психіатра (лікаря-психіатра дитячого).

Отже, державою забезпечено захист прав хворого в спосіб, передбачений Законом України «Про психіатричну допомогу», Наказом МОЗ України «Про затвердження Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги», згідно яких пацієнт самостійно або через свого захисника чи іншого законного представника має право звернутись до лікаря-психіатра, який не є працівником СЗНПД, з метою проведення йому альтернативного психіатричного огляду.

При цьому, захиснику ОСОБА_5 відомо про можливість проведення альтернативного огляду ОСОБА_6 будь-яким фахівцем, якого він запросить, що ним також підтверджено в судовому засіданні, але ні він, ні опікун ОСОБА_6 таким правом не скористались.

Суд не приймає доводи захисника ОСОБА_5 щодо неможливості проведення альтернативного огляду ОСОБА_6 незалежним лікарем-психіатром, оскільки вказане нічим не підтверджено.

Крім того, будь-які висновки, як незалежного лікаря-психіатра, судово-психіатричної експертизи, складені за наслідками спостереження за ОСОБА_6 на сьогодні, не можуть спростувати висновок комісії лікарів-психіатрів від 30.05.2023 року, а тому їх проведення в даному судовому засіданні є недоцільним.

Також суд зауважує, що в провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в період з 15.06.2023 року по дату розгляду даної заяви, надійшла ще одна заява представника закладу з урахуванням наступних між комісійних періодів, під час розгляду яких може бути заявлено відповідне клопотання.

Щодо питання про призначення судово-медичної експертизи, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 29 Закону України «Про психіатричну допомогу» власник закладу з надання психіатричної допомоги, закладу соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, спеціального навчального закладу або уповноважений ним орган зобов`язаний забезпечувати осіб, яким надається психіатрична допомога, психіатричною допомогою гарантованого рівня та іншою необхідною медичною допомогою; своєчасно інформувати відповідно до закону членів сім`ї, інших родичів або законних представників чи інших осіб про стан здоров`я осіб, яким надається психіатрична допомога. Таким чином законом передбачено забезпечення відповідного медичного забезпечення хворих, та уникнення порушення прав останніх на надання медичної допомоги.

Згідно з ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу» підставою для проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

Відповідно до висновку № 570 від 30.05.2023 судом встановлено, що стан здоров`я ОСОБА_6 задовільний, останній оглядався лікарями, проведено відповідні лабораторні дослідження, та будь-які дані, які б свідчили про необхідність проведення додаткових досліджень, лікування, не встановлено.

Крім цього, в судовому засіданні лікар ОСОБА_9 зазначили, що загальний стан здоров`я пацієнта задовільний.

Суд акцентує увагу, що особа, щодо якої розглядається заява ОСОБА_6 перебуваючи на лікуванні в лікарні не обмежений у доступі до спілкування зі своїми рідними, окрім цього жодних перешкод з боку працівників психіатричної лікарні щодо здійснення як спілкування, так і побачень, судом не встановлено.

Щодо доводів захисника ОСОБА_5 про відсутність рішення суду, що є підставою для перебування ОСОБА_6 в умовах спеціального закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 КПК України вирок та ухвала суду, що набрали законної сили в порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17 травня 2022 року до ОСОБА_6 було застосовано примусові заходи медичного характеру. Дана ухвала є чинною та не скасована.

02 грудня 2022 року проведено комісію лікарів-психіатрів. 13 грудня 2022 року представником лікарні до суду було подано заяву про продовження застосування примусових заходів медичного характеру на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів № 1219 від 02 грудня 2022 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2023 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2023 року було скасовано та передано на новий розгляд, на сьогоднішній день зазначений висновок комісії лікарів-психіатрів знаходиться на розгляді у суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 було продовжено застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 січня 2024 року ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2023 року про продовження застосування примусового заходу медичного характеру, в умовах закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_6 , залишено без змін.

Крім того, на розгляді суду знаходиться ще одна заява закладу, разом за висновками комісії-лікарів психіатрів, за якими огляд ОСОБА_6 було проведено в строки, передбачені ст. 95 КК України.

Таким чином, посилання захисника на незаконність тримання ОСОБА_6 у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом є такими, які суперечать встановленим обставинам, та зводяться до простого заперечення застосування заходів примусового характеру відносно ОСОБА_6 у закладі з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

Розглядаючи клопотання захисника в частині припинення застосування примусових заходів медичного характеру, або зміну застосування примусових заходів у закладі з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» питання про зміну або припинення застосування примусового заходу медичного характеру вирішується судом у разі такої зміни стану психічного здоров`я особи, за якої відпадає необхідність застосування раніше призначеного заходу або виникає необхідність у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 95 КК України продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою представника закладу з надання психіатричної допомоги (лікаря-психіатра), який надає особі психіатричну допомогу. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів, що обґрунтовує необхідність продовження, зміни або припинення застосування таких примусових заходів. Зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру може здійснюватися судом також за заявою особи, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, її захисника або законного представника у разі, якщо така особа за станом свого здоров`я не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) чи керувати ними, в тому числі не може усвідомлено подати до суду відповідну заяву. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів закладу, в якому особі надається психіатрична допомога, або, у разі наявності, висновок обраного нею незалежного лікаря-психіатра. Особа, до якої застосовуються примусові заходи медичного характеру, має право звернутися до обраного нею незалежного лікаря-психіатра з метою отримання висновку про стан свого психічного здоров`я. У висновку незалежного лікаря-психіатра мають бути зазначені підстави для зміни або припинення застосування примусових заходів медичного характеру. У разі відсутності таких підстав у висновку обґрунтовується необхідність продовження застосування примусових заходів медичного характеру.

Припинення застосування заходів медичного характеру можливо лише за рішенням суду.

Так, стороною захисту не надано та не підтверджено суду відомостей про відсутність необхідності застосування раніше призначеного заходу або необхідності у призначенні іншого примусового заходу медичного характеру відносно ОСОБА_6 . Висновків незалежного лікаря-психіатра на обґрунтування зміни або припинення примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 , з якого можливо встановити про таке покращення психічного стану ОСОБА_6 , за якого останній особливої небезпеки для суспільства не становить та потребує переведення до іншого закладу з надання психіатричної допомоги, або ж припинення застосування примусових заходів медичного характеру, суду також не надано.

Обставин для припинення або зміни примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 за наслідками розгляду даної заяви не встановлено.

Щодо клопотання захисника - адвоката ОСОБА_5 про переведення особи, до якої застосовані примусові заходи медичного характеру, з одного закладу з надання психіатричної допомоги до іншого, то зазначене питання не підлягає вирішенню в порядку ст. 514 КПК України та згідно з положеннями чинного кримінально процесуального законодавства взагалі не віднесено до повноважень суду. Отже, суд вважає, що таке клопотання захисника не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального законодавства України, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Щодо посилань захисника ОСОБА_5 в судовому засіданні щодо небезпечності розташування медичного закладу, в умовах якого на даний час перебуває ОСОБА_6 , суд такі твердження захисника відхиляє та зазначає, що з урахуванням оголошеного на території України воєнного стану, імовірність нанесення ракетних ударів можлива по всій території України, при цьому у м. Дніпро всі державні та комунальні заклади працюють в загальному режимі.

Значна частина заперечень сторони захисту, викладена у поданих захисником заявах, зводиться до не згоди з обставинами вчинення суспільно небезпечного діяння, та причетності до його вчинення ОСОБА_6 , проте вказане встановлено вищезазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, та не може бути предметом розгляду в рамках даної справи.

Щодо інших зауважень захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_5 у своїх письмових поясненнях про порушення прав ОСОБА_6 , допущених, на його думку органами влади, представниками лікарні, то вони, на переконання суду, не потребують детального аналізу та не мають будь-якого вирішального значення для ухвалення остаточного рішення у цій справі.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ положення пункту 1 статті 6 Конвенції хоча і зобов`язують суди обґрунтовувати свої рішення, однак не вимагають детальної відповіді на кожен з аргументів сторін. Згідно з позицією ЄСПЛ, з рішення має бути чітко зрозуміло, що головні проблеми, порушені у цій справі, були розглянуті і що конкретні та ясні відповіді були надані на аргументи, які є вирішальними для результату розгляду справи. При цьому, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (правові позиції, викладені у рішеннях у справах «Boldea v. Romania», § 30; «MoreiraFerreira v. Portugal (№ 2)», § 84; «S.C. IMH Suceava S.R.L. v. Romania», § 40); «RuizTorija v. Spain», § 29; «Серявін та інші проти України», § 58) [23].

У цьому провадженні суд оцінив та надав вичерпні відповіді на усі вагомі наведені захисником аргументи, а тому інші його доводи не спростовують висновків суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. 95 КК України, ст. 514 КПК України, статтями 19, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 10.06.2018 року,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити застосування примусових заходів медичного характеру, призначених ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 17.05.2022 року, стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про призначення комплексних комісійних судово-психіатричної та судово-медичної експертиз відносно ОСОБА_6 відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про припинення застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 відмовити.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про зміну застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 відмовити.

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про переведення ОСОБА_6 до іншого закладу з надання психіатричної допомоги відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Повний текст ухвали складено 15.03.2024.

Суддя ОСОБА_1