Суддя ОСОБА_1 .
Справа № 635/7111/17
Провадження № 1-кп/644/241/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2024 Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , захисників-адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000867 від 03.11.2015 за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , 1977 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 1 ст. 382, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_13 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 2 ст. 364; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187; ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 382 КК України,

ОСОБА_14 , 1969 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_15 , 1975 року народження, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146; ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187 КК України,

У С Т А Н О В И В :

У провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 у вчиненні низки кримінальних правопорушень у складі злочинної організації.

Прокурор звернулася до суду з клопотаннями про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 .

В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років. Окрім того, існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення, і застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти зазначеним у клопотанні ризикам.

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 клопотання прокурора вважали необґрунтованими, просили відмовити в його задоволенні, оскільки існування на теперішній час ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведено, тривалий час перебування обвинувачених під вартою суттєво їх зменшив, а тому слід вважати, що ризики, які існували на час обрання запобіжного заходу, суттєво зменшилися, а частина їх взагалі перестала існувати.

Вислухавши прокурора, обвинувачених та їх захисників, вивчивши матеріали судового провадження, суд доходить висновку, що клопотання прокурора підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні низки тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень у складі злочинної організації. За вчинення інкримінованих їм правопорушень передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього кодексу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу враховується, в тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність його соціальних зв`язків у місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців, постійного місця роботи, навчання; репутацію, його майновий стан; наявність судимостей; повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Матеріали судового провадження свідчать про наявність у кримінальному провадженні ризиків того, що, перебуваючи на волі, обвинувачені можуть переховуватися від суду та вчинити інші злочини. Обґрунтованість цих ризиків полягає в тому, що після вчинення інкримінованих правопорушень обвинувачені залишали місце їх вчинення, переховувалися від органу досудового розслідування, а також те, що можливість призначення ним покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років може викликати загрозу їх втечі, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», відповідно до якого «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Крім того, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 обвинувачуються у вчиненні трьох епізодів кримінальних правопорушень у складі злочинної організації, які були вчинені протягом тривалого часу, що свідчить про стійку суспільно небезпечну поведінку обвинувачених та їх підвищену небезпеку для суспільства.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що на час вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень обвинувачені ОСОБА_12 та ОСОБА_14 не працювали, офіційних джерел доходів не мали, що вказує про наявність ризику можливого вчинення ними інших корисних злочинів.

На теперішній час встановлення обставин справи та перевірка їх доказами триває, свідки не допитані, тому ризик можливого незаконного впливу на них з боку обвинувачених продовжує зберігатися.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання їх під вартою не перестали існувати і продовжують зберігатися, а саме: існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі у відношенні ОСОБА_13 у виді особистого зобов`язання, не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити судовий розгляд кримінального провадження.

З урахуванням неможливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання їх під вартою, суд доходить висновку про відсутність достатніх підстав для скасування чи зміни обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які та необхідність продовження дії раніше обраного у відношенні них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд зазначає, що такий запобіжний захід, як тримання обвинувачених під вартою, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останніх і дієвість судового розгляду кримінального провадження. При цьому суд виходить, серед іншого, і з того, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 , мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Поряд з цим, суд бере до уваги, що 24 грудня 2015 року набрала чинності нова редакція ч. 5 ст.72 КК України, викладена Законом України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього увязнення у строк покарання» від 26.11.2015 року за №838-VІІІ . Зазначеною нормою передбачено зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження особи до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-VIII від 18.05.2017 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, з 21.06.2017 року, зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання за ч. 5 ст. 72 КК України відбувається із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто вказаний Закон змінив порядок зарахування до строку відбування покарання строку попереднього ув`язнення.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 положення ч. 5 ст. 72 КК України щодо правил зарахування попереднього ув`язнення до строку позбавлення волі чи інших видів покарань, передбачених у ч. 1 ст. 72 КК України, визначають «інші кримінально-правові наслідки діяння» у розумінні ч. 2 ст. 4 КК України.

Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015 (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України).

Абзацем 5 частини 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, встановлено, що увипадку, якщо до винесення вироку строк попереднього ув`язнення, відбутий особою, перевищуватиме відповідно до визначеного першим абзацом цієї частини співвідношення максимально можливий строк позбавлення волі, передбачений Особливою частиною цього кодексу для злочину (злочинів), у якому (яких) підозрюється така особа, така особа повинна бути негайно звільнена судом з-під варти як за ініціативою суду, так і за ініціативою особи, яка звільняється або її захисника (законного представника) чи прокурора. Таке звільнення допускається як на стадії судового розгляду кримінального провадження, так і на стадії досудового розслідування такого кримінального провадження.

З матеріалів справи встановлено, що обвинувачені ОСОБА_12 , та ОСОБА_13 в умовах попереднього ув`язнення перебувають з 11 липня 2017, а обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_15 - з 14 липня 2017 року, тобто станом на відповідні дати липня 2024 року строк перебування обвинувачених в умовах попереднього ув`язнення складатиме 7 років 6 місяців, що в перерахунку за правилами ч. 5 ст. 72 КК України, в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015, дорівнюватиме 15 рокам позбавлення волі.При цьому, відповідно до пред`явленого ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 і ОСОБА_15 обвинувачення, перший епізод злочинної діяльності датований 03.11.2015.

Максимально можливе покарання за інкриміновані обвинуваченим злочини становить 15 років позбавлення волі (ч. 4 ст. 187 КК України).

Відтак суд продовжує строк тримання обвинувачених під вартою, але не більше максимально можливого строку позбавлення волі в 15 років.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 314 317, 342 345, 616 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання обвинувачених під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_12 , 1977 року народження та ОСОБА_13 , 1975 року народження, до 11 липня 2024, а обвинувачених ОСОБА_14 , 1969 року народження, та ОСОБА_15 , 1975 року народження, до 14 липня 2024 року.

По закінченню продовжених строків дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачені підлягають негайному звільненню з-під варти.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, в той же строк з моменту вручення їм копії ухвали.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3