ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/1320/22 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/200/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_9 ,

захисника - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000150 від 13.06.2022, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Зміїв, Харківської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працюючого трактористом-машиністом СВПП «Рустам-К», одруженого, із середньою освітою, який раніше судимим не був,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Згідно вироку, ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що 12.06.2022 року близько 20 год 00 хв між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які знаходились поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , виникла сварка на ґрунті раніше сформованих неприязних відносин, в ході якої у ОСОБА_9 виник умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

З метою реалізації свого умислу в той же момент того ж дня, 12.06.2022 року близько 20 години 00 хвилин, знаходячись поблизу домоволодіння АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, маючи злочинний намір, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , діючи умисно, тримаючи в правій руці кухонний ніж, наніс два удари ножем в область передньої поверхні тулуба зліва.

Внаслідок дій ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_7 спричинено проникаючі, сліпі у кількості двох колото-різані поранення грудної клітини та живота з ушкодженням селезінки, печінки та товстого кишечнику, що ускладнилися у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі.

По ступеню тяжкості вищевказані проникаючі, сліпі у кількості двох колото - різані поранення грудної клітини та живота з ушкодженням селезінки, печінки та товстого кишечнику, що ускладнились у своїй течії розвитком внутрішньочеревної кровотечі, відповідно до висновку експерта, як в сукупності так і кожне окремо відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно пункту 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджені наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995).

Не погодившись з зазначеним вироком, прокурором та захисником обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_11 подані апеляційні скарги.

До початку судового розгляду прокурор, відповідно до положень статті 403 КПК України відмовився від поданої апеляційної скарги, про що надав письмову заяву.

Захисник в поданій апеляційній скарзі, яка в подальшому була змінена, не оспорюючи фактичні обставини справи, просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 19.07.2023, в частині призначеного покарання змінити, призначити ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідно до статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням з визначенням іспитового строку на 3 роки та покладанням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України. Скасувати обраний відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що під час розгляду справи в судді першої інстанції були встановленні обставини, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання, а саме: визнання вини та щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; офіційне працевлаштування, позитивна характеристика за місцем проживання, наявність міцної та великої родини, постійне місце проживання, обвинувачений не зловживає спиртними або наркотичними речовинами, раніше не судимий; вибачився перед потерпілим ОСОБА_7 , який його вибачив, повне відшкодування потерпілому матеріальної та моральної шкоди; наявність заяви потерпілого про відсутність до обвинуваченого жодних претензій матеріального чи морального характеру.

Крім цього захисник зазначає, що у досудовій доповіді орган з питань пробації зробив висновок про можливість виправлення ОСОБА_9 без обмеження або позбавлення волі на певний строк.

Апелянт звертає увагу суду на те, що обвинувачений ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, відшкодував потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду, та не чекаючи набрання вироком законної сили вже відшкодував потерпілому 270 000 гривень. Крім того, сторони врегульовали питання щодо виплати компенсації шляхом укладення 5 грудня 2023 року угоди про добровільне відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення. Вказане свідчить про примирення обвинуваченого з потерпілим та щире каяття обвинуваченого та бажання обвинуваченого згладити вину перед потерпілим. Потерпілий не заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить апеляційний суд змінити вирок та призначити ОСОБА_9 покарання з урахуванням положень статті 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, потерпілого та його представника, які просили суд задовольнити апеляційну скаргу та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які не заперечувались також і обвинуваченим.

А тому, висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого, кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до положень статті 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

У відповідності до частини 2 статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Відповідно до положень статті 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За правилами частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше судимим не був, працює та за місцем роботи характеризується позитивно, одружений, за місцем проживання характеризується, як особа, відносно якої скарги та компрометуючі матеріали відсутні, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_9 покарання, в межах установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо призначення покарання ОСОБА_9 в мінімальних межах, передбачених санкцією частини 1 статті 121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Поміж з цим, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , враховуючи наступні обставини.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 121 КК України, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому злочині, неодноразово просив вибачення у потерпілого та намагаючись все виправити, під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, повністю відшкодував заподіяну потерпілому матеріальну шкоду.

Згідно досудової доповіді Чугуївського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області встановлено, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, а також середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та середній рівень ймовірної небезпеки для суспільства, уповноважений орган з питань пробації вважає за можливе виправлення ОСОБА_9 без цілодобової ізоляції від суспільства.

До початку апеляційного розгляду, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 надав суду угоду, яка була укладена між обвинуваченим та потерпілим про добровільне відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення в якій зазначено, що обвинувачений відшкодував потерпілому 250 000 грн., з подальшою виплатою протягом року заподіяної моральної шкоди у сумі 250 000 грн., що підтвердив потерпілий під час апеляційного розгляду.

Потерпілий під час апеляційного розгляду висловив свою добровільну позицію щодо відсутності будь-яких претензій до обвинуваченого, не заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд про звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України.

Така поведінка обвинуваченого, на переконання суду апеляційної інстанції, свідчить про його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що він критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає усунути заподіяну шкоду.

Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивну характеристику обвинуваченого, наявність міцних соціальних зв`язків, відсутність судимостей, та те, що обвинувачений в повній та достатній мірі відшкодував потерпілому завдану йому матеріальну та моральну шкоду, що в свою чергу вплинуло на позицію потерпілого щодо можливості призначення обвинуваченому покарання з випробуванням.

Під час судового розгляду судом апеляційної інстанції, відповідно до пунктів 1,2 частини 1 статті 66 КК України встановлено наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого у виді щирого каяття та добровільного відшкодування завданого збитку та усунення заподіяної шкоди.

Зазначені обставини в їх сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать про усвідомлення обвинуваченим ОСОБА_9 протизаконності вчинених ним злочинних дій, про що він щиро шкодує та добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоди, суд апеляційної інстанції вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 можливе без ізоляції від суспільства.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про переконливість доводів апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України. Щире каяття обвинуваченого, повне відшкодування заподіяної потерпілому матеріальної шкоди та часткове відшкодування моральної шкоди, колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання та, зважаючи на всі наведені дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , вважає про наявність підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, апеляційну скаргу захисника задовольнити, вирок Зміївського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року в частині призначеного покарання змінити, відповідно до положень статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки та поклавши на нього передбачені пунктами 1,2 статті 76 КК України обов`язки, запобіжний захід обраний ОСОБА_9 у вигляді тримання під вартою скасувати.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_11 задовольнити.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 19 липня 2023 року стосовно ОСОБА_9 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_9 засудженим за частиною 1 статті 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статті 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробовуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

На підставі пунктів 1, 2 частини 1 статті 76 КК України покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обраний обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під варту скасувати, звільнивши його з-під варти негайно.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: