Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.02.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/712/23 за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023.

Цією ухвалою обвинувальний акт, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, несудимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, у кримінальному провадженні № 0001672 від 11.08.2023, повернуто прокурору внаслідок його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 обвинувачується в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого, вчиненого за наступних обставин.

10.08.2023 близько 23 год 30 хв у ОСОБА_8 , який перебував за кермом автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. М. Баб`яка в м. Ужгороді у напрямку до вул. Загорська, через ненадання переваги у русі згідно правил дорожнього руху на ділянці проїжджої частини дороги з круговим рухом, виник конфлікт із потерпілим ОСОБА_10 , який рухався на автомобілі марки «Skoda» моделі «Octavia А5», білого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , зі сторони Слов`янської набережної. У подальшому, вже знаходячись навпроти гіпермаркету «Епіцентр» по вул. М. Баб`яка в м. Ужгороді, після зупинки транспортних засобів та отримання зауваження від ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , який тривалий час займався спортом, володів навиками нанесення ударів у системі спеціальних видів боротьби (бойового самбо), на ґрунті раптових особистих неприязних відносин та словесного конфлікту вийшов зі свого автомобіля та підійшовши до потерпілого ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи настання таких наслідків, розуміючи, що наносячи без будь-якого попередження удари руками потерпілому, який цього не очікував і не спроможний був захищатися, розраховуючи на особливу силу ударів і такі можливі наслідки, як різке падіння потерпілого й удар

-2-

головою об тверду поверхню землі (асфальт), з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , у невстановленій органом досудового розслідування послідовності, руками наніс останньому декілька ударів по тілу та в область голови, від чого ОСОБА_10 не втримався на ногах, впав з висоти власного зросту на асфальтобетонне покриття, вдарившись при цьому задньою частиною голови та втратив свідомість. Після чого ОСОБА_8 , нехтуючи моральними та правовими нормами, сів до свого автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Touareg», білого кольору, номерний знак НОМЕР_1 та поїхав у невідомому напрямку з місця пригоди.

Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , будучи доставленим каретою екстреної медичної допомоги за повідомленням очевидців даної події, до лікувального закладу, не приходячи до свідомості, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 07 год 25 хв помер у палаті Закарпатського ОКЦНН.

Смерть ОСОБА_10 , відповідно до висновку експерта, настала внаслідок важкої черепно-мозкової травми, у вигляді лінійних переломів пірамідки правої скроневої кістки та потиличної кісток справа, супроводжувався субдуральним крововиливом в область правої гемісфери, субарахноїдальними крововиливами, забоєм головного мозку з послідуючим розвитком енцефаломаляції, травматичного набряку та набухання речовини головного мозку, що і явилось безпосередньою причиною смерті його. Вказаний висновок про причину смерті підтверджується виникненням при дослідженні трупа ОСОБА_10 вказаних вище травматичних ушкоджень, явищ енцефаломаляції та набряку речовин головного мозку, а також підтверджується даними судово-гістологічного методу дослідження.

При судово-медичному дослідженні трупа громадянина ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді: крововиливу у м`які тканини голови потиличну-завушну ділянку справа; лінійного перелому пірамідки скроневої кістки справа та потиличної кістки справа; субдурального крововиливу справа; субарахноїдальних крововиливів; забою головного мозку правої гемісфери; чолової та скроневої часток лівої гемісфери.

Враховуючи характер та локалізацію, вищевказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів з переважаючою травмуючою поверхнею, якою може бути підлягаюча тверда площина, по ударному механізму дії і являється характерним для спричинення при падінні потерпілого з висоти власного зросту з наступним ударом правою завушно-потиличною ділянкою голови об тверду площину, можливо як з наданням тілу прискорення так і без придання прискорення, не задовго до госпіталізації в КНП «ЦМКЛ`УМР, та можуть вкладатися в час події, яка мала місце 10.08.2023.

Тілесні ушкодження у вигляді вищеописаної черепно-мозкової травми стосовно живих згідно п. 2.1.3. (б, в, г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 кваліфікуються, як тяжкі тілесні ушкодження, які в кінцевому результаті привели до смерті його і знаходяться в прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

В ухвалі суду зазначено, що в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України в обвинувальному акті при формулюванні пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення не зазначено психічне ставлення такого до суспільно небезпечного наслідку у вигляді смерті ОСОБА_10 , не зазначено усвідомлення ОСОБА_8 можливості настання смерті потерпілого в результаті завдання йому тяжких тілесних ушкоджень (одночасно вказуючи що ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи настання таких наслідків вчиняв ряд дій), не зазначено мотивів, з яких діяв ОСОБА_8 , причини припинення ОСОБА_8 дій, неконкретизованого часу, дати та місця вчинення кримінального правопорушення, що, на переконання суду дає підстави вважати, що викладене в обвинувальному акті формулювання обвинувачення не відповідає правовій

-3-

кваліфікації кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України. Також судом констатовано, що наведені в обвинувальному акті, а саме у сформульованому обвинуваченні, фактичні дані у своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, з огляду на його правову кваліфікацію за ч. 2 ст. 121 КК України, що дає підстави для висновку про недотримання прокурором вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, може вплинути як на право ОСОБА_11 на захист, так і на права потерпілої сторони у кримінальному провадженні та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити ОСОБА_11 під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали та призначення нового розгляду даного кримінального провадження в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання. Свої вимоги мотивує тим, що ухвала суду від 14.11.2023 є незаконною у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що під час підготовчого судового засідання не було встановлено таких порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкоджали призначенню цього кримінального провадження до судового розгляду. Складений щодо ОСОБА_8 обвинувальний акт, у супереч наведеним в оскаржуваній ухвалі твердженням, відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а зазначені в ухвалі суду підстави для його повернення прокурору є необґрунтованими. Суддя під час підготовчого судового засідання вдався до оцінки та дослідження висунутого ОСОБА_8 обвинувачення, що суперечить вимогам КПК України.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання апеляційної скарги, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який вказав на безпідставність апеляційної скарги прокурора та обґрунтованість ухвали суду, представника потерпілого-адвоката ОСОБА_7 , який не заперечив проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив її задовольнити, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною першою статті 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, в підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи,

-4-

які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

До обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); 4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; 5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

З аналізу змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_8 вбачається, що такий містить анкетні відомості обвинуваченого, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, формулювання обвинувачення та інші, передбачені законом відомості.

Апеляційний суд вважає, що в обвинувальному акті, зокрема у формулюванні обвинувачення, викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, зазначені всі елементи складу кримінального правопорушення, а саме визначені суб`єкт, об`єкт, суб`єктивна та об`єктивна сторона кримінального правопорушення, також визначено час, місце, мотиви, мету та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 13 ст. 3 КПК України обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим кодексом.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 24.11.2016 (справа № 5-328кс16).

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд покликаний вбачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980).

-5-

Конкретності саме змісту обвинувачення стосується й рішення Європейського суду у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000, що відображає послідовну рекомендацію цієї міжнародної установи про пріоритетність неформального розуміння поняття «обвинувачення» національними судами.

Суд першої інстанції, мотивуючи підстави для повернення обвинувального акту посилався на те, що обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, оскільки не містить конкретне формулювання обвинувачення, що порушує гарантоване право обвинуваченого бути поінформованим про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту.

Разом з тим, з обвинувального акту вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які, відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, відсутність розміру завданої шкоди та відомості щодо процесуальних витрат, викладено чітко і конкретно.

При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Що стосується обвинувального акту щодо ОСОБА_8 , то наведені в ньому фактичні дані у своїй сукупності дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

З огляду на це конкретність викладення фактичних обставин у даному кримінальному провадженні, а отже, і обвинувачення ОСОБА_8 не викликає сумнівів.

Твердження суду про те, що в обвинувальному акті не зазначено при формулюванні пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення про психічне ставлення такого до суспільно небезпечного наслідку у вигляді смерті ОСОБА_10 , не зазначено усвідомлення ОСОБА_8 можливості настання смерті потерпілого в результаті завдання йому тяжких тілесних ушкоджень, а також мотивів, з яких діяв ОСОБА_8 , причини припинення ОСОБА_8 дій, неконкретизованого часу, дати та місця вчинення кримінального правопорушення, слід визнати необґрунтованими, оскільки відсутні підстави стверджувати, що зміст обвинувачення ОСОБА_8 є неконкретним, а тому висновки суду першої інстанції про те, що формальне недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України вплинуло на захист ОСОБА_8 та є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке обумовлює повернення обвинувального акту прокурору для усунення недоліків, слід визнати необґрунтованими.

Формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора, а тому викладаються в обвинувальному акті у такому виді, як це вважає за необхідне прокурор.

Питання про узгодженість викладення в обвинувальному акті, власне, фактичних обставин кримінального провадження, а також узгодженість викладених фактичних обставин з правовою кваліфікацію кримінального правопорушення, як і конкретизація правової кваліфікації кримінального правопорушення не може бути предметом розгляду у підготовчому судовому засіданні, оскільки на цій стадії судового провадження суд не вправі вдаватися до оцінки вказаних обставин.

-6-

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі, передбачені ст. 314 КПК України в частині питань, які відносять до компетенції суду під час проведення підготовчого судового засідання, розпочавши вирішувати питання щодо кваліфікації дій обвинуваченого, що можливо лише під час судового розгляду, під час якого відповідно до ст. 337 КПК України, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акта підлягатиме доведенню під час судового розгляду і у випадку, передбаченому ст. 338 КПК України може бути змінений. Натомість, повертаючи обвинувальний акт прокурору співставляючи формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію, суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України на стадії підготовчого засідання. Тобто, суд фактично надав оцінку доведеності обвинувачення, сформульованого в обвинувальному акті прокурором, що має досліджуватись і встановлюватись судом під час безпосередньо здійснення судового провадження, а не на стадії підготовчого засідання.

При цьому, колегія суддів констатує, що повертаючи обвинувальний акт з вищезазначених підстав, суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, що суперечить засадам кримінального судочинства.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому суд першої інстанції прийняв рішення про повернення обвинувального акту прокурору в зазначеному кримінальному провадженні помилково, всупереч вимогам кримінального процесуального закону, без повного та об`єктивного дослідження всіх обставин, що, як наслідок, призвело до безпідставного затягування розгляду кримінального провадження та потягло порушення принципу дотримання розумних строків.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пункт 3 частини 1 статті 409 КПК України передбачає, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду обвинувального акту після скасування судом апеляційної інстанції ухвали про його повернення прокурору, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати норми ст. 7, 9 КПК України

Частина 6 статті 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, законність, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, публічність, диспозитивність, гласність і відкритість судового провадження та його розумність строків.

-7-

Отже, колегія суддів вважає, що обвинувальний акт у зазначеному кримінальному провадженні відповідає вимогам КПК України, тому апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції про його повернення прокурору, підлягає скасуванню з направленням кримінального провадження на новий розгляд в іншому складі суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2023 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному 11.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001672 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - скасувати і призначити новий розгляд обвинувального акту щодо ОСОБА_8 в суді першої інстанції зі стадії підготовчого засідання в іншому складі.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді