Справа № 953/2890/23
н/п 1-кс/953/4803/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" липня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000695 від 10.11.2022, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2024 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 про накладення арешту з позбавленням права на відчуження та розпорядження на майно, що належить ОСОБА_5 :земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0498 площею 0.25 ґа (2500 кв.м.), оціночна вартість 66991,44 грн.; земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0469 площею 0.25 ґа (2500 кв.м.), оціночна вартість 37538,73 грн.; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47.1 кв.м., з житловою площею 18,4 кв.м., площа земельної ділянки 2500 кв.м., оціночна вартість 142188,68 грн; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., площа земельної ділянки 400 кв.м., оціночна вартість 28233 грн.

Дане клопотання обґрунтоване тим, що відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000695 від 10.11.2022 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Сторона обвинувачення зазначає, що відповідно до санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна та/або без такої.

Стороною обвинувачення встановлено, що ОСОБА_5 на праві власності належить: земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0498 площею 0.25 ґа (2500 кв.м.); земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0469 площею 0.25 ґа (2500 кв.м.); житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 47.1 кв.м., з житловою площею 18,4 кв.м., площа земельної ділянки 2500 кв.м.; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., площа земельної ділянки 400 кв.м..

Сторона обвинувачення, посилаючись на вимоги ст.170 КПК України, з метою можливої конфіскації вказаного майна за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Сторона обвинувачення в судове засідання не з`явилася, про місце, дату та час розгляду клопотання повідомлялася у встановленому законом порядку. Слідчий ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності у зв`язку зі службовою занятістю, клопотання підтримує та просить задовольнити.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання прокурора про арешт майна розглядається без повідомлення власника майна, відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України.

Слідча суддя, дослідивши додані до клопотання документи, яким слідчий обґрунтовує свою вимогу, встановила наступне.

Як вбачається із витягу з ЄРДР, Головним управлінням Національної поліції в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000695 від 10.11.2022 .

Відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 111-1 КК України внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.11.2022 за фактом того, що в період часу з березня 2022 року та не піаніше 11.09.2022 на тимчасово окупованій території м. Ізюм та Ізюмського району Харківської області військовослужбовцями РФ та самопроголошеною Харківською військово-цивільною адміністрацією створено незаконний орган влади - Військова-цивільна адміністрація м. Ізюм та Ізюмського району Харківської області. До вказаної адміністрації призначені на посади, на добровільній основі, особи, які надавали допомогу державі агресору, виконуючи адміністративно-господарські та організаційно-розпорядчі функції органів влади, в інтересах держави-агресора.

ОСОБА_5 о 09 годині 20 хвилин 10.06.2024 у кримінальному провадженні №0000695 від 10.11.2022 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст.131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Частиною 3 ст.132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з вимогами ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до п.3,4 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, а також з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Згідно з ч.5 ст.170 КПК України арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна (ч. 10 ст. 170 КПК України).

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 10, 11 ст. 170 КПК).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; можливість спеціальної конфіскації майна; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідча суддя зазначає, що на даній стадії кримінального провадження суд не вирішує питання наявності в діянні особи складу кримінального правопорушення та винуватості особи у вчиненні такого правопорушення, які вирішуються судом при ухваленні вироку, відповідно до вимог ч.1 ст.368 КПК України, а лише встановлює наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, що може слугувати підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, на підставі поданих стороною обвинувачення до клопотання матеріалів.

З огляду на те, що кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування, слідча суддя лише на підставі розумної та об`єктивної оцінки отриманих доказів визначає чи виправдовують вони в своїй сукупності факт проведення досудового розслідування та чи дозволяють встановити причетність особи до вчинення кримінального правопорушення, яка є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходу забезпечення кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання слідчою суддею встановлено, що повідомлена ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України, обґрунтовується наданими стороною обвинувачення документами.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , слідча суддя приходить до висновку, що досліджені в межах розгляду даного клопотання документи свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що сталися події кримінальних правопорушень, які дали підстави для повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Згідно з даними, які містяться в Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 380350889 від 27.05.2024, ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 12.05.1998 Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, належить:

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0498, площею 0.25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0469 площею 0.25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

- житловий будинок загальною площею 47.1 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування: :01:001:0469, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28;

- житловий будинок загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., площа земельної ділянки 400,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 9396623.

Вирішуючи питання про правову підставу для забезпечення кримінального провадження слідча суддя зазначає, що санкція статті, передбачено ч.5 ст.111-1 КК України, інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбачає призначення покарання з можливістю конфіскації майна.

Досліджені слідчою суддею документи дають підстави для висновку, що заявлена слідчим мета забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, може бути досягнута через застосування саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна підозрюваного, оскільки вразі його не застосування призведе до втрати, передачі майна.

Слід зазначити, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим. Отже, при вирішенні питання про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна підозрюваного ОСОБА_5 враховується розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, зважаючи на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідча суддя виходить з того, що критерії розумності та співрозмірності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Враховуючи наведене, слідча суддя приходить до висновку про накладення арешту на нерухоме майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_5 шляхом заборони його розпорядження та відчуження.

Слідча суддя зазначає, що арешт майна у цьому випадку необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження, а таке втручання у право власності є пропорційним, оскільки встановлює лише заборону розпорядження та відчуження (тобто, не забороняє користування).

При цьому, слідча суддя звертає увагу на те, що власники або володільці майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково (ч.1 ст.174 КПК).

Арешт майна також може бути скасовано повністю або частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч.2 ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 131, 132, 170 - 175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , про арешт майна, поданого в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000695 від 10.11.2022, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та відчуження на майно підозрюваного ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 12.05.1998 Київським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області, а саме:

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0498, площею 0.25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

- земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0469 площею 0.25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 228;

- житловий будинок загальною площею 47.1 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки місця розташування: :01:001:0469, площею 0,25 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 28;

- житловий будинок загальною площею 74,7 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., площа земельної ділянки 400,0 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна 9396623.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідча суддя - ОСОБА_1