ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/871/24 Справа № 198/549/16-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури на виправдувальний вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000401 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, громадянина України, інваліда ІІ групи, з середньою освітою, не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року ОСОБА_8 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Вирішено питання щодо речових доказів та розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався в тому, що 14 травня 2016 року, приблизно о 01 годині 30 хвилин, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку i координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , ОСОБА_25, рухався по дорозі П`ятихатки-Преображенка у Юр`ївському районі Дніпропетровської області від села Новостроївка у напрямку села Чаплинка, перевозячи пасажирів, серед яких на задньому сидінні зліва перебував ОСОБА_9 .

У ході руху, водій ОСОБА_8 не діяв таким чином, щоб не піддавати небезпеці життя та здоров`я громадян, виявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, маючи об`єктивну можливість своєчасно виявити у межах видимості у напрямку руху причіпний пристрій - культиватор навісний «КПЕ-З.8», габарити якого були висвітлені задніми спецфарами встановленими на тpaктopi «МТЗ-80», реєстраційний номер НОМЕР_3 (за свідоцтвом про реєстрацію машини «СПС-4.2»), який під керуванням водія ОСОБА_10 , рухався у зустрічному напрямку, не застосував своєчасних заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху, об`їзду перешкоди, не маючи жодних перешкод технічного i фізичного характеру для безпечного забезпечення руху, продовжив рух далі, наближаючись до трактора «МТЗ-80» з культиватором навісним «КПЕ-3.8», водій якого виявивши зустрічний транспортний засіб зупинився у правого краю проїзною частини.

В подальшому, ОСОБА_8 несвоєчасно виявивши попереду по ходу його руху перешкоду у вигляді культиватора навісного «КПЕ-3.8» встановленого на тракторі «МТЗ-80», застосував несвоєчасний маневр зміщення керованого автомобіля «ВАЗ-2107» вправо, у ході якого на 4 км+400 м дороги П`ятихатки-Преображенка у Юр`ївському районі Дніпропетровської області допустив зіткнення лівою передньою частиною автомобіля «ВАЗ-2107» з лівою боковою частиною культиватора навісного «КПЕ-3.8» встановленого на тракторі «МТЗ-80».

Внаслідок дорожньо-транспортною пригоди пасажир автомобіля «ВАЗ-2107» ОСОБА_9 був смертельно травмований.

Своїми діями водій ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. п. 1.3, 1.5, 2.9 а), 12.3 Правил дорожнього руху України. Порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди та з наслідками, що настали, внаслідок якої потерпілому ОСОБА_9 заподіяно тілесні ушкодження, від яких останній помер.

Таким чином, дії ОСОБА_8 , органом досудового розслідування було кваліфіковано за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить виправдувальний вирок Юрївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, мотивуючи такі вимоги неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також тим, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, належним чином не оцінив письмові докази, а лише фактично перелічив їх у своєму рішенні, не навівши мотивів, з яких суд відкинув одні докази та надав перевагу іншим.

Так, прокурор в своїй апеляційній скарзі вказує на те, що в матеріалах справи містяться висновки автотехнічної експертизи №5/10.1-588 від 02 серпня 2016 року та №235/237-17 від 11 квітня 2017 року, які містять різні між собою висновки щодо оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_8 у відповідності до вимог ПДР України, у зв`язку із чим в даному кримінальному провадженні було проведено комплексну комісійну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, проте, для вирішення питання технічної можливості ОСОБА_8 запобігти ДТП експертам не вистачило комплексу вихідних даних.

З метою отримання необхідного експертам комплексу вихідних даних в ході судового провадження прокурором було заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , з використанням транспортних засобів, які мають аналогічні характеристики та за аналогічних умов, які були в день ДТП, однак судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні даного клопотання, вмотивувавши таке рішення тим, що стороною обвинувачення не наведено поважних підстав, з яких такий слідчий експеримент не було проведено на стадії досудового розслідування. Прокурор відмову суду у задоволенні клопотання щодо проведення слідчого експерименту вважає безпідставною та необґрунтованою, оскільки питання про недостатність вихідних даних виникло лише на стадії судового провадження та дослідження доказів. Відтак, такими діями суду, на думку прокурора, було допущено неповноту судового провадження.

Також, прокурор вказує на те, що в ході судового провадження судом першої інстанції було допитано ряд свідків, зокрема, ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , і покази, що були надані вказаними свідками під час досудового розслідування та під час судового провадження щодо обставин ДТП суперечать одні одним, проте, суд в своєму рішенні взагалі не вказав які саме покази ним були прийняті до уваги, та чому він надав перевагу одним показам, відкинувши інші, розбіжності в показах цих свідків судом першої інстанції не усунуті.

Окрім того, прокурор вказує, що покази свідка ОСОБА_10 суд першої інстанції в своєму рішенні оцінив критично, вмотивуваши таке рішення тим, що свідок під час допиту не зміг пригадати істотних обставин ДТП через сплив часу, вчинив дії щодо незбереження в належному стані речового доказу - культиватора «КПЕ-3.8», а під час допиту в суді постійно змінював свої покази, проте, прокурор не погоджується із такою оцінкою суду показів вказаного свідка, так як судом всупереч вимогами законодавства не було наведено які саме істотні обставини не зміг пригадати свідок ОСОБА_10 , як і не зазначено в чому саме полягала зміна показів казаним свідком.

Позиція учасників судового провадження.

Прокурор апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Захисник та обвинувачений проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечували, посилались на її безпідставність та необґрунтованість, просили виправдувальний вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги прокурора, обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ст. 373 КПК України, суд має ухвалити виправдувальний вирок, якщо стороною обвинувачення не доведено, що: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок, також, ухвалюється при встановленні відсутності події кримінального правопорушення або відсутності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення (п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 284 КПК України).

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначається формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 , повний та неупереджений судовий розгляд, встановив обставини кримінального провадження, допитав свідків та дослідив всі наявні в матеріалах справи письмові докази, надав їм оцінку у їх сукупності та взаємозв`язку, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції в ході судового провадження дослідив надані стороною обвинувачення письмові докази, а саме: протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 14 травня 2016 року; відеозапис до протоколу огляду місця ДТП від 14 травня 2016 року; протокол огляду місця події від 14 травня 2016 року; свідоцтво про смерть ОСОБА_9 ; висновки судово-медичних експертиз №290 від 30 травня 2016 року, №164/28 від 01 липня 2016 року; протокол проведення слідчого експерименту від 16 червня 2016 року; висновки судових автотехнічної, транспортно-трасологічної експертиз №5/10.1-588 від 02 серпня 2016 року, №235/237/17 від 11 квітня 2017 року; висновок комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз №10.1/10.4/888/889/4622/4623-17 від 02 березня 2018 року.

А також, оцінив, у сукупності із дослідженими письмовими доказами, покази судових експертів - ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , свідків - ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 та обвинуваченого ОСОБА_8 .

Дослідивши вищенаведені письмові докази та оцінивши покази допитаних свідків і судових експертів, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність органом досудового розслідування поза розумним сумнівом на підставі достатніх, належних та допустимих доказів вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Зокрема, ухвалюючи виправдувальний вирок, на підставі досліджених письмових доказів, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_8 керуючи 14 травня 2016 року о 01 годині 30 хвилин по дорозі П`ятихатки - Преображенка в Юр?ївському районі Дніпропетровської області автомобілем «ВАЗ-2107», реєстраційний номер НОМЕР_1 не мав технічної можливості уникнути зіткнення із лівою боковою частиною культиватора навісного «КПЕ-3.8» встановленого на тракторі «МТЗ-80» під керуванням водія ОСОБА_10 , а відтак інкримінована органом досудового розслідування ОСОБА_8 невідповідність дій вимогам п. 12.3 ПДР України, які б перебувала у причинному зв`язку із настанням ДТП, внаслідок якої загинув потерпілий ОСОБА_9 , не знайшла свого обґрунтованого та беззаперечного підтвердження в ході судового провадження.

До таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі досліджених висновків судових автотехнічної, транспортно-трасологічної експертиз №5/10.1-588 від 02 серпня 2016 року та №235/237/17 від 11 квітня 2017 року, а також, висновку комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз №10.1/10.4/888/889/4622/4623-17 від 02 березня 2018 року.

Так, відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судової автотехнічної експертизи №5/10.1-588 від 02 серпня 2016 року вбачається, що якщо культиватор навісний «КПЕ-3.8» був освітлений задніми спец.фарами, дії водія автомобіля «ВАЗ-2107» - обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають п. 12.3 ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку із настанням ДТП.

В свою чергу, судом першої інстанції було, також, досліджено висновок судової автотехнічної експертизи №235/237/17 від 11 квітня 2017 року, виконаний у відповідності до ст. ст. 42, 93, 101, 242 КПК України на замовлення сторони захисту, відповідно до якого дії водія трактора марки «МТЗ-80» із навісним культиватором «КПС-3.8» ОСОБА_10 не відповідають вимогам п.п. 13.3, 13.4, 22.3 (а), 22.4, 30.3 (з), 30.4, 31.4, 31.4. ПДР України, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку із настанням ДТП.

Для вирішення питання технічної можливості для обвинуваченого ОСОБА_8 вжити заходів для уникнення ДТП та усунення розбіжностей між двома суперечливими дин одному висновками судових автотехнічних експертиз, виконаних органом досудового розслідування та стороною захисту, судом першої інстанції в ході судового провадження було призначено комплексну комісійну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу та поставлено на вирішення експертам наступні питання:

1. Чи можливо експертним шляхом встановити чи стояв трактор марки «МТЗ-80», р/н НОМЕР_3 , з встановленим позаду нього культиватором навісним марки «КПЕ-3.8», під керуванням водія ОСОБА_10 , на момент зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 .?

2. Чи можливо експертним шляхом встановити, горіли чи не горіли задні ліхтарі трактора марки «МТЗ-80», р/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 , на момент зіткнення з автомобілем марки «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_8 , з культиватором навісним марки «КПЕ-3.8», встановленому на тракторі «МТЗ-80», позаду?

3. Чи можливо експертним шляхом встановити, як по відношенню до меж проїзної частини розташовувалися трактор марки «МТЗ-80», р/н. НОМЕР_3 з культиватором навісним марки «КПЕ-3.8» та автомобіль марки «ВАЗ-2107», р/н НОМЕР_1 , на момент їх первинного контакту?

4. Як повинні були діяти водії в дорожньо-транспортной ситуації водії ОСОБА_10 та водій ОСОБА_8 .?

5. Чи мали водій трактора ОСОБА_10 та водії автомобіля ОСОБА_8 , у даній дорожньо-транспортній ситуації, об`єктивну можливість своїми діями запобігти ДТП?

6. Чи відповідали дії водія трактора ОСОБА_10 та водія автомобіля ОСОБА_8 вимогам Правил дорожнього руху України і якщо ні, то які невідповідності знаходяться у причинному зв`язку з фактом настання події ДТП?

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз №10.1/10.4/888/889/4622/4623-17 від 02 березня 2018 року вбачається, що на перші три запитання експерти не змогли надати відповіді про можливість визначення експертним шляхом: 1) рухався чи стояв трактор на момент зіткнення з автомобілем; 2) горіли чи не горіли задні ліхтарі трактора; 3) місця розташування транспортних засобів на проїзній частині (тобто чи виступав на зустрічну смугу культиватор).

Неможливість надання відповідей на вказані питання експертами, пов`язана із недостатньою якістю фіксації слідчими слідів ДТП.

В наступних запитаннях, поставлених судом першої інстанції експертам, був запит на з`ясування обставин за показами обох учасників ДТП.

В п`яти випадках із шести, дії водія трактора ОСОБА_10 знаходяться в причинно- наслідковому зв`язку із настанням негативних наслідків у вигляді смерті потерпілого, оскільки на відповідали вимогам пунктів 13.3, 13.4, 22.3 (а), 22.4, 30.3 (з), 30.4, 31.4, 31.4.7 Правил дорожнього руху України, а саме, негабаритний вантаж - культиватор навісний «КПЕ-3.8», не був додатково освітлений, на ньому були відсутні габаритні ліхтарі, а фактично висвітлений і виявлений обвинуваченим ОСОБА_8 навісний культиватор був лише в момент роз`їзду під світлом фар ближнього руху автомобіля «ВАЗ-2107».

Відсутність на негабаритному вантажі - культиваторі навісному габаритних ліхтарів під час допиту судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 , який керував трактором в день подій, підтвердив.

В свою чергу, відповідно до показів допитаних судом свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 вбачається, що видимість негабаритного вантажу культиватора навісного «КПЕ-3.8» складала від 1,5 м до 50 м, в свою чергу, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 дали покази, що негабаритний вантаж культиватор навісний «КПЕ-3.8» не освітлювались задніми фарами трактору.

Для вирішення питання технічної можливості для обвинуваченого ОСОБА_8 , запобігти ДТП, необхідного комплексу вихідних даних в показах свідка ОСОБА_10 , в тому числі наданих під час слідчого експерименту, та в протоколі огляду місця ДТП не міститься, що не дало змоги на даному етапі дослідження вирішити питання технічної можливості для обвинуваченого ОСОБА_8 , запобігти ДТП.

Для вирішення питання, чи відповідали дії обвинуваченого ОСОБА_8 вимогам Правил дорожнього руху України і якщо ні, то які невідповідності знаходяться у причинному зв`язку з фактом настання події ДТП, в розпорядження експертам необхідно надати вихідні дані: час в секундах, який минув, з моменту зупинки трактору «МТЗ-80» до моменту контакту автомобіля «ВАЗ 2107» з лівою частиною негабаритного вантажу - культиватора навісного «КПЕ-3.8»; видимість з робочого місця водія автомобіля «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_1 в напрямку руху в метрах; відстань, з якої з робочого місця водія автомобіля «ВАЗ 2107» р.н. НОМЕР_1 малась можливість виявлення негабаритного вантажу - культиватора навісного «КПЕ-3.8», встановленого на тракторі «МТЗ-80».

При цьому, згадані умови мають доказове значення лише в одному випадку - доведення обвинуваченням, що трактор зупинився і стояв в момент ДТП, що встановити експертним шляхом не виявляється можливим.

Натомість, відповідно до дослідженого судом першої інстанції протоколу огляду місця ДТП від 14 травня 2016 року вбачається, що відстань зафіксована між основною концентрацією уламків після ДТП, та негабаритним вантажем культиватором навісним «КПЕ-3.8» встановленого на тракторі «МТЗ-80» є значною, що не знайшло розумного пояснення під час судового провадження в суді першої інстанції та може свідчити про рух транспортного засобу трактору «МТЗ-80» після ДТП на відстань від 19 до 33 метрів.

Під час допиту судом першої інстанції в судовому засіданні, судовий експерт ОСОБА_16 дав покази, якими підтвердив результати проведення комплексної комісійної автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи, складений висновок №10.1/10.4/888/889/4622/4623-17 від 02 березня 2018 року, та те що згідно комплексної комісійної автотехнічної, транспортно-трасологічної експертизи, даних для встановлення невідповідності дій обвинуваченого ОСОБА_8 ПДР України, які б знаходились у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками ДТП, не вистачає.

Судом першої інстанції не було прийнято в якості належного та достатнього доказу встановлення видимості та виявлення з робочого місця водія автомобіля «ВАЗ 2107», можливості виявлення негабаритного вантажу - культиватора навісного «КПЕ-3.8», встановлених в результаті слідчого експерименту від 16 червня 2016 року, оскільки під час проведення слідчого експерименту був заданий конкретний механізм щодо відстані між автомобілем «ВАЗ 2107» та негабаритним вантажем - культиватором навісним «КПЕ-3.8», заданий конкретний механізм розташування трактора «МТЗ-80» на проїзній частині, та зазначено, що трактор «МТЗ-80» перебував тільки в нерухомому стані, оскільки такі обставини ДТП під час слухання справи не знайшли свого обґрунтованого підтвердження дослідженими судом першої інстанції доказами та показами допитаних свідків.

Поміж іншого, в ході судового провадження, судом першої інстанції відповідно до показів допитаних свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_18 вбачається, що культиватор, який був на місці ДТП, належний ОСОБА_10 , є культиватором навісним «КПС-4.2», а не культиватором навісним «КПЕ-3.8», як це вказано в обвинувальному акті, тобто, культиватор який був фактично на місці ДТП за своїми характеристиками та габаритами є значно більшим, аніж той, розміри якого було використано в якості вихідних даних при проведенні експертних досліджень та встановленні обставин кримінального провадження органом досудового розслідування.

Розмір навісного культиватора, його характеристики та габарити мають істотне значення для встановлення наявності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України в діях ОСОБА_8 .

Додатково слід зауважити, що в ході судового провадження судом першої інстанції було встановлено знищення ключового речового доказу в даному кримінальному провадженні - негабаритного вантажу - культиватору навісного, через неналежне його зберігання свідком ОСОБА_10 .

Відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно з ч.3 ст.62 Конституції України, обвинувачення не може грунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 91, ч. 1 ст. 92, ч. 2 ст. 17 КПК України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування обставин покладається на слідчого, прокурора та в установлених законом випадках, - на потерпілого. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 21 КПК України, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Таким чином, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини, колегія суддів погоджується із висноками суду першої інстанції про те, що обвинувачений ОСОБА_8 підлягає визнанню невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправданню у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Водночас, прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також на те, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, наявним в матеріалах кримінального провадження, належним чином не оцінив письмові докази, а лише фактично перелічив їх у своєму рішенні, не навівши мотивів, з яких суд відкинув одні докази та надав перевагу іншим.

Зокрема, прокурор в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що в ході досудового розслідування та судового провадження було проведено дві судові автотехнічні експертизи №5/10.1-588 від 02 серпня 2016 року, проведеною на підставі постанови органу досудового розслідування, та №235/237-17 від 11 квітня 2017 року, виконаної на замовлення сторони захисту, які містять різні між собою висновки щодо оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_8 у відповідності до вимог ПДР України, у зв`язку із чим в даному кримінальному провадженні було проведено комплексну комісійну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, проте, для вирішення питання технічної можливості ОСОБА_8 запобігти ДТП експертам не вистачило комплексу вихідних даних, для встановлення яких прокурором в суді першої інстанції було заявлено клопотання про проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , з використанням транспортних засобів, які мають аналогічні характеристики та за аналогічних умов, які були в день ДТП, однак, судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні даного клопотання, з чим прокурор не погоджується та вважає відмову суду першої інстанції безпідставною та необґрунтованою. Прокурор вказує на те, що питання про недостатність вихідних даних для проведення комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи виникло лише на стадії судового провадження та дослідження доказів, а відтак відмова суду першої інстанції у задоволенні клопотання про проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , з використанням транспортних засобів, які мають аналогічні характеристики та за аналогічних умов, які були в день ДТП, надасть можливість об`єктивно встановити всі обставини ДТП та з`ясувати наявність в діях обвинуваченого невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, що в свою чергу, суттєво впливатиме на повноту судового провадження.

Однак, колегія суддів не погоджується із такими доводами апеляційної скарги прокурор, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та невідповідними матеріалам справи, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, з березня 2018 по грудень 2024, тобто, на протязі 6 років поки слухалась дана справа в судах першої та апеляційної інстанції, сторона обвинувачення, маючи в розпорядженні висновки судових автотехнічної, транспортно-трасологічної експертиз №5/10.1-588 від 02 серпня 2016 року та №235/237/17 від 11 квітня 2017 року та комплексної комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертиз №10.1/10.4/888/889/4622/4623-17 від 02 березня 2018 року, клопотання про проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не заявляла.

Більш того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, на клопотання сторони захисту, постановою органу досудового розслідування від 26 серпня 2016 року було відмовлено у проведенні слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , тобто, сторона обвинувачення не вважала за необхідне з метою повного, об`єктивного досудового розслідування та надання можливості всім учасникам кримінального провадження користуватись своїми процесуальними правами, зокрема, стороні захисту, провести дану слідчу дію.

На стадій нового судового розгляду, після скасування попереднього виправдувального вироку суду першої інстанції, клопотанням від 20 жовтня 2023 року прокурором було фактично визнано, що не всі вихідні дані малися в розпорядженні учасників кримінального провадження, за для встановлення обставин ДТП, а як встановлено нормами діючого кримінального процесуального законодавства України - обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини обвинуваченого тлумачаться на користь обвинуваченого.

Положення ч. 4 ст. 333 КПК України передбачають, що під час розгляду клопотання суд враховує значення обставин, про встановлення або перевірку яких просить особа, яка звернулася з ним, можливість їх встановлення або перевірки шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та причини, з яких не були здійснені належні дії для їх встановлення чи перевірки на стадії досудового розслідування. Суд відмовляє в задоволенні клопотання прокурора, якщо він не доведе, що слідчі (розшукові) дії, про проведення яких він просить, не могли бути проведені під час досудового розслідування через те, що не були і не могли бути відомі обставини, які свідчать про необхідність їх проведення.

Тобто, під час досудового розслідування, сторона обвинувачення не вважала за необхідне, проводити слідчий експеримент за участі ОСОБА_8 з метою встановлення обставин ДТП, а на стадії нового судового провадження, після встановлення судом першої інстанції недостатності доказів для беззаперечного доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, за ч. 2 ст. 286 КК України, прокурор дійшов висновку про необхідність провести даний слідчий експеримент, що на думку суду апеляційної інстанції свідчить про недобросовісне виконання органом досудового розслідування вимог ст. 22 КПК України.

Також, колегія суддів не погоджується із позицією прокурора щодо проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 та ОСОБА_10 із транспортними засобами з аналогічними технічними характеристиками, якщо під час судового розгляду, за ухвалою суду, досліджувались транспортні засоби, які були безпосередньо задіяні водіями під час ДТП і які у встановленому порядку, були передані на відповідальне зберігання, окрім культиватора навісного, який є ключовим речовим доказом і був знищений внаслідок неналежного зберігання його свідком ОСОБА_10 , що ніким із учасників судового провадження, в тому числі, прокурором не заперечується.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що в клопотанні прокурора і експертному висновку №10.1/10.4/888/889/4622/4623-17 від 02 березня 2018 року та обвинувальному акті, наявні різні поняття культиватора навісного «КПЕ-3.8», а саме: негабаритний вантаж культиватор навісний «КПЕ-3.8» та причипний пристрій культиватор навісний «КПЕ-3.8», відповідно, що має суттєве значення при вирішенні питання які пункти ПДР України розповсюджуються на негабаритний вантаж, а які на причипний пристрій.

Додатково, слід зауважити, що під час виїзного судового засідання, місцевим судом встановлено, що культиватор відремонтовано, тобто речовий доказ змінив свою форму, яку мав після ДТП, а свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_18 , дали покази, що культиватор, який прийняв участь в ДТП має марку «КПН-4.2», де цифра 4.2 означає ширину в метрах, захвату культиватора, отже є наявна різниця між культиватором шириною 3,8 м та 4,2 м, яку не можливо усунути за допомогою слідчого експерименту, проте ширина культиватора істотно впливає на видимість з місця водія, при увімкнених чи вимкнених задніх фарах трактора, та впливає, чи виступав на зустрічну смугу, чи не виступав на зустрічну смугу культиватор в момент ДТП.

Оскільки, вказані суперечності в обвинувальному акті за час розгляду справи судами першої, апеляційної та новому розгляді першої інстанцій не усунуті, а з часу ДТП минуло більше семи років, доручати проведення слідчих дій за таких обставин, на думку колегії суддів, не є доцільним, а тому відмову у задоволенні даного клопотання прокурора в ході судового провадження, колегія суддів вважає обґрунтованою та відповідною фактичним обставинам, що маються на сьогодні.

Щодо доводів прокурора про те, що в ході судового провадження судом першої інстанції не було усунуто ряд суперечностей в показах свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були надані ними в ході досудового розслідування та судового провадження, а також, не наведено в судовому рішенні, які саме покази судом були прийняті до уваги, та чому він надав перевагу одним показам, відкинувши інші, розбіжності в показах цих свідків судом першої інстанції не усунуті, то колегія суддів відхиляє такі доводи прокурора, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом. Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

Так, судом першої інстанції в ході судового провадження були допитані свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які показали, що не можуть точно сказати/не пам`ятають, що негабаритний вантаж культиватор навісний «КПЕ-3.8» освітлювався/не освітлювався задніми фарами трактору «МТЗ-80», чи рухався/стояв трактор в момент удару, чи виступав/не виступав на зустрічну смугу культиватор в момент/після ДТП. Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_15 дав аналогічні покази, проте точно зазначив, що трактор рухався в момент зіткнення з автомобілем.

Також, судом першої інстанції з метою повного судового провадження було досліджено журнали судових засідань під час слухання справи в суді першої інстанції до апеляційного провадження, де були допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 дали покази, що не мають впевненості, що бачили трактор «МТЗ-80» в нерухомому стані після зіткнення з автомобілем «ВАЗ-2107», свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 дали покази, що видимість негабаритного вантажу культиватора навісного «КПЕ-3.8» складала від 1,5 м до 50 м, свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_11 дали покази, що негабаритний вантаж культиватор навісний «КПЕ-3.8» не освітлювались задніми фарами трактору «МТЗ-80».», - кінець цитати.

Вказаним показам в мотивувальній частині судового рішення надано відповідну оцінку. Думка прокурора в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції мав усунути розбіжності в показах цих свідків, наданих ними на стадії досудового розслідування, із показами фактично отриманими в ході судових проваджень, суперечить вимогам ст. 23 КПК України, оскільки суд при розгляді справи приймає до уваги та оцінює лише ті покази свідків, які були отриманні ним в ході безпосереднього допиту в судовому засіданні, що і було зроблено місцевим судом.

Щодо доводів прокурора про те, що покази свідка ОСОБА_10 суд першої інстанції оцінив критично, оскільки ОСОБА_10 під час допиту не зміг пригадати істотних обставин ДТП через сплив часу, вчинив дії щодо незбереження в належному стані речового доказу - культиватора «КПЕ-3.8», а під час допиту в суді постійно змінював свої покази, проте, всупереч вимогам законодавства судом не було наведено, які саме істотні обставини не зміг пригадати свідок ОСОБА_10 , як і не зазначено в чому саме полягала зміна показів казаним свідком, то суд апеляційної інстанції не приймає до уваги такі доводи, оскільки вони прямо спростовуються мотивувальною частиною судового рішення, зокрема, суд першої інстанції детально вказав, які покази і докази він відкидає та з яких підстав, зокрема, покази свідка щодо зупиненого трактору не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході дослідження письмових доказів та знищення даним свідком речового доказу - культиватору навісного, і які покази були змінені ОСОБА_10 порівняно із показами даними при першому виправдувальному вироку і другому виправдувальному вироку. При цьому, суд не може вказувати в рішенні суду, які істотні обставини не зміг пригадати свідок ОСОБА_10 , оскільки суд сприймає обставини справи з показів свідка, який не зміг їх пригадати, проте суд описав в рішенні суду, покази свідка ОСОБА_10 , які той дав в ході судового провадження під час прийняття попереднього виправдувального вироку у відповідності до досліджених журналів судових засідань та під час нового судового провадження.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що в ході судового провадження не була присутня потерпіла і в матеріалах справи відсутні докази її належного повідомлення про день та час слухання справи, що свідчить про позбавлення потерпілої її права на доступ до правосуддя, а відтак є істотним порушенням кримінального процесуального законодавства України, то колегія суддів відхиляє такі доводи прокурора з огляду на наступне.

Так, із матеріалів судової справи вбачається, що суд першої інстанції виконав передбачені КПК України вимоги щодо належного повідомлення потерпілої про дату, час, місце судового засідання, в тому обсязі на якому наполягло обвинувачення і в межах наданих законом та обсягом повноважень. При цьому, сторона обвинувачення, в кожному судовому засіданні, не заперечувала проти розгляду справи за відсутності потерпілої.

Також, матеріали кримінального провадження містять відомості про відсутність претензій потерпілої до підозрюваного, зафіксованих слідчим Бушуєвим 27 серпня 2016 року.

Враховуючи мотиви апеляційної скарги в частині можливого порушення прав потерпілої, під час перегляду першого виправдувального вироку в апеляційному суді, колегія суддів долучила до матеріалів справи заяву потерпілої від 08 вересня 2016 року на ім`я судді Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_21 , та розписки потерпілої від 08 вересня 2016 року, написаної в присутності двох свідків ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , про відсутність претензій до ОСОБА_8 та повне відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Під час перегляду першого виправдувального вироку в апеляційному суді, колегія суддів допитала потерпілу ОСОБА_24 і остання підтвердила, що дійсно вона власноруч писала зазначені заяви.

Таким чином, права потерпілої не могли бути порушені, оскільки ОСОБА_24 не має претензій до ОСОБА_8 та сама не бажає скористатися наданим правом на участь у судовому розгляді справи, що підтверджується її неявкою в судові засідання при слуханні справи в суді під час ухвалення першого виправдувального вироку, апеляційного перегляду та нового судового провадження в суді першої інстанції.

Про відсутність зацікавленості з боку потерпілої, на думку колегії суддів, свідчить також залишення її цивільного позову без розгляду у 2021 році, що нею не оскаржувалось в установленому законом порядку.

А тому, доводи прокурора про порушення права потерпілої на доступ до правосуддя, на думку колегії суддів, є суб`єктивною оцінкою прокурора, повністю спростованою матеріалами справи. Оскільки як беззаперечно встановлено, що потерпіла, була обізнана про розгляд справи, не має претензій до ОСОБА_8 і саме з цих причин не з`являється в судові засідання в період з 2018 року по 2024 рік, то розгляд кримінального провадження зі відсутності останньої є також її правом, гарантованим вимогами КПК України, а не її обов`язком.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що місцевий суд розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дійшов обґрунтованих висновків про те, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено, що в діях ОСОБА_8 наявна невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, які перебували у причинному зв`язку із ДТП, та виправдав ОСОБА_8 у звязку із недоведеність вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а відтак правових підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги прокурора, колегія суддів не вбачає.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Виправдувальний вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2023 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 2 ст. 286 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4