КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/2675/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

07 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №0001864 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2022 року у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, із середньою освітою, неодружений, громадянин України, не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2023 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 року обмеження волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 наступні обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено долю щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно вироку суду, 02 вересня 2022 року, приблизно о 12 год. 55 хв. ОСОБА_6 проходив повз житловий будинок АДРЕСА_2 , де на землі біля дерева знайшов поліетиленовий згорток чорного кольору. Після цього ОСОБА_6 підняв вищевказаний поліетиленовий згорток чорного кольору та роздивившись його вміст побачив, що у ньому знаходиться зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору. Будучи особою, яка періодично вживає психотропні речовини, ОСОБА_6 припустив, що у знайденому поліетиленовому згортку чорного кольору всередині якого зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, знаходиться психотропна речовина -«PVP». У цей час у ОСОБА_6 виник умисел, спрямований на безоплатне незаконне придбання для подальшого власного вживання вищевказаної психотропної речовини.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_6 підняв із землі знайдений ним поліетиленовий згорток чорного кольору всередині якого зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, роздивившись його вміст впевнився що всередині знаходиться особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено - «PVP», чим безоплатно незаконно придбав вищевказану психотропну речовину.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_6 помістив безоплатно придбаний ним поліетиленовий згорток чорного кольору всередині якого зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору - «PVP» до кишені своєї поясної сумки чорного кольору та став незаконно зберігати при собі для власного вживання без мети подальшого збуту. Після чого ОСОБА_6 , зберігаючи при собі поліетиленовий згорток чорного кольору всередині з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - «PVP», попрямував далі у власних справах.

Того ж дня 02 вересня 2022 року приблизно о 13 год.20 хв.працівниками поліції за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8-А, виявлено ОСОБА_6 , який повідомив, що зберігає при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP». У подальшому, 02 вересня 2022 року у період часу з 13 год.55 хв.до 14 год.00 хв., під час проведення огляду місця події, що проводився на ділянці місцевості за адресою: м. Київ, вул. Будівельників, 8-А, ОСОБА_6 у присутності двох понятих, на прохання працівників поліції, добровільно надав поліетиленовий згорток всередині якого зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, який знаходився у кишені його поясної сумки чорного кольору. Після чого дізнавач відділу дізнання добровільно вилучив виявлений у ОСОБА_6 поліетиленовий згорток чорного кольору всередині якого зіп-пакет з кристалічною речовиною білого кольору, що містить в своєму складі психотропну речовину, обіг якої заборонено - «PVP», масою 0,624 г, яку ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав для подальшого власного вживання без мети збуту.

Згідно висновку експерта № СЕ-19/111-22/36747-НЗПРАП від 06 жовтня 2022 року:

1. Надана на дослідження кристалоподібна речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено.

2. Надана на дослідження кристалоподібна речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено- PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іль-пентан-1-он).

Маса PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іль-пентан-1-он) в кристалоподібній речовині складає 0,624 г.

PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іль-пентан-1-он), згідно з Постанови КМУ від 06 травня 2000 року № 770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ», є психотропною речовиною.

Згідно наказу МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться в незаконному обігу», кримінальна відповідальність за придбання та зберігання психотропної речовини - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іль-пентан-1-он), у невеликих розмірах настає в тому разі, коли таке придбання та зберігання перевищує вагу зазначеної в таблиці граничної величини, а саме до 0,15 г.

Таким чином з`ясовано, що ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на суворість вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2022 та не відповідність принципам достатності для виправлення виного, просить вирок змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів громадян.

В обґрунтування своїх вимог апелянт зазначає, що обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_6 , у відповідності до ст. 66 КК України є визнання вини в повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству. Також ОСОБА_6 раніше не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності. Вчинив не злочин, а проступок, шкода вказаним проступком нікому не завдана, відсутній цивільний позов. Окрім того, ОСОБА_6 має стійки соціальні зв?язки: проживає разом із матір`ю, негативних відзивів та характеристики за місцем проживання відсутні, на обліку у психлікарні не перебуває. Апелянт вказує, що з урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин суд першої інстанції мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_6 менш суворе покарання в межах санкції статті.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у незаконному придбані та зберігані психотропної речовини без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються встановленими органом досудового розслідування обставинами, які досліджувались у спрощеному провадженні, а тому згідно із ч. 1 ст. 394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають та не оспорюються учасниками судового провадження, як і правильність кваліфікації дій обвинуваченого.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного його підзахисному ОСОБА_6 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Якщо санкція закону, за яким особу визнано винною, нарівні з обмеженням волі на певний строк передбачає більш м`які види покарання, при постановленні вироку потрібно обговорювати питання пропризначення покарання, не пов`язаного з обмеженням волі. У разі обрання покарання у виді обмеження волі це рішення також має бути вмотивовано увироку.

Додержання цих вимог закону вимагає, що в кожному конкретному випадку суд, призначаючи покарання, повинен мотивувати у вироку, чому саме цей вид покарання він вважає за необхідне призначити обвинуваченому і чому саме обрана ним конкретна міра цього виду покарання є достатньою для досягнення цілей, сформульованих у ч. 2 ст. 50 КК України.

Водночас, суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 вимог вищезазначених норм кримінального закону не дотримався. Так, призначаючи покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, дані щодо особи обвинуваченого, який на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, зареєстрований та має постійне місце проживання у м. Києві, раніше не судимий, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставиною, яка згідно ч.1 ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 суд першої інстанції визнав та врахував щире каяття у вчиненому. Разом з тим, призначив найбільш тяжкий вид покарання, передбачений санкцією статті, у виді обмеження волі та звільнив від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. При цьому, суд не навів у вироку мотивів про те, чому мети покарання неможливо досягти при застосуванні одного із заходів примусу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 309 КК України, які не пов`язані з обмеженням волі.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з їх класифікації, що передбачена нормами ст. 12 КК України, а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо кримінальне правопорушення вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо.

Так, беручи до уваги обставини вчинення діяння, його наслідки, зокрема, незначний розмір психотропної речовини («PVP » масою 0,624 г.), що ОСОБА_6 придбав, підібравши на вулиці, та який цього ж дня на прохання працівників поліції добровільно видав останнім, відношення обвинуваченого до вчиненого і дані про його особу, а саме те, що ОСОБА_6 свою винуватість у скоєному повністю і беззаперечно визнав, вперше вчинив кримінальний проступок, має місце реєстрації та постійне місце проживання в м. Києві, неофіційно працює, а також враховуючи всі встановлені та доведені відомості у справі, що впливають на захід примусу, з урахуванням наявності обставини, яка пом`якшує покарання (щире каяття у вчиненому) та відсутності обставин, які б його обтяжували, колегія суддів вважає за можливе застосувати до обвинуваченого покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді штрафу в мінімальному розмірі, встановленому для даного виду покарань. На переконання колегії суддів, саме таке покарання, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, визначеним у ст. 65 КК України, є співмірним зі ступенем тяжкості вчиненого ним кримінального проступку і даним про його особу, справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За правовою позицією, висловленою у постанові Великої палати Верховного Суду від 07 грудня 2021 року (справа № 617/775/20, провадження № 13-110кс21), зміна за результатами розгляду апеляційної, касаційної скарги покарання у виді позбавлення чи обмеження волі, від відбування якого особу було звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК на штраф, не є погіршенням правового становища обвинуваченого, засудженого.

Призначення апеляційним судом покарання у виді штрафу, замість призначеного судом першої інстанції покарання у виді обмеження чи позбавлення волі зізвільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК не є: «застосуванням більш суворого покарання» в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК; «неправильним звільненням від відбування покарання» в розумінні п. 4 ч. 1 ст.420 КПК; «іншим погіршенням становища обвинуваченого» в розумінні ч. 2 ст 404 і ч. 1 ст. 421 цього Кодексу, у зв`язку із чим задоволення відповідних апеляційних вимог сторони захисту з огляду на приписи ст. 420 КПК не вимагає скасування у відповідній частині вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку. Таке рішення суд апеляційної інстанції постановляє у формі ухвали.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги захисника та зміни вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2022 на підставі ч.2 ст. 409 КПК України, пом`якшення призначеного ОСОБА_6 покарання з одного року обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2022 у кримінальному провадженні №0001864 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 змінити в частині призначеного покарання.

Пом`якшити призначене ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання з одного року обмеження волі із застосуванням статей 75, 76 КК України до штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4