Справа № 638/6846/24
Провадження № 1-кс/638/1524/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000861 від 12.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на вилучені в ході огляду місця події від 12.04.2024 за адресою: м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5: 12.04.2024 за адресою: АДРЕСА_1 : мобільний телефон марки «Iphone Xr», модель «MT412LL/A», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору у чохлі блакитного кольору, сім-карту НОМЕР_3 ; сім-карту «Т» № НОМЕР_4 ; сім-карту № НОМЕР_5 ; тримач для сім-карти: всередині вказаного мобільного телефону у слоті виявлено сім-карту № НОМЕР_6 , які упаковано в сейф-пакет PSP 1186570.

Клопотання обґрунтоване тим, що в ході проведення досудового розслідування встановлено, що 12.04.2024 року приблизно о 10 год. 30 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору (пособництво), збройним формуванням з метою завдання шкоди Україні.

У ході проведення огляду місця події старшим слідчим СВ Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області, лейтенантом поліції ОСОБА_6 , за адресою: м. Харків, Майдан Свободи, буд. 5, а саме: на відкритій ділянці, на тротуарі, біля парку «Шевченка», з метою встановлення усіх фактичних обставин справи, 12.04.2024, о 12 год. 12 хв. розпочато огляд місця події, який завершено 12.04.2024 о 12 год. 26 хв., під час якого, слідчому, громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно видав мобільний телефон марки «Iphone Xr», модель «MT412LL/A», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору у чохлі блакитного кольору. Під вказаним чохлом було виявлено сім-карту НОМЕР_3 ; сім-карту «Т» № НОМЕР_4 ; сім-карту № НОМЕР_5 ; тримач для сім-карти: всередині вказаного мобільного телефону у слоті виявлено сім-карту № НОМЕР_7 А. Вищевказаний мобільний телефон, сім-карти у кількості чотири штуки, тримач для сім-карти та чохол вилучено та поміщено до сейф-пакету PSP 1186570.

Постановою старшого слідчого СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Iphone Xr», модель «MT412LL/A», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору у чохлі блакитного кольору, сім-карту НОМЕР_3 ; сім-карту «Т» № НОМЕР_4 ; сім-карту № НОМЕР_5 ; тримач для сім-карти: всередині вказаного мобільного телефону у слоті виявлено сім-карту № НОМЕР_6 , які упаковано в сейф-пакет PSP 1186570 було визнано речовими доказами по кримінальному провадженню №0000861 від 12.04.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Виходячи з цього, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження щодо швидкого, повного та неупередженого розслідування, а також подальшого проведення необхідних слідчих дій під час досудового розслідування на теперішній час виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

У судове засідання учасники справи не з`явились, про слухання справи повідомлені, причин неявки не повідомили.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вивчивши доводи клопотання та наявність правових підстав для його задоволення, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000861, за фактом скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України.

12 квітня 2024 року в період часу з 12-12 год. по 12-26 год. старшим слідчим СВ Харківського районного управління поліції №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , проведено огляд місця події відкрита ділянка місцевості, що розташована поблизу буд. АДРЕСА_1 на тротуарі біля парку ім.Т.Г.Шевченка, в ході якого у ОСОБА_5 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Iphone Xr», модель «MT412LL/A», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору у чохлі блакитного кольору, сім-карту НОМЕР_3 ; сім-карту «Т» № НОМЕР_4 ; сім-карту № НОМЕР_5 ; тримач для сім-карти: всередині вказаного мобільного телефону у слоті виявлено сім-карту № НОМЕР_7 А.

Постановою слідчого СВ Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції України в Харківській області ОСОБА_7 від 13.04.2024 року вищевказані речі визнано речовими доказами.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, за вчинення якого, у разі визнання особи винуватою, суд може призначити покарання у виді конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.3 ч.2 ст.170 цього Кодексу), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

При вирішенні питання щодо встановлення наявності обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення суддя досліджує також питання дотримання стандарту доказування «обґрунтована підозра» у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Разом з цим стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи. Отже, на стадії досудового розслідування суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Відтак, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості саме для встановлення вини чи її відсутності у особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. The United Kingdom) від 28 жовтня 1994 року суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оцінюючи вилучені під час огляду майно на предмет наявності у них ознак речового доказу, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Майно, на яке прокурор просить накласти арешт та яке було вилучено в ході проведення огляду місця події, із огляду на обставини вчинення кримінального правопорушення, може містити відомості, що мають значення для розслідування кримінального провадження, так як у них могли зберегтися відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, отже відповідають ознакам речових доказів.

У вилученому мобільному телефоні та сім-картах можуть зберігатися відомості щодо обміну інформацією з особами, що можуть бути причетними до вчинення протиправних дії, які є предметом розслідування у кримінальному провадженні. У сім-картах могли зберегтися відомості про телефонні номери та sms-листування з особами, які можуть бути причетними до протиправних дії, які є предметом розслідування в кримінальному провадженні.

Необхідність накладення арешту обґрунтована тим, що існує необхідність у збереженні речових доказів, тобто запобіганні можливості приховати, пошкодити, зіпсувати, знищити чи перетворити інформацію, яка зберігається на мобільних телефонах і яку можна використати як доказ у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя звертає увагу на необхідність врахування характерних рис електронного документа, якими є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Встановлена законодавцем заборона на вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, комп`ютерної техніки тощо безпосередньо пов`язана із існуванням можливості копіювання інформації, яка на них знаходиться без вилучення носіїв, які самі по собі не мають доказового значення у конкретному кримінальному провадженні, а тому їх вилучення не буди сприяти досягненню основних завдань кримінального провадження.

В той же час, наведене не свідчить про те, що у разі неможливості з технічних причин здійснити копіювання інформації, такий носій має бути повернутий володільцю. В такому випадку, орган досудового розслідування має вжити відповідних процесуальних заходів, визначених положеннями КПК України, для відшукання, дослідження, фіксації та збереження відповідної інформації, зокрема шляхом проведення експертного дослідження.

Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування (на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна) інформація, яка міститься на вилученому телефоні та сім-картах, може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

З метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження майна в даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна, враховуючи можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, його фактичний статус як об`єкта кримінально протиправних дій, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Слідчий суддя враховує, що вказаний захід забезпечення майна є тимчасовим заходом, а тому у подальшому його власник має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту.

Разом з тим, з метою не порушення законних прав володільців майна, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, слідчий суддя вважає необхідним визначити стороні обвинувачення строк 1 місяць з дати постановлення даної ухвали, протягом якого надати стороні обвинувачення строк для здійснення огляду телефону та сім-карт, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаних носіях, для залучення до матеріалів кримінального провадження та зобов`язати прокурора, після спливу визначеного строку, передати на відповідальне зберігання вказане майно особам, у яких воно було вилучено відповідно, та попередити таких осіб про кримінальну відповідальність заст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст.98, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню №0000861 від 12.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111-2 КК України задовольнити частково.

Накласти у кримінальному провадженні №0000861 від 12.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України, арешт на вилучений в ході огляду місця події від 12.04.2024 року за адресою: м. Харків, майдан Свободи, буд. 5:

мобільний телефон марки «Iphone Xr», модель «MT412LL/A», IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 в корпусі білого кольору у чохлі блакитного кольору, сім-карту НОМЕР_3 ; сім-карту «Т» № НОМЕР_4 ; сім-карту № НОМЕР_5 ; сім-карту № НОМЕР_7 А

строком на один місяць з дати постановлення ухвали, протягом якого надати стороні обвинувачення строк для здійснення їх огляду, зняття виявленої інформації на електронні носії спеціалістами (експертами) в обсязі, необхідному для досягнення мети кримінального провадження та виготовлення копій даних, які містяться на вказаних носіях, для залучення до матеріалів кримінального провадження №0000861 від 12.04.2024, після спливу зазначеного терміну - зобов`язати прокурора передати на відповідальне зберігання вказане майно особам, у яких воно було вилучено відповідно, а саме ОСОБА_5 та попередити його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Виконання ухвали покласти на прокурора Шевченківської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1