судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 335/1430/23
провадження № 51-6174 км 23
В ході касаційного розгляду вказану касаційну скаргу було задоволено, ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
З рішенням колегії суддів суду касаційної інстанції щодо задоволення вимог касаційної скарги прокурора про скасування ухвали суду апеляційної інстанції та призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції погоджуюсь повністю.
Водночас, вважаю, що доводи касаційної скарги прокурора про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно відхилив доводи прокурора в частині уточнення часу вчинення ОСОБА_4 крадіжки майна потерпілої ОСОБА_5 , на мою думку, не заслуговують на увагу з огляду на положення, передбачені ч. 3 ст. 349 та ч. 2 ст. 394 КПК України.
Так, частиною 3 статті 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 419 КПК України, при залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
На мою думку, суд апеляційної інстанції в цій частині наведених вимог дотримався, оскільки, при постановленні ухвали останнім було зазначено що:
- при перевірці матеріалів провадження та оскаржуваного вироку суду, встановлено, що такий ухвалювався на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, та було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорювались, з`ясовано добровільність та істинність позицій учасників судового провадження, та судом першої інстанції роз`яснено положення про неможливість оскарження таких обставин в апеляційному порядку.
- обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю та дав показання по суті висунутого обвинувачення;
- обставини, про які зазначив прокурор, ніким із учасників не оспорювалися, та сам обвинувачений погодився із ними, що підтверджено останнім під час апеляційного розгляду.
На підставі наведених обставин, судом апеляційної інстанції констатовано, що прокурор був позбавлений можливості оскаржити вирок суду першої інстанції стосовно фактичних обставин провадження, зокрема часу вчинення злочину, що на мою думку, узгоджується із положеннями ч. 2 ст. 394 КПК України та в цілому відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Разом із тим, прокурором не наведено будь-яких обґрунтувань щодо того, яким чином зазначені обставини в цілому перешкодили постановити суду законне та обґрунтоване рішення в цій частині, з огляду на те, що частково в межах періоду, зазначеному у вироку, ОСОБА_4 перебував на волі, та у судовому засіданні, після з`ясування судом того, що він правильно розуміє зміст обставин, які ним не оспорювалися, останній підтвердив добровільність своєї позиції та надав показання про те, що саме ним було вчинено крадіжку майна у потерпілої ОСОБА_5 .
Суддя ОСОБА_1