Номер провадження: 11-сс/813/255/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 року про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України,

установив

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та в межах кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучене 28.07.2023 в ході проведення обшуку, а саме на: автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_8 та ключ від вказаного автомобіля.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна - адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді про накладення арешту є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає наступне:

- слідчим суддею в ухвалі не обґрунтована необхідність накладення такого арешту та його зв`язок з подіями, щодо яких здійснюється досудове розслідування;

- слідчим суддею не враховано порушення слідчим вимог КПК України, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна;

- слідчим суддею формально зазначено, що вилучене майно є речовим доказом, а арешт на майно накладається у зв`язку із можливою, в подальшому, конфіскацією майна, при цьому слідчим суддею не враховано, що цивільний позов у кримінальному провадженні, на який посилався прокурор у клопотанні, заявлений не до підозрюваного ОСОБА_8 , а до інших осіб;

- слідчим суддею накладено арешт на майно із посиланням на розмір інкримінованої шкоди від неправомірних дій, водночас відповідно до доданих до клопотання матеріалів, у кримінальному провадженні вже 7 особам повідомлено про підозру у вчинені того ж злочину, в якому підозрюється ОСОБА_8 ;

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що жодних даних, які б підтверджували факт придбання зазначеного автомобіля на грошові кошти, отриманні від злочинних дій, стороною обвинувачення не надано;

- слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_8 є багатодітним батьком, який виховує 3 неповнолітніх дітей, та в умовах повномасштабної збройної агресії, у зв`язку із відсутністю автомобілю, не зможе евакуювати своїх дітей у безпечне місце, що ставить під небезпеку життя та здоров`я його неповнолітніх дітей та членів сім`ї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч.ч.1-3 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні... ; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглядаючи клопотання слідчого про арешт майна зазначених вимог закону дотримався в повній мірі з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з клопотання, СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255-3, ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 187 КК України.

За обставин викладених у клопотанні, 28.07.2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених:

- ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво у придбанні права на чуже майно, шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 1 ст. 376-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне внесення неправдивих відомостей до автоматизованої системи, що функціонує в суді, вчинене службовою особою, яка має право доступу до цієї системи;

- ч. 2 ст. 376-1 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне внесення неправдивих відомостей до автоматизованої системи, що функціонує в суді, вчинене службовою особою, яка має право доступу до цієї системи, за попередньою змовою групою осіб.

Досудове розслідування у вказаному к/п №0000984 від 15.02.2016 року здійснюється, в тому числі за фактом заволодіння шахрайським шляхом квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала покійному батькові ОСОБА_10 , чим спричинено матеріальну та моральну шкоду у розмірі 1 500 000 грн.

Також, відповідно до матеріалів, долучених до клопотання, 28.07.2023 року в межах кримінального провадження №0000984 від 15.02.2016 року, ОСОБА_8 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України.

Разом із цим, 28.07.2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку був вилучений автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та ключ до нього, який належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 ( Т.1 а.с. 226).

Апеляційний суд вважає голослівними доводи апеляційної скарги про те, що слідчим у клопотанні не обґрунтована необхідність накладення такого арешту та його зв`язок з подіями, щодо яких здійснюється досудове розслідування, з огляду на те, що на даному етапі досудового розслідування ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 190, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України.

Так, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді, що вищезазначене майно може бути використане, як захід забезпечення цивільного позову заявленого в межах даного кримінального провадження для відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінальних правопорушень.

Окрім того, твердження захисника ОСОБА_7 щодо порушення стороною обвинувачення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України є необґрунтованим, оскільки відповідно до протоколу обшуку (а.с. 157-162), майно, а саме автомобіль марки «VOLKSWAGEN ID.4X», номер кузова (VIN): НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 та ключ до нього, було вилучене 28.07.2023 та відповідно до конверту відправлень (Т.1 а.с. 227), клопотання про арешт майна була подано до суду 29.07.2023, тобто із дотриманням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України.

Твердження сторони захисту про те, що цивільний позов заявлений не до підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів вважає такими, що не відповідають дійсності, та спростовується матеріалами справи.

Водночас, апеляційний суд враховує той факт, що ОСОБА_8 є багатодітним батьком, проте зауважує на тому, що зазначена обставина жодним чином не свідчить про неможливість накладення арешту задля забезпечення заявленого цивільного позову.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, враховуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 , в інтересах ОСОБА_8 , а також скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 24, 174, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 04.08.2023 року про накладення арешту на майно в межах кримінального провадження № 0000984 від 15.02.2016 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч.ч. 1, 2 ст. 376-1 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4