ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/111/24 Справа № 696/212/23 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 12.06.2023 р. стосовно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000643 від 16.10.2022 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_8 , який

народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Ярошівка Ка-

теринопільського р-ну Черкаської обл., ук-

раїнець, громадянин України, має середню

освіту, не одружений, раніше не судимий,

учасник бойових дій, працює в ТОВ «Агро-

продукт» водієм, зареєстрований

АДРЕСА_1 ,

проживає

АДРЕСА_2 ,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Згідно ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 8000,88 грн. Цивільний позов не заявлено. Питання про речовий доказ судом вирішене відповідно до вимог КПК України.

Вироком суду встановлено, що 16.10.2022 р. приблизно о 17:00 год. ОСОБА_8 , керуючи технічно-справним автомобілем «Isuzu NQR 71 P» р/номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Н-01 «Київ-Знам`янка» на 240 км + 200 м у напрямку м. Кам`янка Черкаської обл. від смт. Олександрівка Кіровоградської обл. в районі готельного комплексу «Гостинний двір», в порушення п. п. 12.3 та 18.1 ПДР України, проявив неуважність, вчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу, а тому, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, продовжуючи рух, скоїв наїзд на потерпілого ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину автодороги Н-01 «Київ-Знам`янка» по нерегульованому пішохідному переходу справа на ліво відносно напрямку руху автомобіля «Isuzu NQR 71 P» під керуванням ОСОБА_8 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку судово-медичної експертизи №02-01/146 від 23.02.2023 р., потерпілий ОСОБА_10 отримав наступні тілесні ушкодження, а саме: травма голови з переломом кісток склепіння та основи черепа справа, крововиливом над твердою мозковою оболонкою правої півкулі головного мозку, саднами м`яких тканин голови, що за ознакою небезпеки для життя відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; травма грудної клітини з переломами ребер зліва, крововиливом в ліву плевральну порожнину без стиснення легені, забоєм лівої легені, переломами лівої ключиці та лівої лопатки, травма тазу з переломами кісток тазу справа, за ознакою тривалого розладу здоров`я відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості; садна обох кистей за ознакою короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, знаходиться у причинному зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_8 вимог п.п. 12.3 та 18.1 ПДР України.

Таким чином, ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особами, які керують транспортними засобами, які спричинили потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Під час апеляційного розгляду просить дослідити матеріали, які характеризують обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного йому основного покарання у виді 4 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покласти обов`язки, передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України. В решті вказаний вирок просив залишити без змін.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р. № 7 визначено, що судам необхідно мати на увазі, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається.

При звільненні з випробуванням від відбування основного покарання суд, відповідно до ст. 77 КК України, може призначити додаткові покарання: штраф (за умови, що він передбачений санкцією закону, за яким засуджується особа); позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю; позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу. Додаткові покарання підлягають реальному виконанню, про що суд зазначає в резолютивній частині вироку.

Однак, зі змісту вироку вбачається, що всупереч вказаних вимог законодавства України та судової практики, суд при призначенні покарання застосував ст. 75 КК України як до основного покарання у виді позбавлення волі, так і до додаткового - позбавлення права керувати транспортними засобами, чим допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Заслухавши доповідь судді, прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити із вказаних у ній підстав та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання відповідно до вимог кримінального закону, представника потерпілого-адвоката ОСОБА_7 , який погодився з апеляційними вимогами прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку суду в апеляційному порядку не оскаржується, а тому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядається.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.

Відповідно до вимог ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За змістом ч. 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано судом апеляційної інстанції у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Оскаржуваним вироком остаточне покарання ОСОБА_8 призначено на підставі ст. 75 КК України та його звільнено від відбування як основного, так і додаткового покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки.

Згідно ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст. ст. 403, 405, 407, 408 та 429 КК України, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 КК України, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд, дослідивши за клопотанням прокурора відомості про особу обвинуваченого, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що забезпечити виправлення обвинуваченого у даному випадку можливо без реального відбування ним покарання, застосувавши вимоги ст. 75 КК України. В апеляції прокурора також не оспорюється можливість застосування вимог ст. 75 КК України.

Проте, у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 роз`яснено, що ч. 1 ст. 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд не вправі.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку вказаних вимог закону не виконав.

Суд у вироку при призначенні покарання обвинуваченому, визнавши його винним та засудивши до позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та встановив іспитовий строк 2 роки, застосував, таким чином, вимоги ст. 75 КК України, як до основного так і до додаткового покарання, чим допустив неправильне застосування ст. 75 КК України.

Виходячи з викладеного та повністю погоджуючись з доводами, наведеними в апеляційній скарзі прокурора, апеляційний суд вважає необхідним скасувати даний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, у зв`язку з неправильним звільненням обвинуваченого від відбування додаткового покарання.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає повному задоволенню, а вирок суду першої інстанції скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413 та 420 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Кам`янського райсуду Черкаської обл. від 12.06.2023 р. стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування основного покарання у виді 4 років позбавлення волі, якщо він протягом 2 років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно ст. 76 КК України, протягом іспитового строку покласти на ОСОБА_8 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу перш. заст. керівника Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_12 - задовольнити.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді