Справа № 154/1193/22 Провадження №11-кп/802/278/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

захисників обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 листопада 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Вказаним вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.11.2023:

- ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Володимир Волинської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого 1) вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.03.2021 за ч.1 ст.296 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців, і на підставі ст.75 КК України звільнено із встановленням іспитового строку на 1 рік, 2) вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022 за ч.1 ст.185, ч.1 ст.71 КК України до 1 року 10 місяців обмеження волі, зміненого ухвалою Волинського апеляційного суду від 18.10.2022 в частині щодо зарахування у строк покарання попереднього ув`язнення,

засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022 у виді до 1 року 10 місяців обмеження волі, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку, тобто з 01.11.2023.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття покарання за даним вироком частково відбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022, а саме з 20.02.2022 до 31.10.2023 включно.

Запобіжний захід застосований щодо ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, залишено без змін до вступу вироку в законну силу.

- ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Володимирівка Володимир-Волинського району Волинської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше не судимого, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого,

засуджено за ч.3 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, які накладені ухвалами слідчого судді Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 23.02.2022.

Речові докази: дерев`яну палицю із металевим наконечником зі слідами речовини бурого кольору та 2 частини, пачку цигарок марки «Strong» чорного кольору, акцизна марка № 174523 в якій знаходиться 10 цигарок, куртка «Nike Air» з наявними слідами речовини бурого кольору, балонову куртку зі слідами речовини бурого кольору - знищено; в`язку ключів із магнітним ключем - повернуто власнику ОСОБА_11 .

Відповідно до вироку ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнані винними і засуджені за те, що: 20 лютого 2022 року близько 05 год. у м.Володимир Волинської області, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з прямим умислом, керуючись корисливим мотивом та метою нападу для заволодіння чужим майном, шляхом розбиття віконної шиби, діючи з узгоджено із ОСОБА_8 , проникли у будинок АДРЕСА_3 , з метою заволодіння грошовими коштами та майном ОСОБА_11 , через вхідні двері, які відчинив йому ОСОБА_8 , де діючи спільно із останнім вчинили на ОСОБА_11 напад, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого в момент нападу, що виразився в нанесенні численних ударів кулаками та ногами в ділянку життєво - важливого органу, а саме голови потерпілого ОСОБА_11 та по його тулубу, а також удари електричним обігрівачем та палицею по тілу потерпілого, внаслідок чого спричинили йому тілесні ушкодження у вигляді післяраневого рубця лівого передпліччя, що відноситься згідно висновку судово-медичної експертизи до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. При цьому, ОСОБА_7 наносячи удари потерпілому спільно з ОСОБА_8 у грубій формі висловлювали вимогу негайно віддати належні потерпілому грошові кошти їм, і крім цього, з метою заволодіння майном потерпілого обшукували його помешкання, в ході чого заволоділи в`язкою ключів від вхідних дверей до помешкання та магнітним ключем, чим спричинили потерпілому матеріальної шкоди на суму 160 грн.

Дії обвинувачених кваліфіковано за ч.3 ст.187 КК України, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло.

Не погоджуючись з вироком суду, сторона обвинувачення та сторона захисту подали апеляційні скарги:

- прокурор у своїй апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини обвинувачених, кваліфікацію їх дій, а також вид призначеного покарання, оскаржує вирок через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого у зв`язку із м`якістю, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає про те, що суд призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не в повній мірі врахував, що він раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість, не працює, немає постійного джерела доходу, що свідчить про свідоме небажання стати на шлях виправлення, його підвищену суспільну небезпеку та стійку направленість на вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 місцевий суд не врахував того, що цей обвинувачений хоча і вважається несудимим у порядку ст.89 КК України, однак раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про небажання стати на шлях виправлення. Також суд хоча і зазначив, що обидва обвинувачених вчинили особливо тяжкий злочин, і про відсутність такої обставини, що пом`якшує покарання як щире каяття, однак об`єктивної процесуальної оцінки цьому не надав. Такі обставини на думку прокурора вказують про невідповідність призначених обвинуваченим покарань тяжкості вчиненого та особі винних, що відповідно є підставною для скасування оскаржуваного вироку в частині покарання.

Окрім того, прокурор подав письмові доповнення та зміни до апеляційної скарги, де зазначив, що апеляційні доводи підтримуються і водночас виникла необхідність внесення змін і доповнень щодо обвинуваченого ОСОБА_7 . Так, зазначає про те, що ОСОБА_7 в рамках цього кримінального провадження у порядку ст.208 КПК України був затриманий 20.02.2022, а 22.02.2022 щодо нього застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який був продовженим оскаржуваним вироком до набрання ним законної сили. Натомість судом першої інстанції всупереч положенням ст.72 КК України, не було зараховано у строк покарання цей строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 20.02.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один день попереднього ув`язнення. Також в даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.187 КК України вчинив 20.02.2022, тобто до постановлення вироку Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022, у зв`язку з чим суд прийшов до обґрунтованого висновку про застосування положень ч.4 ст.70 КК України. Разом з тим, суд безпідставно вказав про зарахування у строк покарання за оскаржуваним вироком від 01.11.2023 частково відбутого покарання за вирком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022, яким ОСОБА_7 засуджений за ч.1 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 10 місяців, оскільки даний вирок відповідно до інформації ДУ «Луцький слідчий ізолятор», не виконувався. Крім того, згідно оскаржуваного вироку, строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту проголошення вироку. Однак, строк відбуття покарання відповідно до КВК та КПК України рахується з дня приведення вироку до виконання.

Посилаючись на вищевикладене, прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий, яким призначити: 1) ОСОБА_7 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.05.2022, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно визначити ОСОБА_7 до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією всього належного йому майна. На підставі ч.5 ст.75 КК України в строк покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_7 з 20.02.2022 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі. Виключити з резолютивної частини вказівку щодо зарахування в строк покарання ОСОБА_7 частково відбуте покарання за вироком Володимир-Волинського міського суду від 31.05.2022. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з дня приведення вироку до виконання; 2) ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, з конфіскацією всього належного йому майна. В решті вирок просить залишити без змін.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 у поданій апеляційній скарзі вважає вирок місцевого суду в частині засудження його підзахисного незаконним через невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту судового розгляду, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі досліджених судом доказів підлягають перекваліфікації з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України. З цього приводу вказує про те, що при розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози як способу заволодіння чужим майном. При розбої воно є небезпечним для життя, а при грабежі така небезпека відсутня. Так, суд належним чином не врахував показів судового експерта, який в ході його допиту в судовому засіданні зазначив, що тілесні ушкодження спричинені потерпілому не несли загрози життю і здоров`ю останнього. Також суд не врахував позицію потерпілого, який показував, що обвинувачені по його будинку не ходили, грошові кошти не шукали, а запитувались де його племінник та повідомляли, що він взяв у користуванні музичну колонку і повинен був її повернути або віддати гроші на неї. Тобто, в діях обвинувачених відсутня кваліфікуюча ознака як напад з метою заволодіння чужим майном, що давало б підстави для кваліфікації їх дій за ч.3 ст.187 КК України. Невірними твердженнями суду є також висновки про доведеність вимагання грошових коштів, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні показував про те, що не володів інформацією про перебування племінника потерпілого в реабілітаційному центрі та йшов саме до нього. Племінника він неодноразово шукав і раніше в будинку потерпілого, який переховувався від нього. Тому він і цей раз думав, що племінник переховується в будинку потерпілого. Крім того, судом не було взято до уваги відеозапис слідчого експерименту у житловому будинку потерпілого, за участю на той момент підозрюваних ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на якому потерпілий чітко зазначив, що ніхто у нього грошових коштів не вимагав, а обвинувачені шукали його племінника, так як останній був винен їм кошти. А тому, захисник переконаний, що обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України немає доказового підґрунтя, забезпечується суперечливими доказами та припущеннями. Зважаючи на таке, місцевий суд прийшов до невірного висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Посилаючись на викладене, захисник просить скасувати оскаржуваний вирок в частині визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України та ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.3 ст.186 КК України.

- захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_10 у своїй апеляційній скарзі вважає вирок місцевого суду в частині засудженого її підзахисного незаконним через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, та неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Зазначає про те, що під час розгляду кримінального провадження не здобуто доказів, які б давали підстави для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України, оскільки кваліфікуючою ознакою інкримінованого злочину, є напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу, чого не було встановлено на підставі досліджених доказів, і не встановлено також вимагання грошових коштів. Судом було враховано покази потерпілого щодо тілесних ушкоджень, однак не взято до уваги покази про те, що загрози життю його не несло. Таку обставину підтвердив і допитаний судом експерт, покази якого було взято судом вибірково. Тому вважає, що у місцевого суду не було достатніх підстав для кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст.187 КК України. Вказує і про те, що потерпілому були спричинені легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. У той же час потерпілий спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження, після чого ОСОБА_7 і ОСОБА_8 нанесли потерпілому тілесні ушкодження, які кваліфіковано як легкі тілесні з короткочасним розладом здоров`я. Як вбачається із медичної довідки, потерпілого оглянули та зафіксували тілесні ушкодження та надали невідкладну медичну допомогу. На момент огляду показань до госпіталізації та рекомендацій на амбулаторне лікування, не виявлено. Обвинувачені в судовому засіданні пояснювали, що прибули до будинку потерпілого з метою зустрічі з племінником останнього, який був винен їм грошові кошти. Цю обставину підтвердив і сам потерпілий, який показав, що обвинувачені запитували і шукали його племінника, який їм винен кошти. При цьому, потерпілий не вказував про вимагання у нього грошей. Окрім того, зазначає, що відшкодовані потерпілому збитки та його позиція суворо не карати обвинувачених є пом`якшуючою обставиною для ОСОБА_8 . Її підзахисний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання та по місцю проходження практики в агрофірмі «Луга-Нова» ПП «Універсам», добросовісно відшкодував потерпілому завдані збитки. Тому є підстави для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України. Посилаючись на це, захисник просить оскаржуваний вирок в частині засудження обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати, перекваліфікувати його дії з ч.3 ст.187 КК України на ч.3 ст.186 КК України та призначити покарання за цією нормою у виді позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням випробувального терміну на підставі ст.75 КК України.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційних скарг і доповнень до скарги прокурора, сторону обвинувачення та сторону захисту щодо апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Під час апеляційного розгляду захисник та прокурор зазначили про порушення місцевим судом таємниці нарадчої кімнати, оскільки під час перебування суду у нарадчій кімнаті з 31.10.2023 по 01.11.2023, судом постановлено ухвалу про проведення судового засідання 01.11.2023 в режимі відеоконференції.

За змістом положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Оскаржуваний вирок суду першої інстанції цим вимогам кримінального процесуального закону не відповідає.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження у тому числі за апеляційними доводами судом апеляційної інстанції встановлено, що під час судового розгляду були допущені істотні порушення, що тягнуть скасування судового рішення.

З цього приводу апеляційний суд зазначає таке.

Статтею 7 КПК України передбачено, що одними із загальних засад кримінального провадження, окрім інших, є верховенство права, законність та доступ до правосуддя.

Відповідно до положень ч.1 ст.21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Саме вирішення справи судом відбувається в умовах закритості не лише від публіки, але і від сторін та інших учасників кримінального провадження.

Частинами 1 та 2 ст.367 КПК України визначено, що під час ухвалення вироку ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті, крім складу суду, який здійснює судовий розгляд. Суд вправі перервати нараду лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час перерви судді не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні.

Таємниця наради суддів є одним із найважливіших принципів правосуддя, що служить гарантом об`єктивності, незалежності, безсторонності, неупередженості та справедливості суду.

Таким чином, з урахуванням наведених положень КПК України, нарада суду відбувається у нарадчій кімнаті, тобто ізольованому приміщенні, доступ до якої інших осіб, крім суддів, які входять до складу колегії у вказаному кримінальному провадженню відсутній; судді зобов`язані приймати рішення виключно на підставі внутрішнього переконання, що сформувалося у ході судового розгляду, і власних правових знань; під час ухвалення судового рішення ніхто не має права перебувати в нарадчій кімнаті окрім складу суду (судді), який здійснює судовий розгляд; неприпустимим є контакт з суддями (суддею), які перебувають у нарадчій кімнаті, в тому числі по телефону чи з використанням інших засобів зв`язку стосовно справи, що розглядається; заборонено розголошувати відомості про те, що відбувається в нарадчій кімнаті, включаючи обговорення фактичних обставин кримінального провадження, хід обговорення, судження суддів, їх позиції, результат голосування; неприпустимість будь-якого впливу ззовні на процес прийняття судового рішення; судді (суддя) не мають права консультуватися з будь-ким з приводу розгляду кримінального провадження; під час перерви судді (суддя) не можуть спілкуватися з особами, які брали участь у кримінальному провадженні та не вправі обговорювати матеріали цього провадження; судді (суддя) зобов`язані бути зосередженими на обставинах того кримінального провадження, для вирішення якого і ухвалення судового рішення видалилися до нарадчої кімнати.

Відповідно до п.4 ч.5 ст.48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» незалежність судді забезпечується порядком здійснення правосуддя, визначеним процесуальним законом, таємницею ухвалення судового рішення.

При цьому, пункт 5 ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» зобов`язує суддю не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом, у тому числі таємницю нарадчої кімнати та закритого судового засідання.

Таким чином, таємниця нарадчої кімнати є охоронюваною законом, важливість дотримання такої таємниці не підлягає оспорюванню і в разі її порушення нівелюється сам процес ухвалення законного судового рішення незалежним судом.

Стаття 366 КПК України визначає, що після останнього слова обвинуваченого суд негайно виходить до нарадчої кімнати для ухвалення вироку, про що головуючий оголошує присутнім у залі судового засідання.

Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті формується позиція щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі та визнане судом недоведеним або доведеним, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо.

Отже, враховуючи вищенаведені положення закону, апеляційний суд має достатні підстави констатувати, що під час перебування суду в нарадчій кімнаті з ухвалення судового рішення у відповідному кримінальному провадженні, розгляд інших судових справ у цей же час, проведення судових засідань з ухваленням як судових рішень по суті вимог, так і рішень з процесуальних питань, є порушенням таємниці наради суддів, що в свою чергу, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в розумінні ст.412 КПК України та перешкодою суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Така позиція апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові ОПККС у складі Верховного Суду від 24.02.2020 в справі №316/1358/17 (провадження №51-7241кмо18), відповідно до яких, з урахуванням положень ст.367 КПК України, вчинення процесуальних дій та ухвалення суддями (суддею) під час перебування в нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні судових рішень по інших справах, слід вважати порушенням таємниці наради суддів, яке на підставі ч.1 ст.412 КПК України може бути визнано істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону у разі, коли воно за своїм характером та з огляду на обставини конкретної справи перешкодило або могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, тобто в тих випадках, коли вказане порушення обґрунтовано ставить під сумнів незалежність і неупередженість суддів (судді) при обговоренні та ухваленні відповідного судового рішення.

Аналогічна позиція викладена в постанові ККС у складі Верховного Суду від 10.04.2019 в справі №127/8831/14, де суд дійшов висновку про те, що вчинення суддею відповідних процесуальних дій та ухвалення судових рішень в інших провадженнях під час перебування в нарадчій кімнаті в іншому кримінальному провадженні є порушенням судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а отже безумовною підставою для скасування судового рішення із призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

З журналу судового засідання Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 31.10.2023 вбачається, що після останнього слова обвинуваченого відбувся вихід суду до нарадчої кімнати о 14:55 год. 31.10.2023 (а.с.118-119, т.2).

У подальшому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 01.11.2023 Володимир-Волинський міський суд під головуванням судді ОСОБА_12 та за участю секретаря судового засідання ОСОБА_13 постановив ухвалу про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції в приміщенні ДУ «Луцький слідчий ізолятор» та участь у ній обвинуваченого ОСОБА_7 , яке відбудеться о 10:00 год. 01.11.2023 (а.с.120, т.2).

Надалі, як вбачається із журналу судового засідання Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01.11.2023, суд першої інстанції вийшов з нарадчої кімнати та проголосив оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 о 10:17 год. 01.11.2023 (а.с.121, т.2).

Із вищенаведеного встановлено, що місцевий суд під час перебування у нарадчій кімнаті 01 листопада 2023 року постановив рішення з процесуальних питань - ухвалу про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Колегія суддів апеляційний суд звертає увагу, що законодавцем у ст.366 КПК України, вжито термін «негайно» щодо виходу суду до нарадчої кімнати після заслуховування останнього слова обвинуваченого, оскільки має значення не лише нерозголошення інформації обговорюваної в нарадчій кімнаті, але й зосередження суду на обставинах того кримінального провадження, яке він має завершити ухваленням кінцевого судового рішення.

Під час ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті ухвалюється рішення щодо формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним або доведеним, оцінюються докази, кожен окремо та у сукупності, вирішується питання допустимості доказів під час такої оцінки тощо.

Враховуючи наведені положення закону, апеляційний суд має підстави вважати, що під час перебування суду першої інстанції в нарадчій кімнати з ухвалення вироку у відповідному кримінальному провадженні, розгляд інших судових справ у цей же час, з ухваленням як судових рішень по суті вимог, так і рішень з процесуальних питань, у тому числі в цьому ж провадженні, буде порушенням таємниці наради суддів, що відповідно до ч.1 ст.412 КПК України є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Таким чином, судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку суду було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а саме порушення судом першої інстанції таємниці нарадчої кімнати, яке перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення. І такі порушення, допущені судом першої інстанції, не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

Пунктом 6 ч.1 ст.407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

При цьому, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України, є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч.2 ст.415 КПК України призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового судового розгляду, суду першої інстанції необхідно врахувати зазначене у даній ухвалі апеляційного суду, усунути порушення вимог кримінального процесуального закону, які стали підставами для скасування вироку суду та призначення нового судового розгляду, повно, всебічно, неупереджено та об`єктивно дослідити всі зібрані докази у справі, ретельно перевірити усі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дати кожному зібраному доказу належну правову оцінку, відповідно до ст.94 КПК України, перевірити усі доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах і доповненні, та за результатами розгляду ухвалити законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

З урахуванням наваленого, апеляційні скарги прокурора та захисників обвинувачених підлягають до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок, - скасуванню з призначенням нового судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Водночас, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справах «Едуард Шабалін проти Росії» (рішення ЄСПЛ від 16.10.2014) та «Руслан Яковенко проти України» (рішення ЄСПЛ від 04.09.2015) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення та у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість як ОСОБА_8 так і ОСОБА_7 з метою попередження ризику останнього переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його винним за висунутим йому обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, апеляційний суд вважає, що з метою запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, ОСОБА_7 необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 412, 415 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги прокурора, захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_9 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 22.06.2024 включно.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді