ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2245/24 Справа № 191/5816/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000783, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Синельникове Дніпропетровської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в посаді стрільця-снайпера 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст.89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Судом вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, на посаді стрільця-снайпера 3 мотопіхотного відділення 3 мотопіхотного взводу 1 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, діючи умисно, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.9,11,16,127,128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану», 31.08.2023 приблизно о 12:00 годин перебував за місцем мешкання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , де в нього раптово виник прямий злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

В цей же час 31.08.2023 приблизно о 12.00 годин ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_4 , реалізуючи свій злочинний намір, корисливих мотивів, впевнившись у тому, що його дії залишаються непомітними, переконавшись, що власник вказаної квартири та майна ОСОБА_9 вдома відсутній та за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, шляхом вільного доступу викрав майно, а саме: телевізор марки LG модель 42 CS560- ZD, телевізор марки Наіег 32 модель Smart TV MX та мікрохвильову піч марки Midea модель AM820CMF, після чого з місця вчинення злочину зник. Викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду на загальну суму 10806 (десять тисяч вісімсот шість) гривень.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_5 , не оскаржуючи висновків суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності вини ОСОБА_6 та правильності кваліфікації дій останнього, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене ОСОБА_6 покарання є надмірно суворим. Вказує на наявність обставин, які пом`якшують його покарання, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Зауважує, що ОСОБА_6 раніше не судимий, за місце проживання задовільно характеризується, має міцні соціальні зв`язки, на обліках у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває.

За наведених обставин, захисник вважає за можливе призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Заслухавши сторони кримінального провадження: прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги; обвинуваченого та його захисника, які кожен окремо підтримали доводи апеляційної скарги та просили вирок суду в частині призначеного покарання змінити; перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, як висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 . правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження та правова кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК України ніким з учасників судового розгляду не оскаржуються, тому з огляду на положення ст. 404 КПК України, колегією суддів в цій частині не перевіряються. Фактичні обставини та вина визнавались самим обвинуваченим в ході судового провадження в суді першої інстанції у зв`язку з чим судовий розгляд був проведений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, через що колегія суддів не входить в перевірку вказаних обставин.

Аналізуючи доводи сторони захисту щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає їх слушними з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з вказаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Колегія суддів враховує також практику Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 09.10.2018 у справі №756/4830/17-к), згідно якої визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зваживши на наведені обставини, суд з урахуванням положень, зокрема 75 КК України, приймає рішення про можливість чи неможливість звільнити особу від відбування покарання з випробуванням.

Положеннями ст. 414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

При цьому повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судова дискреція у кримінальному судочинстві.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65-67 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, при призначенні покарання у виді обмеження волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Суд, застосовуючи положення ст. 75 КК України при призначенні покарання, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням та вжитих заходів по їх усуненню, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Однак, приймаючи рішення про неможливість виправлення ОСОБА_6 за умов застосування до нього правил ст. 75 КК України, під час ухвалення вироку не отримали належної оцінки дані про особу обвинуваченого, вжиття останнім заходів по усуненню негативних наслідків спричинених кримінальним правопорушенням, а також не враховані інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного.

Так, ОСОБА_6 вину у вчиненому злочині визнав в повному обсязі, не змінював своєї позиції і не намагався приховати певні обставини, визнав всі обставини, викладені в обвинувальному акті, щиро розкаявся у вчиненому про, що заявив і в суді апеляційної інстанції, що слід віднести до обставин, які пом`якшують покарання. Колегія суддів також враховує відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Колегія суддів зважає на те, що обвинувачений раніше не судимий відповідно до положень ст. 89 КК України, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, завдану шкоду відшкодував у повному обсязі, шляхом повернення майна, тобто усунув негативні наслідки вчиненого злочину.

Окрім того потерпілий ОСОБА_9 будь-який претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не мав на суворому покаранні не наполягав.

Приймається до уваги також те, що ОСОБА_6 з часу вчинення інкримінованого злочину, а саме 31.08.2023 будь-яких протиправних дій, кримінально-караних діянь не вчиняв, дотримувався належної процесуальної поведінки під досудового та судового провадження, навіть з урахуванням того, що відносно нього не було застосовано запобіжного заходу.

Крім того, на час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не надано відомостей про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні інших злочинів, що саме по собі свідчить що досягнення мети виправлення останнього можливе і без ізоляції його від суспільства. Вказана форма пост кримінальної поведінки особи свідчать про те, що в особі винного відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Приймається до уваги, що відповідно до довідки Благодійного фонду Світле серце №162, ОСОБА_6 з 02.09.2023 знаходився у будинку реабілітації та соціальної адаптації при благодійній організації та проходив курс реабілітації та соціальної підтримки.

Колегія суддів зважає також на те, що обвинуваченому інкримінується вчинення лише одного епізоду крадіжки та негативні наслідки злочину усунуті під час досудового розслідування.

З огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, в даному конкретному випадку реальне відбуття ОСОБА_6 покарання у виді 5 років позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи тяжкість та обставини вчиненого злочину, рівень його суспільної небезпеки, який не пов`язаний із застосування насильства, зазначені вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання повне визнання вини, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, відсутність негативних наслідків злочину, а саме повернення викраденого майна, належну пост кримінальну поведінку, вважає, що виправлення ОСОБА_6 та попередження нових злочинів можливо досягти без відбування ним покарання, тобто ізоляції його від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Саме таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, є справедливим та домірним вчиненому кримінальному правопорушенню і є таким, що сприятиме виправленню обвинуваченого.

Окрім того, таке покарання дозволить ОСОБА_6 через недовготривалий час відповідно до його намірів, повернутися на військову службу.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, п. 1 ч. 1 ст. 413, ст. 414 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, в вирок суду в частині призначеного покарання зміні.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408 КПК, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , - задовольнити.

Вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000783, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_6 , засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на два роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4