УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року

м. Київ

справа № 608/62/19

провадження № 51-632ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 23 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000534 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернополя, жителя АДРЕСА_1 ,

раніше судимого 07 квітня 2010 року за вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання

із застосуванням ч. 1 ст. 70 цього Кодексу у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців

з конфіскацією майна, яке є його власністю,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3

ст. 185 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 вересня

2022 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду

від 23 березня 2023 року, ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 3

ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Цим вироком засуджено також ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого

не оскаржуються.

Вирішено питання щодо цивільного позову, долі речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він разом

із ОСОБА_5 , попередньо домовившись 14 жовтня 2018 року, перебуваючи

в будинку своєї дружини ОСОБА_6 , розташованому в с. Улашківці Чортківського району Тернопільської області, про спільне вчинення крадіжки матеріальних цінностей з належного ОСОБА_7 приватного будинку, розташованого у с. Нагірянка Чортківського району Тернопільської області, в період часу з 16:00 14 жовтня 2018 року до 09:00 15 жовтня 2018 року, реалізуючи свої злочинні наміри, шляхом віджиму металопластикового вікна, проникли у приміщення вищевказаного будинку потерпілої, звідки таємно викрали належні їй ювелірні вироби загальною вартістю 14 000 грн, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить скасувати оскаржені судові рішення та закрити кримінальне провадження. В обґрунтування вказаних вимог, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, а також посилається на неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Заперечує свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Стверджує, що вирок суду ґрунтується на сфабрикованих доказах, вказує на те, що він фізично не міг вчинити інкримінований йому злочин, оскільки у час, вказаний в обвинуваченні, знаходився в іншому місці. Наголошує на тому, що золотий кулон йому підкинули працівники поліції у пакеті, на якому немає жодних відбитків; його волосся у будинок потерпілої, як зазначає засуджений, також підкинули. Крім того, вказує на те, що його було затримано о 10:30 15 жовтня 2024 року, тоді як адвоката надано лише о 19:30 того ж дня, у чому вбачає порушення його права

на захист. Стверджує, що про вищевказане зазначав і в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції залишив його доводи поза увагою.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту,

а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і

не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок

про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст. 94 КПК.

Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій оскаржених судових рішень, свою вину

у пред`явленому обвинуваченні не визнав та показав, що інкримінованого йому кримінального правопорушення не вчиняв; зазначив, що підтвердженням його невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК,

є також свідчення ОСОБА_5 про те, що крадіжку він вчинив не з ним.

Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_5 , потерпілої

ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Також суд обґрунтовано у вироку послався на дані, що містяться у: рапорті чергового Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області від 15 жовтня 2018 року, протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 жовтня 2018 року, протоколах затримання особи, підозрюваної у вчинені злочину від 15 жовтня 2018 року із таблицями ілюстрацій до нього, протоколі огляду місця події від 15 жовтня 2018 року із таблицями ілюстрацій до нього, протоколі обшуку від 15 жовтня 2018 року, протоколі пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 08 грудня 2018 року

із фототаблицями до нього, протоколі огляду від 09 січня 2019 року із фототаблицями до нього, довідці, виданій ювеліром ОСОБА_20 ,висновку судової трасологічної експертизи № 1.3-516/18 від 06 листопада 2018 року, висновку судової дактилоскопічної експертизи № 1.4-885/18 від 05 листопада 2018 року,висновку комплексної судової експертизи дослідження волосся та молекулярно-генетичної експертизи № 31/859 від 19 грудня 2018 року, протоколі огляду від 25 грудня 2018 року,висновку судової трасологічної експертизи № 1.3-513/18 від 30 жовтня 2018 року, рапорті заступника начальника СКП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області від 15 жовтня 2018 року, протоколі тимчасового доступу до речей і документів

від 28 лютого 2021 року, відповіді прокуратури Тернопільської області за № 15/4-1168 вих.-19 від 22 серпня 2019 року, відповіді другого слідчого відділу слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові № 03/2-Г-77/2-19 від 06 серпня 2019 року, відповіді ГУНП в Тернопільській області № П-104/9/04/1-2019 від 16 серпня 2019 року, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на підставі чого дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК.

При цьому суд у вироку зазначив, що винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 про те, що 14 жовтня з обіду і приблизно до 21:00 їх з чоловіком не було вдома, а наступного ранку вони виявили, що з їхнього будинку викрадено золоті речі; в подальшому вона була запрошена до відділу поліції,

де впізнала викрадений у неї золотий кулон прямокутної форми із зображенням Божої Матері;

- показаннями обвинуваченого ОСОБА_5 , який підтвердив факт крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_7 , повністю визнав свою вину у вчиненому та пояснив, що 14 жовтня 2018 року у вечірню пору доби він разом ще з однією особою викрали із вказаного будинку золоті ювелірні вироби, які він потім загубив;

- показаннями свідка ОСОБА_19 , який працював заступником начальника сектору кримінальної поліції Чортківського ВП та який ствердив, що маючи інформацію

про вчинення крадіжок з будинків, 15 жовтня 2018 року перед обідом разом

з працівниками патрульної поліції зупинили автомобіль "Audi", в якому, як надалі з`ясувалось, були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ; після проведеної з ними бесіди їх обох було запрошено до райвідділу поліції, де встановлювались їх особи, оскільки у них не було документів;

- даними рапорту ОСОБА_19 , в якому відображено, що в ході проведення першочергових розшукових заходів було отримано оперативну інформацію про те, що

до вчинення крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_7 можуть бути причетні раніше судимі особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що використовують автомобіль марки " Audi" сірого кольору, який потерпіла бачила напередодні біля свого будинку;

- даними протоколу пред`явлення речей для впізнання за фотознімками від 08 грудня

2018 року з фототаблицями до нього, згідно яких потерпіла ОСОБА_7 в присутності понятих серед пред`явлених фото 4 автомобілів марки «Audi 80» вказала, що в день вчинення невідомими особами крадіжки матеріальних цінностей з її будинку вона бачила біля домогосподарства своїх сусідів автомобіль марки «Audi» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 ; також саме це авто вона бачила декілька разів до вчинення цього злочину, коли авто проїжджало вулицею повз її будинок; такого автомобіля

ні в кого з її сусідів немає. Автомобіль марки марки «Audi 80» сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває в користуванні ОСОБА_5 ;

- даними протоколу затримання ОСОБА_4 , під час якого за участі понятих та адвоката проведено обшук ОСОБА_4 , в ході якого виявлено прозорий поліетиленовий пакетик із фіксатором зверху, в середині якого є кулон із жовтого металу прямокутної форми

із зображенням Божої Матері;

- показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які підтвердили свою участь

як понятих під час проведення обшуку ОСОБА_4 та засвідчили, що працівник поліції витягнув з кишені штанів ОСОБА_4 кулончик у формі чотирикутника в прозорому пакетику, на що ОСОБА_4 зреагував агресивно і казав, що це йому підкинули;

- даними протоколу пред`явлення речей для впізнання від 16 жовтня 2018 року, згідно якого потерпіла ОСОБА_21 серед наданих для впізнання золотих речей впізнала ювелірний виріб, який був у неї викрадений 15 жовтня 2018 року, - кулон із зображенням Божої Матері овальної форми в прямокутній оправі (вказаний кулон було вилучено під час затримання у ОСОБА_4 );

- даними огляду місця події від 15 жовтня 2018 року, проведеного за письмової згоди потерпілої ОСОБА_21 , згідно якого під час огляду будинку, в якому було вчинено крадіжку, зокрема зі штори біля вікна кімнати, в якій потерпіла зберігала свої ювелірні вироби, виявлено та вилучено мікрооб`єкти, зовні схожі на волосся;

- даними висновку комплексної судової експертизи дослідження волосся та молекулярно-генетичної експертизи № 31/859 від 19 грудня 2018 року, згідно яких генетичні ознаки волосся (об`єкти № 8, 9) збігаються між собою із генетичними ознаками зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 (об`єкти № 1, 2); ймовірність випадкового збігу генетичних ознак, встановлених у зразку букального епітелію підозрюваного ОСОБА_4 та в об`єктах № 8, 9 складає 3,42 х 1038; сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 29, 26 ундецильойнів (2, 926 х 10 3);

- показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які підтвердили, що як поняті брали участь під час проведення огляду місця події 15 жовтня 2018 року в будинку ОСОБА_21 ; оскільки пройшов значний проміжок часу, вони досконало не пам`ятають всіх обставин, але підтвердили автентичність своїх підписів як у протоколі огляду місця події, так і

на конверті, в якому упаковано вилучене під час огляду місця події волосся, що було предметом експертного дослідження; окрім того, свідок ОСОБА_13 зазначив, що волосся було виявлено на шторі в кімнаті, в якій проводився обшук, де він був присутній; при цьому працівник поліції, який проводив обшук, показував їм речі, які вилучалися, в тому числі і волосся.

Отже, як слушно вказав суд, сукупність досліджених доказів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, які відповідають вимогам належності та допустимості, дозволяють "поза розумним сумнівом" стверджувати, що саме ОСОБА_4 разом із ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Відповідно до ст. 374 КПКу мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК, є законним та вмотивованим, про що

також ствердив суд апеляційної інстанції, переглянувши вказане судове рішення

за поданою апеляційною скаргою.

Погоджуючись із висновками місцевого суду, суд апеляційної інстанції в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних

у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому суд перевірив та обґрунтовано спростував доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_4 , які аналогічні доводам у його касаційній скарзі,

у тому числі стосовно того, що він не скоював інкримінованого йому кримінального правопорушення та взагалі фізично не міг його скоїти, оскільки у вказаний

в обвинуваченні час перебував у іншому місці, а також про порушення його права

на захист.

Як слушно зазначив апеляційний суд, твердження сторони захисту про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому

злочину спростовуються фактичними обставинами кримінального провадження, встановленими судом першої інстанції.

Також колегія суддів вказала на показання обвинуваченого ОСОБА_5 , який засвідчив, що крадіжку з будинку потерпілої ОСОБА_21 золотих виробів він вчинив ще з однією особою, однак це був не ОСОБА_4 ; водночас ОСОБА_5 було виявлено і в подальшому затримано разом з ОСОБА_4 через незначний проміжок часу після вчинення крадіжки; виявлено їх обох в автомобілі " Audi" сірого кольору, який потерпіла бачила незадовго до вчинення крадіжки біля свого будинку; під час особистого обшуку ОСОБА_4 виявлено ювелірний виріб, який було викрадено у потерпілої ОСОБА_21 .

При цьому, як зазначив апеляційний суд, показання обвинуваченого ОСОБА_5

про те, що крадіжку він вчинив не з ОСОБА_4 , а з іншою особою, суд першої інстанції правильно оцінив критично, оскільки такі показання спрямовані виключно

на уникнення кримінальної відповідальність ОСОБА_4 та спростовані дослідженими судом першої та апеляційної інстанції доказами, сукупний аналіз яких дає підстави для висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4

у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, колегія суддів вказала на те, що з показань свідка ОСОБА_6 , яка допитувалась судом першої інстанції, вбачається, що 14 жовтня 2018 року

ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 приїхали до них у гості, але надалі обоє поїхали

в м. Чортків і повернулися знову до неї до дому після 21:00. Згідно з обвинуваченням крадіжку вчинено 14 жовтня 2018 року після 16:00, а тому показання вказаного свідка не підтверджують беззаперечно версію обвинуваченого щодо неможливості вчинення ним злочину з мотивів знаходження його в інкримінований час вчинення злочину

в іншому місці.

Крім цього, апеляційний суд, як убачається з оскарженої ухвали, обґрунтовано погодився з висновками суду першої інстанції з приводу того, що фактичне затримання обвинуваченого ОСОБА_4 о 10:30 15 жовтня 2018 року та оформлення протоколу про його затримання о 19:30 того ж дня не суперечить приписам ст. 208 КПК та

не свідчить про недопустимість як доказу протоколу затримання, як на цьому наполягав обвинувачений.

Відповідно до ч. 4 ст. 208 КПК уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Стаття 208 КПК не вимагає складання протоколу затримання негайно

в ході затримання. Такий протокол має бути складений, як тільки це стане практично можливим. Про це свідчить і вказівка у ч. 5 ст. 208 КПК про те, що в протоколі затримання, крім часу складання протоколу, має зазначатися місце, дата і точний час затримання відповідно до положень ст. 209 цього Кодексу.

Як зазначив суд, згідно протоколу затримання ОСОБА_4 , що був предметом дослідження апеляційного суду, встановлено, що 15 жовтня 2018 року о 19:30

в присутності захисника ОСОБА_22 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК затримано

ОСОБА_4 за підозрою у вчиненні крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_7 . Час фактичного затримання вказано 10:30, що співпадає з показанням свідка

ОСОБА_19 .

Під час затримання за участі понятих та адвоката проведено обшук ОСОБА_4 ,

в ході якого виявлено прозорий поліетиленовий пакетик із фіксатором зверху,

в середині якого є кулон із жовтого металу, прямокутної форми із зображенням Божої Матері.

З огляду на наведене колегія суддів не вбачає порушення права на захист під час затримання ОСОБА_4 , на що він вказує у свої касаційній скарзі, оскільки таке затримання відбулося у присутності захисника, що дає підстави вважати,

що засудженому було роз`яснено під час фактичного затримання його право мати захисника, у протоколі затримання вказано фактичний час затримання, який співпадає із часом, на який вказує сам засуджений, а в подальшому за участі захисника проведено обшук ОСОБА_4 .

Таким чином, постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Покарання призначено ОСОБА_4 з урахуванням положень ст. 65 КК, і підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

З урахуванням викладеного Суд не вбачає підстав для скасування оскаржених судових рішень внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, на що ОСОБА_4 посилається у касаційній скарзі.

Покликань на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Чортківського районного суду Тернопільської області від 28 вересня 2022 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 23 березня 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3