ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1153/24 Справа № 205/8703/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , подану на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч. 4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком до 24-00 години 12 квітня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000930 від 10.10.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч. 4 ст.185 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_7 , будучи раніше судимим 26.04.2019 року, в період часу з 18:00 07.10.2021 року по 14:00 08.10.2021 року перебуваючи у дворі багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 невстановленим досудовим розслідуванням предметом відчинив в`їздні ворота металевого гаражу та проник до приміщення, де заволодів мотоциклом «JL Ninza» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 номер VIN НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_8 , вартість якого відповідно до висновку експерта №5228 від 29.12.2021 року складає 25765,28 грн. таз місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане із проникненням в інше сховище, вчинене повторно.

Крім того, ОСОБА_7 22.10.2022 року близько 04:00 знаходячись на території гаражного кооперативу «Гарант», що розташований за адресою: м.Дніпро, вул.. Ватутіна, 5Г, а саме біля гаражу № НОМЕР_3 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих , скориставшись відмичкою відкрив замок вищевказаного гаража та проник до нього. Перебуваючи у гаражі № НОМЕР_3 ОСОБА_7 викрав майно, що належить ОСОБА_9 , вартість якого, відповідно до висновку комплексної судової товарознавчої та транспортно-товарознавчої експертизи №6136/6137-22 від 03.11.2022 року складає 14 625 гривень, після чого утримуючи викрадене з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, тим самим спричинивши ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму 29467,50 грн.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфікуються за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана із проникненням в інше сховище, вчинена повторно..

Під час судового засідання ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч. 4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком до 24-00 години 12 квітня 2024 року включно.

Суд мотивував свої висновки тим, що сукупність обставин і наслідки інкримінованих ОСОБА_7 умисних злочинів, віднесених ст. 12 КК України до тяжких, які мають високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої наслідками для конкретних осіб, дають підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати та є реальними, у зв`язку з чим клопотання прокурора є обґрунтованим. Однак, суд вважає недоведеним та таким, що перестав існувати ризик можливого впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному проваджені. Також судом взято до уваги відомості про особу обвинуваченого, який є раніше судимим, не працевлаштованим, який не має постійного заробітку.

Крім того, судом враховано вік обвинуваченого, стан його здоров`я, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Не погодившись із рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обвинуваченому ОСОБА_7 змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою його постійного місця проживання: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не має міцних соціальних зв`язків є помилковими, оскільки останній має матір та цивільну дружину, які неодноразово були присутні у судових засіданнях.

Відсутність офіційного місця роботи у ОСОБА_7 слід розцінювати як тимчасовий фактор, який не може слугувати причиною вважати, що останній може переховуватись від суду.

Також, судом жодним чином не обґрунтовано те, чому неможливо застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 інших, більш м`яких, запобіжних заходів.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_6 підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просив про скасування ухвали суду першої інстанції та обрання щодо його підзахисного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту;

- прокурор ОСОБА_10 до зали судових засідань Дніпровського апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, обвинувачений ОСОБА_11 також був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, однак зв`язатись із ДУ "Дніпровська установа виконання покарань №4" для розгляду справи у режимі відеоконференції не вдалось можливим. У відповідності до положень ч.4 ст.405 КПК України їх відсутність не перешкоджає судовому розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисних тяжких злочинів, пов`язаних із посяганням на майно інших осіб, вчинених повторно, і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема цілодобового домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, що підтверджується наявність у останнього матері та цивільної дружини не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи сторони захисту в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість злочинів у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 , які відносяться до категорії тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу не має доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч.2 ст.289, ч. 4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком до 24-00 години 12 квітня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 16 лютого 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ч.2 ст.289, ч. 4 ст.185 КК України ОСОБА_7 строком до 24-00 години 12 квітня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4