Справа № 306/1352/19
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.04.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/558/20, за апеляційними скаргами прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 на вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019.

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, українець, уродженець с. Неліпино Свалявського району Закарпатської області, мешканець АДРЕСА_1 , із середньою освітою, судимий 18.06.2018 вироком Свалявського районного суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 03(три) роки, засуджений:

- за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

На підставі ст. 71 КК України за сукупності вироків до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.06.2018 і остаточно до відбування обвинуваченому ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки 06 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили. Зараховано ОСОБА_6 в строк відбування покарання перебування під вартою 110 (сто десять) днів.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до вступу вироку в законну силу залишено домашній арешт.

Стягнуто з ОСОБА_6 вартість судових витрат за проведення експертизи в сумі 1413 (одна тисяча чотириста тринадцять) грн 09 коп.

Речові докази - диск формату «CD-R» та диск «DVD-R» залишено в матеріалах кримінального провадження.

Згідно вироку ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

06.06.2019 у період часу з 01 год 14 хв - по 01 год 20 хв ОСОБА_6 , перебуваючи біля торгового ларька, що знаходиться біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , маючи намір направлений на відкрите заволодіння чужим

-2-

майном, діючи навмисно, повторно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , де в ході сварки з останнім, відкрито заволодів чужим майном, а саме чоловічою сумкою, яка знаходилась в руках ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний умисел, з метою збагачення, обвинувачений своїми руками зірвав з рук потерпілого його чоловічу сумку вартістю 300 грн, в якій знаходились мобільний телефон марки «Iphone-4S» вартістю 1173 грн, грошові кошти в сумі 210 доларів США, що в перерахунку на національну валюту станом на 06.06. 2019 становить 5655 грн 30 коп та 1200 грн, після чого ОСОБА_6 з викраденим майном потерпілого зник у невідомому напрямку. Своїми умисними діями обвинувачений ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 8328 грн 30 коп.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 просять вирок суду від 27.11.2019 скасувати та ухвалити новий про визнання ОСОБА_6 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України та виправдати останнього за пред`явленим обвинуваченням. В обґрунтування апеляційної скарги вказують на те, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також самого обвинуваченого, свідчать про безпричинне звинувачення потерпілим ОСОБА_10 у вчиненні відносно нього протиправних дій з боку обвинуваченого ОСОБА_6 . Дії ОСОБА_6 були направлені не на заволодіння майном потерпілого, а на запобігання загострення конфлікту та перешкоджанню потерпілим застосувати зброю, яка була у нього з собою. Дані з камери відеоспостереження на магазині «Копійочка», всі ці обставини підтверджують, більш того з даного відеозапису не вбачається, що ОСОБА_6 вириває сумочку з рук потерпілого. Суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини вчинення злочину, не оцінив численні суперечності версії сторони обвинувачення, не взяв до уваги можливість вчинення кримінального правопорушення іншими особами, що були присутні на місці події.

В доповненні до апеляційної скарги захисник-адвокат ОСОБА_7 , не змінюючи підстави та обґрунтування апеляційної скарги, просить вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019 щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із встановленою відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, кваліфікацію дій та доведеність винуватості ОСОБА_6 у пред`явленому йому обвинуваченні, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, внаслідок його м`якості, просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 05 (п`ять) років; на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.06.2018 і остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 06 (шість) років, а в решті вирок залишити без змін. Вказує на те, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання не в повній мірі врахував вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 корисливого умисного злочину в період іспитового строку, посередню характеристику за місцем проживання та його не працевлаштованість. Зазначені обставини свідчать про небажання ОСОБА_6 стати на шлях виправлення, а тому призначене судом покарання є занадто м`яким, яке не сприятиме виправленню та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

-3-

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника-адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, висловивши заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, промову прокурора на підтримання поданої апеляційної скарги та необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого і його захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги прокурора, обвинуваченого та захисника підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційних скарг.

Як встановлено матеріалами кримінального провадження, досудове розслідування й судовий розгляд по ньому проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України. Викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України при обставинах, викладених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції при розгляді кримінального провадження щодо ОСОБА_6 вимог і положень зазначених норм Закону дотримався.

Під час судового розгляду ОСОБА_6 свою вину не визнав та пояснив, що сумку в потерпілого ОСОБА_10 вирвав, а потім повернув, гроші та телефон не брав.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, його вина повністю підтверджується дослідженими у суді належними та допустимими доказами, на підставі яких суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні.

Показаннями потерпілого ОСОБА_10 стверджується, що 06.06.2019 вночі неподалік магазину «Копійочка» в м. Свалява, ОСОБА_6 вирвав у нього з рук сумку, в якій знаходились мобільний телефон, 210 доларів США, 1200 грн, після чого втік. Вказані показання потерпілий підтвердив і в суді апеляційної інстанції.

-4-

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні ствердив, що 06.06.2019 зустрів свого знайомого ОСОБА_10 , а потім до них підійшов ОСОБА_6 та інші хлопці. Між хлопцями та потерпілим сталась сутичка, під час якої ОСОБА_6 вирвав сумку у потерпілого ОСОБА_10 . Потім приїхали працівники поліції й потерпілий звернувся до них. Хто з сумки взяв гроші та телефон йому не відомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні стверджував, що він, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 знаходились по вул. Київській, і до них підійшов потерпілий, який був у нетверезому стані. Не бачив, щоб ОСОБА_6 виривав у потерпілого сумку.

Показаннями свідка ОСОБА_14 стверджується, що 06.06.2019 разом з напарником чергували. Коли зупинились по АДРЕСА_2 , до них підійшов потерпілий ОСОБА_10 та повідомив, що його побили та відібрали сумку. Після чого вони на автомобілі проїхались, то біля магазину «Тиса» побачили трьох людей, між ними був ОСОБА_6 з сумкою в руках, останні побачивши поліцію почали втікати, а ОСОБА_6 сумку викинув на землю.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні ствердив, що потерпілий ОСОБА_10 сам спровокував бійку, під час якої він наніс йому декілька ударів по тілу. ОСОБА_6 вирвав потерпілого сумку, але потім повернув, коли ОСОБА_6 вирвав ще раз сумку, то кричав на нього, щоб не було проблем та ОСОБА_6 знову повернув сумку. ОСОБА_6 в третій раз вирвав, але щоб він брав кошти чи телефон не бачив.

Вина обвинуваченого, також підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, де ОСОБА_10 повідомив, що у нього викрадено сумку, в якій знаходилися гаманець з грошовими коштами у сумі 7900 грн та мобільний телефон.

Протоколом огляду місця події від 06.06.2019 та фотототаблицею до нього, стверджується, що по АДРЕСА_3 . Свалява знайдено сумку чорного кольору.

Протоколом огляду місця події від 06.06.2019 та фотототаблицею до нього стверджується, що по АДРЕСА_2 знайдено мобільний телефон марки «Iphone-4S».

Висновком експерта № 11/460 від 21.06.2019 встановлено ринкову вартість мобільного телефону марки «Iphone-4S» з врахуванням ознак зносу, станом цін на 06.06.2019, яка становить 1173 грн.

Висновком експерта № 11/461 від 26.06.2019 стверджено, що ринкова вартість сумки з врахуванням ознак зносу, станом цін на 06.06.2019 становить 300 грн.

Відповідно до протоколу пред`явлення для впізнання за фотознімками від 24.06.2019, потерпілий ОСОБА_10 упізнав особу зображену на фотознімку № 3 - ОСОБА_6 , як особу яка заволоділа його сумкою з грошовими коштами 06.06.2019.

З відеозаписів, наявних на диску формату «CD-R» та диск «DVD-R» встановлено, що на них відображені події, що мали місце 06.06.2019 та вбачається, що біля торгового павільйону, який знаходиться біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 шляхом ривка заволодів сумкою потерпілого ОСОБА_10 та зник з місця події.

Таким чином, суд належним чином дослідив ці та інші докази у провадженні в їх сукупності з точки зору належності та допустимості, детально виклав їх зміст у вироку і дав їм правильну оцінку.

Зазначені докази, всупереч доводам обвинуваченого та його захисника щодо наведених у вироку їх змісту, узгоджуються між собою, доповнюють один одного, не містять суперечностей і не викликають сумнівів щодо їх достовірності, виключають сумніви у причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

-5-

Версія обвинуваченого, щодо його непричетності до відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 не знайшла свого підтвердження в ході розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Колегія суддів не може визнати обґрунтованими твердження сторони захисту щодо непричетності ОСОБА_6 до відкритого викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 - чоловічої сумочки, в якій знаходились, окрім іншого, мобільний телефон та грошові кошти, які були вилучені згідно з протоколом огляду місця події від 06.06.2019 по АДРЕСА_2 , оскільки такі спростовуються показаннями потерпілого, частково показаннями свідків та іншими матеріалами кримінального провадження, яким суд дав належну оцінку.

Разом з тим, аналізуючи в даному випадку позицію обвинуваченого в суді першої інстанції та співставляючи її з обвинуваченням, що йому інкримінується, а також з показаннями учасників судового провадження та з іншими доказами, дослідженими судом, які повністю викривають обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезазначені показання та інші наведені судом докази мають характер логічних, послідовних та об`єктивних. Зазначені докази винуватості ОСОБА_6 є такими, що доповнюють одне одного, не змінювалися протягом всього часу розгляду кримінального провадження, є належними, достовірними, допустимими, достатніми та такими, що не суперечать Конституції та нормам КПК України.

Також колегія суддів не може визнати обґрунтованими і доводи обвинуваченого про неправдивість показань потерпілого ОСОБА_10 , а також тверджень, що на відеозаписі не видно, що він, вирвавши з рук потерпілого сумочку, одразу повернув її. Згідно показань потерпілого, ОСОБА_6 підійшов до нього та вирвав з рук сумочку, з якою зник у невідомому напрямку, а згідно переглянутого в судовому засіданні відеозапису встановлено, як ОСОБА_6 кілька разів робить спробу вирвати сумочку з рук потерпілого, яку останній повертає, в черговий раз, скориставшись тим, що потерпілий відволікся бесідою з іншою особою, підходить до нього та шляхом ривка сумка опиняється в руках обвинуваченого, з якою він прямує вздовж вулиці, не повертаючись до місця події. Зазначені докази є логічними, узгоджується між собою, тому вони обґрунтовано прийняті судом першої інстанції до уваги та покладені в основу обвинувачення, визнаного судом доведеним.

У кримінальному провадженні відсутні які-небудь докази про те, що у потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 були підстави для обмови ОСОБА_6 .

Показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , на які суд посилається у вироку в підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України кримінального правопорушення, колегія суддів уважає логічними, послідовними, такими, що не містять суперечностей і такими, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджені іншими наведеними вище доказами. Крім того, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними. У кримінальному провадженні відсутні будь-які дані, які би давали підстави вважати, що свідок ОСОБА_14 був зацікавлений у результатах розгляду кримінального провадження, на ці дані не вказували як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час її апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник-адвокат ОСОБА_7 . При оцінці доводів апеляційної скарги та прийнятті судового рішення, колегія суддів враховує і те, що обвинувачений та його захисник не вказують на те у чому саме полягають суперечності у показаннях потерпілого ОСОБА_10 .

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів уважає, що показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що сумку в потерпілого ОСОБА_10 вирвав, а

-6-

потім повернув, гроші та телефон не брав, спростовуються вищенаведеними доказами у їх сукупності; обґрунтовано відхилені судом першої інстанції і також відхиляє і апеляційний суд з вказаних вище мотивів.

Інші доводи апеляційної скарги захисника та обвинуваченого також не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Порушень вимог ст. 370 КПК України щодо обґрунтованості і вмотивованості винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення у вироку суду, колегія суддів не вбачає.

Дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене повторно, судом першої інстанції кваліфіковані правильно.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини кримінального провадження, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК передбачає вирішення судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку кримінальне правопорушення. Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

-7-

Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_6 покарання врахував: характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо, вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку. При цьому суд першої інстанції не встановив обставин, що пом`якшують покарання та не встановив обставин, що його обтяжують.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання в межах санкції статті, за якою його засуджено. На обґрунтування свого рішення суд першої інстанції навів у вироку відповідні мотиви.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення суду першої інстанції, умотивованість його висновків з питання правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у апеляційній скарзі не навів.

На думку колегії суддів, за обставин кримінального провадження з урахуванням даних про особу винного, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом першої інстанції ОСОБА_6 призначено законне, справедливе та співмірне характеру вчинених ним дій покарання, а тому колегія суддів не вбачає підстав уважати таке покарання явно несправедливим через м`якість. Такі висновки суду першої інстанції достатнім чином мотивовані, а апеляційна скарга сторони обвинувачення не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків щодо правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як встановлено під час апеляційного перегляду, ОСОБА_6 був засуджений 18.06.2018 вироком Свалявського районного суду Закарпатської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 03(три) роки

У подальшому ОСОБА_6 було засуджено вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.07.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки, до якого на підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.06.2018 і визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 03 (три) роки 06 (шість) місяців.

Таким чином, покарання призначене ОСОБА_6 за вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 18.06.2018 вже було враховано при призначенні останньому покарання за вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 15.07.2021, а тому при призначенні покарання за оскаржуваним вироком Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019, повторному врахуванню в порядку ст. 71 КК України не підлягає.

Враховуючи наведене, вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019 підлягає зміні, а посилання у оскаржуваному вироку на застосування ст. 71 КК України - виключенню з резолютивної частини вироку.

За вказаних обставин апеляційна скарга обвинуваченого та його захисника, прокурора підлягають до часткового задоволення.

-8-

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що стороною обвинувачення та стороною захисту не заявлялось жодних клопотань як в апеляційних скаргах, так і під час їх розгляду, у тому числі клопотань, які би підтверджували обґрунтованість доводів апеляційних скарг.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 та прокурора Свалявського відділу Мукачівської місцевої прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019 щодо ОСОБА_15 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України в частині призначення покарання змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку Свалявського районного суду Закарпатської області від 27.11.2019 посилання на застосування ст. 71 КК України та уважати ОСОБА_15 засудженим за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 04 (чотири) роки.

У решті вирок суду від 27.11.2019 щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді