Справа № 643/7674/23
Провадження № 1-кп/643/189/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

представника потерпілої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000312 від 02.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Харкова, громадянки України, раніше не судимої, з середньою освітою, не одруженої, зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

28.04.2023 року приблизно о 20:00 год. ОСОБА_4 прийшла до магазину «BeerMen», розташованому по вул. Михайлика, 4 у м. Харкові, для з`ясування стосунків з раніше знайомою їй ОСОБА_6 , яка працює у згаданому закладі реалізатором.

У ході словесного конфлікту, що виник на ґрунті тривалих неприязних стосунків, ОСОБА_4 , знаходячись напроти ОСОБА_6 , яка в той момент розмовляла по мобільному телефону, який тримала лівою рукою біля лівого вуха, маючи умисел на спричинення їй тілесних ушкоджень, нанесла один удар кулаком правої руки який влучив у мобільний телефон потерпілої, який в подальшому від сили удару влучив в область голови ОСОБА_6 . Після чого ОСОБА_4 усвідомлюючи, що внаслідок своїх дій спричиняє потерпілій ОСОБА_6 фізичний біль та тілесні ушкодження, не реагуючи на прохання потерпілої припинити протиправні дії, продовжувала вчинювати їх та намагаючись нанести другий удар відкритою долонею правої руки, нанесла удар, який прийшовся нігтями в скроню потерпілої зліва. Після чого ОСОБА_4 припинила свої протиправні дії та покинула місце вчинення правопорушення.

Внаслідок умисно нанесених ОСОБА_4 ударів, потерпілій ОСОБА_6 згідно висновку судово-медичного експерта спричинені ділянка травматичного набряку м`яких тканин, синець на голові, які виникли від дії тупих твердих предметів за механізмом тертя-ковзання.

У ході судового розгляду потерпілою заявлено клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку з примиренням між обвинуваченою та потерпілою. Потерпіла зазначила, що примирилась з обвинуваченою, жодних претензій до обвинуваченої вона не має, завдані збитки обвинувачена повністю відшкодувала. При цьому, потерпіла подала заяву про відмову від цивільного позову, який нею був заявлений в порядку ст. 128 КПК України.

Представник потерпілої підтримала заявлені потерпілою клопотання та просила суд задовольнити їх.

Обвинувачена у судовому засіданні вибачилася перед потерпілою, у скоєному розкаялася, а також підтримала заявлене потерпілою клопотання та надала згоду на її звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з її примиренням з потерпілою.

Захисник ОСОБА_5 клопотання потерпілої про закриття кримінального провадження підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Заслухавши у судовому засіданні думку прокурора, потерпілої та її представника, обвинуваченої та її захисника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для закриття кримінального провадження, враховуючи наступне.

Однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника.

Положеннями ст. 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як на тому наголошено у абз. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий». Так, у частині 1 статті 55 КПК встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Суд зазначає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 КК України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Звертаючись до телеологічного (цільового) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст. 46 КК України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, суд зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 КК України.

Право на примирення у ст. 46 КК України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У ст. 46 КК України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим:

1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо:

- вона вчинила злочин вперше;

- вчинене нею діяння належить до кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину;

- її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину;

- повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Для застосування ст. 46 КК України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Під вчиненням злочину вперше у ст. 46 КК України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).

При визначенні особи такою, що вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК (в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.

Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи.

У даному випадку судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що обвинувачена вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до приписів ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття.

Враховуючи те, що ст. 46 КК України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, посилання на об`єкт злочину має значення лише для встановлення самого складу злочину, передбаченого ст. 125 КК України, і при застосуванні ст. 46 КК України значення немає.

Зміст ст. 46 КК України свідчить, що передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути лише вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто фізичній особі, якій заподіяна моральна, матеріальна, або фізична шкода і яка визнана потерпілою відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України.

У судовому засіданні 15.02.2024 року обвинувачена принесла свої вибачення потерпілій, у вчиненні скоєного розкаялася. При цьому судом було встановлено, що обвинувачена правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого їй обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 125 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої її позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченій у провину, дійсно мало місце, вчинене нею, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самою обвинуваченою.

Крім того, у судовому засіданні судом неодноразово було роз`яснено і встановлено, що обвинувачена цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 КК України.

Під час судового засідання 15.02.2024 року потерпіла просила звільнити від кримінальної відповідальності обвинувачену у зв`язку з примиренням, зазначивши, що з обвинуваченою вони примирились, жодних претензій до неї вона не має. При цьому, потерпіла пояснила, що примирення з обвинуваченою є добровільним, жодного тиску на неї не вчинялось.

Таким чином, у судовому засіданні 15.02.2024 року суд пересвідчився у дійсному волевиявленні потерпілої щодо примирення з обвинуваченою. При цьому, інтереси потерпілої жодним чином не порушуються.

Положеннями ч. 1 ст. 285 КПК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає необхідним на підставі ст. 46 КК України звільнити обвинувачену від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Що стосується заявленого потерпілою цивільного позову, суд зазначає наступне.

Так, в ході судового провадження потерпілою в порядку ст. 128 КПК України заявлено цивільній позов до обвинуваченої про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (2 219, 67 грн. матеріальна шкода, 30 000, 00 грн. моральна шкода, 1 003, 72 грн. витрати на проведення товарознавчого дослідження).

У судовому засіданні 15.02.2024 року потерпілою ОСОБА_6 подано заяву про відмову від цивільного позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 вищевказаної норми процесуального права передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з п. 1 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У судовому засіданні 15.02.2024 року судом на виконання вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України роз`яснено потерпілій наслідки такої процесуальної дії як відмова від цивільного позову.

Враховуючи, що відмова від позову є формою реалізації передбаченого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про прийняття відмови потерпілої від цивільного позову в цій справі.

У зв`язку з тим, що потерпіла (цивільний позивач) з власної ініціативи письмовою заявою відмовилася від позову і відмова прийнята судом, провадження у справі за цивільним позовом підлягає закриттю на підставі ч. 3 ст. 206 та п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. 284 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 на підставі ст. 46 КК України від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Прийняти відмову потерпілої ОСОБА_6 від цивільного позову.

Кримінальне провадження № 0000312 від 02.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Закрити провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (2 219, 67 грн. матеріальна шкода, 30 000, 00 грн. моральна шкода, 1 003, 72 грн. витрати на проведення товарознавчого дослідження) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Судові витрати та речові докази по справі відсутні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційної скарги поновлено, вважається, що ухвала набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1