У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000038

за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 27.02.2023 за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання повністю приєднано невідбуте покарання за вироком Доманівського районного суду Миколаївської області від 27.02.2023, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.- виконувати самостійно.

Вирішено строк відбування покарання обвинуваченому у виді обмеження волі обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_6 в порядку виконання вироку.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 просять вирок скасувати та закрити кримінальне провадження.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 вважають, що вирок суду першої інстанції ухвалений з порушенням норм процесуального права.

Апелянти зазначили, що призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції поставив неповнолітнього сина обвинуваченого, потерпілу і її трьох неповнолітніх дітей у дуже скрутне становище, оскільки заробіток обвинуваченого є єдиним джерелом існування всієї сім`ї.

Потерпіла ОСОБА_7 також зазначила, що наступного дня після події відмовилася від обвинувачення у зв`язку з примиренням з обвинуваченим і не бажала притягувати його до відповідальності. Стверджує, що про примирення з обвинуваченим зазначала і слідчому, і в суді першої інстанції.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

01.08.2023 близько 21:00 год ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де між співмешканцями, під час спілкування, на ґрунті довготривалих неприязних відносин виникла сварка.

Під час сварки у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, направлений на заподіяння легких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Надалі, ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді тілесних ушкоджень потерпілій, і бажаючи їх настання, вихопив із рук ОСОБА_7 металевий ківш, та наніс їй один удар металевим ковшом в область тім`яної частини голови потерпілої, спричинивши легкі тілесні ушкодження у вигляді забійної рани тім`яної частини голови.

Судом першої інстанції ОСОБА_6 визнаний винним в умисному легкому тілесному ушкодженні та його дії кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 в апеляційних скаргах просили провести апеляційний розгляд без їх участі. Обвинувачений та потерпіла повідомлені про апеляційний розгляд, їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційних скаргах доводи, суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальне провадження за ознаками вчинення злочину, передбаченого ст. 125 КК України, є кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення і може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого.

Як передбачено п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, підставою для закриття кримінального провадження є відмова потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

Злочин, пов`язаний із домашнім насильством, яке вживається в п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, охоплює не лише склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК, але й інші суспільно небезпечні діяння, які мають ознаки домашнього насильства.

Стаття 1 Закону № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству», містить більш широке визначення поняття «домашнього насильства», під яким розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

У п. «b» ст. 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція) визначається поняття «домашнє насильство» як всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що

й жертва, чи ні.

Такий чином, під ознаки домашнього насильства можуть підпадати різні склади злочинів за умови, що відповідний злочин вчиняється в сім`ї чи в межах місця проживання або щодо родичів, або щодо колишнього чи теперішнього подружжя, або щодо іншої особи, яка спільно проживає (проживала) з кривдником однією сім`єю, але не перебуває (не перебувала) у родинних відносинах чи у шлюбі з ним.

Згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 453/225/19, злочином, пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність в діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 25 лютого 2020 року у справі № 442/2191/19, від 10 березня 2020 року у справі № 531/270/19, від 19 березня 2020 року у справі № 675/813/19, від 31 березня 2021 року у справі № 155/457/20, обов`язковою умовою визнання судом злочину пов`язаним із домашнім насильством є відображення зазначеного у формулюванні обвинувачення (у повідомленні про підозру, в обвинувальному акті) із встановленням органами досудового розслідування відповідних фактичних обставин (ступінь родинних відносин або спорідненості між потерпілим та винуватцем, характер насильства тощо).

У даному кримінальному провадженні, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відповідає встановленим обставинам і підтверджується безпосередньо дослідженими та оціненими судом першої інстанції доказами у їх сукупності.

ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, а саме в нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставиною, яка обтяжує покарання, визнано вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах. Зазначена обставина була вказана і в обвинувальному акті.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений і потерпіла є співмешканцями, спільно проживають за однією адресою. Зазначену обставину в суді не заперечували обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_6 та потерпіла ОСОБА_7 спільно проживають однією сім`єю, що у свою чергу згідно із Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» підтверджує, що вчинене кримінальне правопорушення підпадає під поняття «злочин, пов`язаний із домашнім насильством».

Є доведеним, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством.

За таких обставин, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 не можна було закрити у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення в кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, про що просять в апеляційних скаргах апелянти.

Колегія суддів зауважує, що доводи потерпілої про звернення із заявою про відмову від обвинувачення під час досудового розслідування і під час судового розгляду не відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки такої заяви не подавалося.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 50, 65, 66 КК України. Судом першої інстанції враховані обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, визнано вчинення кримінального правопорушення, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних або близьких відносинах.

Крім того, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, співмешкає з потерпілою, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину та допомагає утримувати дітей співмешканки, думку потерпілої, яка претензій не має, примирилась з обвинуваченим та просила його суворо не карати.

За такого, судом першої інстанції враховані усі дані про особу обвинуваченого, про які зазначили апелянти.

Суд першої інстанції призначив ОСОБА_6 покарання у виді штрафу, у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, тобто покарання за видом та розміром є мінімальним.

Оскільки ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення до відбуття покарання за попереднім вироком, остаточне покарання правильно визначено з урахуванням вимог ст. ст. 71, 72 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування та під час розгляду даного кримінального провадження не встановлено, а тому доводи апелянтів в цій частині є безпідставними.

З огляду на наведене, апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Доманівського районного суду Миколаївської області від 18 січня 2024 року у відношенні ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3