Справа №293/353/24
Провадження №1-кп/293/122/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000103 від 12.03.2018 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Високе, Черняхівського району, Житомирської області, громадянина України, освіта середня, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, не працюючого, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

10.03.2018 близько 21 год. 00 хв., ОСОБА_4 разом з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, знаходились по місцю проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_1 . В цей же день, час та місці, достовірно знаючи про те, що за адресою: АДРЕСА_2 ніхто не проживає, у особи, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з приміщення літньої кухні за вищевказаною адресою.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаний з проникненням у приміщення, особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, запропонував ОСОБА_4 разом з ним викрасти майно, що на правах власності належить ОСОБА_5 . На дану пропозицію ОСОБА_4 погодився і таким чином вступив в попередню злочинну змову з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження.

Продовжуючи свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в приміщення, керуючись корисливим мотивом, ОСОБА_4 разом з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, будучи впевненим, що їх дії ніким не помічені, в цей же день, близько 21 год. 30 хв. зайшли на територію домоволодіння, що за адресою: АДРЕСА_2 та підійшли до приміщення літньої кухні. Продовжуючи свої злочинні дії ОСОБА_4 , кулаком руки вибив скло у вікні приміщення літньої кухні, після чого особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, застосовуючи фізичну силу, пошкодив дерев`яну раму вказаного вікна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , знаходячись поруч з літньою кухнею за вказаною адресою, залишився спостерігати за навколишньою обстановкою, а особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, через утворений отвір у вікні, проник в середину літньої кухні, звідки таємно викрав майно, що належить ОСОБА_5 , а саме:

- казан алюмінієвий з кришкою, об`ємом 75 л, вартістю 1459 грн. 00 коп.,

-2 металеві поверхні плити пічного опалення, вартістю 350 грн. кожна, на загальну суму 700 грн.,

-2 металевих дверцят до плити пічного опалення, вартістю 100 грн. кожні, на загальну суму 200 грн., а всього на загальну суму 2 259 грн.

Утримуючи викрадене майно при собі, ОСОБА_4 , разом з особою, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, залишили місце скоєння злочину та в подальшому розпорядились викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 таємно, за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення в приміщення, викрав чуже майно, що належить ОСОБА_5 , заподіявши останній матеріальної шкоди на загальну суму 2 259 грн.

За наведених обставин ОСОБА_4 інкримінується таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, шляхом проникнення у приміщення, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушенні визнав повністю, не заперечував факт його вчинення за вказаних обставин. Пояснив, що під час розпивання спиртних напоїв, особа, матеріали у відношенні якої виділені в окреме провадження, запропонував йому вчинити крадіжку майна у сусідки на прізвище ОСОБА_6 . Вказав, що особа, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження проникла в середину приміщеня кухні та демонтувала котел, металеву плиту і дверцята. Вказане майно у той же вічір вони перенесли до приміщення домоволодіння особи, матеріали щодо якої виділені в окреме провадження.Відомо, що викрадені речі були вилучені у особи, матеріали щодо якої виділені у окреме провадження та були передені потерпілій ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини справи, вказав, що розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує про визнання недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, щиро розкаявся та просив суд суворо не карати.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи міститься заява потерпілої ОСОБА_5 , в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності. Претензій до обвинувачених не має. Відносно міри покарання покладається на розсуд суду .

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг доказів, які потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, суд вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що винність обвинуваченого ОСОБА_4 «поза розумним сумнівом» знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілих, так і суспільства.

За змістом статей 50, 65 КК України особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Варто відмітити, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року у справі №756/4830/17-к вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Згідно із ст.12 КК України злочин передбачений ч.3 ст.185 КК України, є тяжким злочином.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.66 КК України є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує його покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, особу винного, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; раніше в силу ст.89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризуються посередньо, однак свою вину у вчиненому визнав та щиро розкаявся, а тому суд дійшов до переконання про призначення йому покарання в межах санкції статті інкримінованого йому правопорушення у виді позбавлення волі.

В той час враховуючи вищевикладене, дотримуючись виваженості та справедливості, досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - покарання має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи), суд дійшов переконання, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначає йому покарання у виді позбавлення волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він не скоїть нових кримінальних правопорушень та виконає обов`язки передбачені п.п. 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Суд уважає, що звільнення ОСОБА_4 від відбування реального покарання з випробуванням та іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених 1,2 ч.1, п.2 ч. 3 ст.76 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченим покарання суд не вбачає.

ІV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 під час досудового розслідування не обирався. Підстав, передбачених ст.177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Цивільний позов не заявлено.

Питання про речові докази вирішено під час розгляду кримінального провадження відносно особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження вироком суду від 03.06.2024 у справі №293/822/18 (провадження №1-кп/293/20/2024).

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Арешт на майно не накладався.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

Згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_4 покласти на орган пробації за місцем проживання засудженого.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази по справі вирішено вироком Черняхівського районного суду Житомирської області від 03.06.2024 у справі №293/822/18 (провадження №1-кп/293/20/2024) під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000103 від 12.03.2018 відносно особи, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст.376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Згідно ч.15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуюча суддя ОСОБА_7