ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря судового

засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001007 від 24.09.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Луцька, Волинської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, працюючого підсобним робітником ФОП ОСОБА_9 , раніше судимого:

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2016 року за ч.2 ст.286 КК України до п`яти років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки;

- вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2023 року за ч.1 ст.389 КК України до штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців 24 (двадцять чотири) дні, тобто до 24.12.2023 року,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.3 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано невідбуту частину додаткового покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2023 року, та остаточно призначено до відбуття ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) місяць 24 (двадцять чотири) дні.

Строк відбуття основного покарання у виді обмеження волі визначено рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2016 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

До Луцького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області 19.01.2021 року надійшов вирок суду стосовно ОСОБА_7 на виконання в частині додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки.

ОСОБА_7 08.02.2021 року під розпис ознайомлено з умовами відбування додаткового покарання, роз`яснено порядок виконання вироку та покладених на нього обов`язків, попереджено про відповідальність, в тому числі за ст. 389 КК України, за порушення умов відбування покарання, про що відібрано підписку.

Окрім цього, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2023 року, який вступив в законну силу 30.06.2023 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України - у виді штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. На підставі ч.3 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, приєднано невідбуту частину додаткового покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.03.2016 року, з урахуванням положень ст.72 КК України, та остаточно призначено покарання ОСОБА_7 у виді штрафу в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 25 500 (двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців 24 (двадцять чотири) дні, тобто до 24.12.2023 року.

До Луцького МВ філії ДУ «Центр пробації» у Волинській області 25.07.2023 року надійшов вирок суду відносно ОСОБА_7 на виконання в частині додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) місяців 24 (двадцять чотири) дні, тобто до 24.12.2023 року.

ОСОБА_7 07.08.2023 року під розпис ознайомлено з умовами відбування додаткового покарання, роз`яснено порядок виконання вироку та покладених на нього обов`язків, попереджено про відповідальність, в тому числі за ст.389 КК України, за порушення умов відбування покарання, про що відібрано підписку.

Однак, ОСОБА_7 , всупереч встановленому порядку відбування покарання, в порушення вимог ч.1 ст.34 КВК України в частині обов`язку засудженого виконувати судове рішення, будучи належним чином ознайомленим з умовами відбування додаткового покарання, порядком виконання вироку та покладених на нього обов`язків, діючи з прямим умислом, ухилився від відбування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортним засобом, а саме: 05.05.2023 року близько 13 години 58 хвилин, керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ ML 320 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на вулиці Карпенка-Карого у місті Луцьку, де був зупинений поліцейським офіцером громади ВП № 3 Луцького РУП ГУНП у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху, і притягнутий до адміністративної відповідальності згідно постанови у справі про адміністративні правопорушення від 05.05.2023 року: серії БАД № 81307 за ч.5 ст.121, ч.ч.1, 2 ст.122, ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КпАП України.

Окрім того, ОСОБА_7 , 17.06.2023 року близько 21 години 08 хвилин, керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ ML 320 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на вулиці Дубнівській у місті Луцьку, де був зупинений поліцейськими УПП у Волинській області ДПП за порушення Правил дорожнього руху, і притягнутий до адміністративної відповідальності згідно постанови у справі про адміністративні правопорушення від 17.06.2023 року: серії БАБ № 604349 за ч.1 ст.126 КпАП України.

Він же, 18.06.2023 року близько 10 години 03 хвилини, керував транспортним засобом MERCEDES-BENZ ML 320 з реєстраційним номером НОМЕР_1 , на вулиці Східній у місті Луцьку, де був зупинений поліцейськими УПП у Волинській області ДПП за порушення Правил дорожнього руху, і притягнутий до адміністративної відповідальності згідно постанови у справі про адміністративні правопорушення від 18.06.2023 року: серії ЕАС № 7185790 за ч.2 ст.122 КпАП України.

Окрім того, ОСОБА_7 , 09.08.2023 року близько 15 години 45 хвилин, керував транспортним засобом VOLKSWAGEN з реєстраційним номером НОМЕР_2 , на вулиці Дубнівській у місті Луцьку, де був зупинений поліцейським інспектором СРПП ВП № 3 Луцького РУП ГУНП у Волинській області за порушення Правил дорожнього руху, і притягнутий до адміністративної відповідальності згідно постанови у справі про адміністративні правопорушення від 09.08.2023 року: серії БАД № 812266 за ч.1 ст.122, ст.125 КпАП України.

Таким чином, своїми умисними діями, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді позбавлення права займатись певною діяльністю, а саме позбавленні права керувати транспортними засобами, ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.389 КК України.

Захисник у поданій апеляційній скарзі, фактичні обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, не оскаржує, а лише міру покарання. Вважає, що суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання належним чином не оцінив і не взяв до уваги визнання останнім вини в повному обсязі, не заперечення ним встановлених досудовим розслідуванням обставин, щире каяття, поведінку обвинуваченого до і після скоєння кримінального правопорушення та характеризуючі дані стосовно ОСОБА_7 . Таким чином, на переконання сторони захисту, судом при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді обмеження волі терміном на 1 (один) рік допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість.

На думку захисника, суд з урахуванням усіх характеристик та пом`якшуючих обставин мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 за вчинене кримінальне правопорушення менш суворе покарання, а саме, передбачене санкцією ч.1 ст.389 КК України, у вигляді виправних робіт.

Сторона захисту просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.11.2023 року змінити в частині призначено покарання та призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді виправних робіт за місцем роботи терміном на один рік.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити за безпідставністю, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Суд апеляційної інстанції відповідно до ч.1 ст.404 КПК України переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.389 КК України, є правильними і ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, захисник обвинуваченого в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості.

Проте такі його доводи не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вирок суду стосовно ОСОБА_7 в оскаржуваній його частині вказаній нормі кримінального процесуального права відповідає.

Твердження захисника в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості та про наявність підстав для призначення менш суворого виду покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.389 КК України, ніж обмеження волі є безпідставними та не обгрунтованими виходячи із наступного.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги Закону були повністю дотримані судом першої інстанції.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу винного та обставини кримінального провадження, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, які відповідно до вимог ст.66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції відніс щире каяття, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.389 КК України, визнав повністю, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, а також повідомив, що шкодує про скоєне.

Обставин, які відповідно до вимог ст.67 КК України, обтяжують покарання ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Крім того, судом першої інстанції при визначенні виду і розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 враховано, що він повністю визнав свою винуватість, розкаявся у вчиненому, має постійне місце проживання та роботи, є особою молодого віку. Разом з тим, ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що судом першої інстанції правильно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 , вчинив нове кримінальне правопорушення будучи раніше засудженим вироком суду від 30.05.2023 року за аналогічний кримінальний проступок, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність останнього, вперте небажання стати на шлях виправлення, оскільки обвинувачений продовжив ухилятися від виконання вироку, зокрема, в частині додаткового покарання та неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху.

Поміж тим, важливо акцентувати увагу на кількість вчинених ОСОБА_7 епізодів кримінальних проступків та ту обставину, що вони вчиненні ним у дуже короткий строк після засудження вироком суду від 30.05.2023 року, післяознайомлення останнього з умовами відбування додаткового покарання, роз`яснення порядку виконання вироку, покладених на нього обов`язків, попередження про відповідальність, в тому числі за ст. 389 КК України. Вказані обставини, на переконання колегії суддів, беззаперечно свідчать про небажання та відсутність наміру ОСОБА_7 дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків, а також спростовують посилання захисника, що покарання у виді виправних робіт буде необхідним та достатнім для досягнення мети покарання.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.389 КК України, а саме у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з висновками суду першої інстанції щодо виду і строку призначеного ОСОБА_7 покарання та вважає його необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і таким, що не можна вважати надто суворим в даному випадку, як про це зазначає захисник в апеляції.

Наведені захисником доводи не містять у собі посилання на обставини, які можна було б вважати такими, що дають можливість призначення більш м`якого виду покарання, ніж обмеження волі, яке призначене у мінімальному розмірі.

Усі доводи сторони захисту, які викладені в апеляційній скарзі щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони, як вбачається з оскарженого вироку, фактично повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Таким чином, підстав для зміни вироку та пом`якшення обвинуваченому призначеного покарання шляхом призначення покарання у виді виправних робіт за місцем роботи, з мотивів наведених захисником, апеляційний суд не знаходить.

А тому, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржений вирок, - без змін.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 листопада 2023 рокустосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий:

Судді: