Справа № 359/9510/23
Провадження № 1-кп/359/282/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , її захисника адвоката ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною та відеофіксацією в залі суду кримінальне провадження № 0000638, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2022 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом, по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Бориспіль Київської області, українки, громадянки України, одруженої, працюючої прибиральницею у МХП Старинська птахофабрика, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , виданий 20.10.1995 року Бориспільським МРВ ГУ МВС України в Київській області, реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, за таких обставин.

17.03.2022 року близько 15 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи поруч із господарським приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин із ОСОБА_7 , виник злочинний намір на умисне знищення майна, яким користується остання, шляхом підпалу.

В цей же час ОСОБА_5 достовірно знаючи, що вказаним вище господарським приміщенням користується ОСОБА_7 , переслідуючи мету умисного знищення чужого майна шляхом підпалу, з мотивів помсти користувачу майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розбила скло у вікні, яке встановлене в господарському приміщенні, та в подальшому за допомогою запальнички, яку мала при собі підпалила фіранку, якою було облаштовано, розбите вікно, зсередини, внаслідок чого виникла пожежа.

Після чого ОСОБА_5 залишила місце вчинення злочину. Внаслідок пожежі було пошкоджено письмовий стіл, частину кухонного вугла, стіни та стеля мають сліди копоті, резинові рукавиці для виконання робіт електриків "Дніпро-М", 20 кулькових ручок марки "ВІС", два степлери № 24 марки "ЕсоnоМіх", два степлери № 10 марки "ЕсоnоМіх", п`ять пляшок клею ПВА марки "Вuromaх", чим було завдано матеріальний збиток потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 1 055 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинила умисне пошкодження майна шляхом підпалу, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

Допитана в ході судового розгляду обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчинені інкримінованого їй злочину визнала частково та показала, що між нею та потерпілою ОСОБА_7 склалися тривалі неприязні відносини. ОСОБА_7 є головою житлового кооперативу, і вчиняє будь-які дії, які вважає за потрібне. Конфлікти були ще навіть між її покійною матір`ю та ОСОБА_7 . Остання весь час ображала як її матір, так і її, говорячи різного роду завідомо неправдиві вигадки про них, що ганьбили їх репутацію. На її думку, у її матері на ґрунті конфлікту із ОСОБА_7 стався інсульт, після якого остання через 10 днів померла. У 2022 році, коли почалась війна, її син служив в ЗСУ, а ОСОБА_7 почала розпускати чутки, що він "сепаратист". Через ці події в неї все більше і більше накопичувалось негативних емоцій до ОСОБА_7 . Також між ними наявний конфлікт через комору у підвалі будинку, яка перебуває у користуванні її родини, де зберігаються їхні речі та речі ще кількох мешканців будинку. Ключі від цієї комори знаходяться у її родини, і коли необхідно, то вона її відкриває. Однак, ОСОБА_7 не бажає, щоб ця комара була в її користуванні, а бажала, щоб до неї був вільний доступ. 17 березня 2022 року сусід на ім`я ОСОБА_11 із кв. 71 повідомив, що за вказівкою ОСОБА_7 , двоє чоловіків вибили двері в її коморі. Спустившись у підвал, вона побачила, що двері в коморі були зняти, і стояли поруч. Такі дії ОСОБА_7 її обурили, стали останньою каплею, і вона на емоціях захотіла побити вікна у підсобному приміщенні, яке використовувала ОСОБА_7 , розташоване на подвір`ї поряд із їхнім будинком по АДРЕСА_3 . Вона відразу направилась до цього підсобного приміщення, де вибила вікно рукою, а потім не знає, що на неї найшло, вона дістала із карману запальничку і підпалила тюль, що висіла на вікні, і пішла звідти. Дії щодо підпалу тюлі були спонтанними, вона не хотіла спалити це підсобне приміщення, а бажала зробити якусь пакість ОСОБА_7 , з огляду на ті негативні емоції, які в неї за весь час накопились до останньої. Тому умислу на підпал в неї не було, і вона не бажала, щоб була пожежа, оскільки поряд знаходився і її сарай, і сараї інших мешканців, які також могли загорітись. Тому вона відразу після цього підійшла до чоловіка та сусіда, які стояли біля під`їзду, і повідомила їм, що там горить підсобне приміщення, і щоб вони йшли його гасити. Вона була впевнена, що вони все погасять, не буде якось значної пожежі, а тому пішла кудись ходити. Повернувшись через 15 хвилин, на місці події, вже була пожежна машина, і вона особисто повідомила, що це вона підпалила це підсобне приміщення. Вона участі у гасінні не приймала. Про наслідки пожежі вона навіть не думала, оскільки була впевнена, що там все швидко загасять і нічого страшного не станеться. Це господарське приміщення належить кооперативу, однак його використовує ОСОБА_7 . Що саме зберігалось у цьому підсобному приміщенні їй невідомо. Знає, що там стояли стіл і стілець. Іноді ОСОБА_7 вела там прийом громадян, але зазвичай там розпивали спиртні напої. Наслідки від пожежі вона не бачила, а тому їй невідомо, чи вони відповідають тим, що зазначені в обвинувальному акті. Після події вона усвідомила, що діяла на емоціях, їй дуже соромно за це. Водночас такі її дії були спровоковані поведінкою та діями ОСОБА_7 . Вона навіть намагалась виправити цю ситуації, а саме її чоловік пропонував ОСОБА_7 засклити вікно у підсобному приміщенні, однак остання відмовилась. Вона нічого не відшкодовувала ОСОБА_7 .

Не зважаючи на те, що обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винною лише частково, її вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 показала, що вона протягом останніх 38 років є головою житлового кооперативу "Ювілейний", до якого входять всі мешканці п`ятиповерхового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 . В її функціональні обов`язки входить забезпечення життєдіяльності АДРЕСА_4 , в їхньому будинку, періодично мешкає обвинувачена ОСОБА_5 . Покійна матір обвинуваченої постійно конфліктувала із нею. Конфлікт між нею та ОСОБА_5 розпочався із того часу, як ОСОБА_5 самовільно захопила частину підвального приміщення, відгородивши її стіною, поставивши там двері із замком, оскільки дозвіл на це їй ніхто не давав. У цій частині підвального приміщення розташовані: манометр, труби центрального водопроводу та кран, який перекриваю воду на весь будинок. Тому звичайно під час обслуговування будинку виникає необхідність доступу до цієї частини підвального приміщення. Водночас потрапити туди неможливо, оскільки ключ був лише у ОСОБА_5 . Взяти цей ключ також було неможливо, оскільки останньої ніколи не було вдома. Вона у ОСОБА_5 не забирала це приміщення, а просто просила надати туди вільний доступ. Однак, ОСОБА_5 на ці її звернення не реагувала. ОСОБА_5 неодноразово ображала її, висловлювала на її адресу різні неприємні вислови. Тому між ними склалися неприязні відносини. 17 березня 2022 року вона була за межами Київської області, допомагала облаштуватись переселенцями. Цього ж дня, десь після обіду, коли вона поверталась із м. Авдіївка, і їй почали телефонувати мешканці будинку, зокрема, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та інші, і повідомили, що горить її господарське приміщення (офіс). Також ОСОБА_14 в телефонному режимі повідомив, що ОСОБА_5 підпалила офіс. Це підсобне приміщення належить їй, оскільки вона його самостійно збудувала для забезпечення діяльності кооперативу. Вона його повністю облаштувала, поставивши там стіл, стільці, лавочки. У цьому підсобному приміщенні, вона постійно вела прийом громадян, ним користувались сантехнік, прибиральниця під час виконання робіт, там зберігалось все приладдя, інвентар та майно необхідне для забезпечення життєдіяльності будинку. Майно, яке там зберігалось належить кооперативу. Внаслідок пожежі було багато пошкоджено майна,однак, про яке не зазначено в обвинувальному акті, а також все було у копаті. Побачивши пожежу, мешканці викликали пожежників, і пожежу ліквідували. Тому вдалось уникнути загорання підсобних приміщення, які розташовані поряд. ОСОБА_5 участі у гасінні пожежі не приймала. Після підпалу вона ще пішла до підвального приміщення, де почала все трощити та ламати. ОСОБА_5 їй нічого не відшкодувала і навіть не вчиняла для цього ніяких дій. Чоловік ОСОБА_5 також не спілкувався з нею із цього приводу. Тому в неї є претензії до ОСОБА_5 . Крім того, потерпіла показала, що наступного дня зранку вона побачила, що у підвальному приміщенні відсутні всі двері. ОСОБА_14 їй повідомив, що приїхали працівники КП "ВУКГ", тероборони, поліції і ще якихось органів, і позрізали всі двері із замками у підвальному приміщенні, обґрунтовуючи, що ці місця можна використовувати як укриття. Вона до цього не має жодного відношення.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показала, що близько 20 років проживає в будинку АДРЕСА_5 . З цього часу вона знає як обвинувачену, так і потерпілу, оскільки є сусідами. Відносини нормальні, сусідські. Точної дати вона не пам`ятає, десь близько обіду, вона вийшла на прогулянку із собакою, і вона побачила ОСОБА_5 , яка стояла поряд із підсобними приміщенням, що розташовані на подвір`ї поряд із будинком, які належать мешканцям їхнього будинку. ОСОБА_5 стояла поряд із господарським приміщенням, що належить ОСОБА_7 , із витягнутою рукою в якій тримала телефон, і сильно кричала. Із контексту її криків та висловів, вона зрозуміла, що це щось стосується ОСОБА_7 . Там зібралось близько 6 осіб, а вона сіла на лавочці неподалік. ОСОБА_5 продовжувала кричати, а потім взяла камінь і кинула у вікно підсобного приміщення, що належить ОСОБА_7 , і розбила його. Однак вікно розбилось не повністю, то ОСОБА_5 взяла палицю і розбила вже повністю це вікно. Потім ОСОБА_5 пішла в комору взяла якусь ганчірку, підпалила її, та кинула у підсобне приміщення через розбите вікно. Відразу пішов дим, сусіди почали кричати, оскільки поряд знаходились їхні господарські приміщення, а ззаду приватні будинку, які могли загорітись. Жінки-сусідки почали носити відра з водою та самостійно гасити пожежу, а також викликали пожежників. Потім ще вийшов чоловік ОСОБА_5 , який забрав її додому, однак участь у гасінні пожежі ні він, ні вона не приймали. Потім приїхали пожежники і пожежу загасили. ОСОБА_7 в цей час у дворі не була, вона з`явилась вже десь підвечір. Підсобне приміщення, яке підпалила ОСОБА_5 , належить ОСОБА_7 , і використовується для потреб кооперативу, зокрема остання веде там прийом, ним користуються прибиральниця, сантехнік, там зберігався різний інвентар, речі, стояв стіл, стільці тощо. Також свідок ОСОБА_9 показала, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 склалися тривалі неприязні відносини у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 зайняла у підвалі приміщення, де проходять труби, і туди не має вільного доступу. У зв`язку з чим ОСОБА_7 неодноразово просила ОСОБА_5 зняти двері, але остання цього не зробила. ОСОБА_7 зрізала ці двері примусово, але ОСОБА_5 знову поставила туди двері. Тому ОСОБА_7 хотіла, щоб ОСОБА_5 звільнила це приміщення, однак остання цього не бажає робити, у зв`язку з цим у них постійні конфлікти.

Допитана у судовому засіданні 12.02.2024 року свідок ОСОБА_10 показала, що вона проживає в будинку АДРЕСА_3 , у квартирі на четвертому поверсі. Із обвинуваченою та потерпілої вони сусідки. Відносини нормальні, сусідські. Точної дати вона не пам`ятає, десь навесні, близько півтора роки назад, в обідню пору, вона перебувала вдома, і через вікно почула якісь шум у дворі. Її вікна виходять як раз у двір. Виглянувши у вікно, вона побачила, що ОСОБА_5 гучно кричала на весь двір. Потім ОСОБА_5 розбила вікно у підсобному приміщенні, що належить ОСОБА_7 , а потім підпалила це підсобне приміщення. Як їй показалось через вікно, то ОСОБА_5 через розбите вікно кинула сірник всередину. У ОСОБА_5 ще в руках була якась ганчірка, то можливо її підпалила і кинула. Однак точно у якій саме спосіб ОСОБА_5 підпалила підсобне приміщення вона підтвердити не може. Але точно може стверджувати, що його підпал зробила ОСОБА_5 . Відразу пішов дим із підсобного приміщення, це побачила сусідка із першого поверху ОСОБА_13 , яка відразу почала гасити пожежу, а також їй на допомогу вибігли інші сусідки, і вони всі разом намагались загасити. Хтось із сусідок викликав пожежників. Пізніше вже приїхали пожежники, однак сусідки вже загасили вогнище. ОСОБА_5 перебувала у дворі, неподалік, але участь у гасінні пожежі не приймала. ОСОБА_7 на момент цих подій в дворі не було. Свідок показала, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 склалися неприязні стосунки, через те, що ОСОБА_5 не бажала зняти двері у погребі, який знаходився у підвальному приміщенні. Тому за вказівкою ОСОБА_7 ці двері були зняті у примусовому порядку без згоди ОСОБА_5 . Такі дії ОСОБА_7 обурили ОСОБА_5 , її це вивело із себе, і остання підпалила підсобне приміщення ОСОБА_7 . Це підсобне приміщення використовувалось для потреб кооперативу, там знаходився різни інвентар, був стіл, стільці, бо ОСОБА_7 вела там прийом. Наслідки пожежі вона бачила особисто, оскільки її найняла ОСОБА_7 , і вона допомагала їй прибирати та робити ремонт у цьому підсобному приміщенні. Внаслідок пожежі був пошкоджений стіл, канцелярські предмети, які були на столі, стілець, лавочка, книги, речі прибиральниці, всередині все приміщення було в копаті.

Крім показань указаних свідків, вина ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, такими доказами:

- даними рапорту, складеного ДОП Бориспільського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_15 від 09.06.2022 року по факту надходження звернення від ОСОБА_7 , яке зареєстровано за № 8723 від 01.06.2022 року (а.с.36) про те, що 17.03.2022 року близько 15:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 здійснила підпал господарського приміщення, зареєстрованого в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал НП України" (журналі єдиного обліку) Бориспільського РУП за № 9452 10.06.2022 року (т.1 а.с.35);

- копією акту про пожежу від 17.03.2022 року, яким встановлено, що 17.03.2022 року о 15:43 год. виникла пожежа у приватній господарчій споруді, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_7 , виявлену місцевими мешканцями, для гасіння якої залучались працівники І відділення 23 ДП РС м. Бориспіль, яку було ліквідовано о 15:50 год. 17.03.2022 року. Вказаним актом зафіксовано наслідки цієї пожежі знищено речі домашнього вжитку на площі 1 м.кв., вогнем пошкоджено: стіни вкриті сажею та закопчено димом ( а.с.37);

- заявою про кримінальне правопорушення від ОСОБА_7 , з якої вбачається, що 17.03.2022 року близько 15:00 год. за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_5 , на ґрунті неприязних відносин до останньої, розбила вікно та здійснила умисний підпал господарського приміщення, яке їй належить, внаслідок чого були пошкоджені її речі домашнього вжитку та речі мешканців будинку, яка зареєстрована в інформаційно-телекомунікаційній системі "Інформаційний портал НП України" (журналі єдиного обліку) Бориспільського РУП за № 8723 01.06.2022 року (а.с.38-39);

- даними звіту про причину виникнення пожежі, складеного головним інспектором відділу запобігання НС Бориспільського РУ ГУ ДСНС України у Київській області ОСОБА_16 17.03.2022 року, згідного яких ймовірною причиною пожежі, яка сталась 17.03.2022 року о 15:43 год. у приватній господарчій споруді (власник ОСОБА_7 ), розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , навмисне занесення джерела запалення (підпал) ОСОБА_5 (а.с.40);

-протоколом огляду місця події земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3 , від 10.06.2022 р. з фототаблицею до цього протоколу, яким встановлено місце вчинення кримінального правопорушення та зафіксовано обстановку на подвір`ї поряд з п`яти поверховим будинком, а також сліди злочину. В ході цієї слідчої дії на подвір`ї виявлено господарське приміщення з цегли жовто-червоного кольору з решетованими отворами для вікон, всередині якого виявлено: стіл зі слідами від кіптяви та пожежне сміття, поряд з яким розташовано стілець з обгорілою сидушкою, пожежне сміття на підлозі. У ході цієї слідчої дії встановлено факт горіння цього приміщення, а також вилучено із місця горіння пожежне сміття (а.с.41-44, 45-50, 57);

- даними заяви ОСОБА_7 від 24.06.2022 р., з якої вбачається, що остання дозволила працівникам поліції провести огляд місця події, а саме господарського приміщення, розташованого по АДРЕСА_3 (а.с.53);

-протоколом огляду місця події ділянки місцевості розміром 10 м на 10 м, за адресою: АДРЕСА_3 , де розташовано господарське приміщення, побудоване з оранжевої цегли, від 24.06.2022 р., яким зафіксовано обстановку всередині цього господарського приміщення та сліди злочину. В ході цієї слідчої дії всередині господарського приміщення виявлено пошкодження: на стільниці письмового столу у вигляді вигорання розміром 50 на 100 см; на частині від кухонного вугла, коричневого кольору, виготовленого з дсп, обтягнутого шкірозамінником, у вигляді обгорання, а також виявлено: два вікна розміром 25 на 50 см без скла; сліди копаті від диму на стіні та стелі; скатертину зеленого кольору зі слідами горіння; кофтину салатового кольору зі слідами горіння; фіранку білого кольору зі слідами горіння (а.с.54-56);

-висновком експерта № СЕ-19/111-22/35212-ФХД від 26.10.2022 року з ілюстративною таблицею, з якого вбачається, що на поверхні, наданих на дослідження зразків пожежного сміття, залишків пально-мастильних матеріалів та нафтопродуктів не виявлено (а.с.60-62, 63-67);

-висновком експерта № СЕ-19-22/19783-ПТ від 03.04.2023 року з ілюстративною таблицею, яким встановлено, що осередок пожежі в приміщенні господарської будівлі знаходився на поверхні письмового столу, що розташований праворуч відносно входу, навпроти віконного прорізу. Причиною виникнення пожежі в приміщенні господарської будівлі є займання горючого матеріалу в зоні осередку пожежі, внаслідок потрапляння на нього вогневого джерела запалювання достатньої теплової потужності (а.с.71-87, 88-94);

-висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 4088/23 від 12.09.2023 року, яким встановлено, що ринкова вартість, наданих на дослідження предметів, станом на 07.03.2022 року, становить: резинових рукавиць для виконання робіт електриків "Дніпро-М" 80,57 грн.; 20 кулькових ручок марки "ВІС" 263,80; двох степлерів № 24 марки "ЕсоnоМіх" 173,30 грн.; двох степлерів № 10 марки "ЕсоnоМіх" 145,82 грн., п`яти пляшок клею ПВА марки "Вuromaх" 169,85 грн. Визначити вартість інших, наданих на дослідження об`єктів, які визнані речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, неможливо за відсутністю вихідних даних (а.с.96-101);

-витяг із протоколу № 2 від 08.06.2006 року загальних зборів правління ЖК "Ювілейний", зі змісту якого вбачається, що загальними зборами прийнято рішення про надання дозволу члену кооперативу ОСОБА_7 на будівництво на прибудинковій території буд. АДРЕСА_3 , за її власні кошти, будівлі для господарських потреб кооперативу, яку остання використовуватиме як кабінет, як приміщення для зберігання інвентарю необхідно для життєдіяльності кооперативу, а також як роздягальню для прибиральниць, двірника, сантехніка. Ця будівля є власністю ОСОБА_7 . Вказаним документом підтверджується, що господарське приміщення розташоване по АДРЕСА_3 , належить ОСОБА_7 (а.с.111);

-постановою про визнання та приєднання до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 12.06.2022 року (а.с.51-52).

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченої.

Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, про що свідчить відповідні протоколи (т.1 а.с.112-113). Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані з дотриманням закону, узгоджуються один з одним, є належними та допустимими, і разом з іншими доказами є достатніми, у зв`язку з чим суд їх прийняв та бере їх також в основу саме обвинувального вироку.

Сторонами не наведено достатніх фактів, що свідчили б про недостовірність будь-якого із, вищезазначених доказів. Тому суд вважає їх достовірними.

Крім того, стороною обвинувачення у цьому кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідка ОСОБА_17 , однак її присутність під час судового розгляду, відповідно до вимог ч. 3 ст. 23 та ч. 2 ст. 327 КПК України, стороною обвинувачення забезпечена не була. Водночас суд вважає вичерпаними всі можливості отримання доказів по кримінальному провадженню, оскільки заходи прийняті судом щодо виклику та допиту в якості свідка обвинувачення ОСОБА_17 , які було здійснено за клопотанням прокурора, не дали можливим це здійснити, а стороною обвинувачення на яку покладено відповідно до закону обов`язок доказування не вжито заходів щодо явки в судове засідання зазначеної особи. Таким чином, навіть не зважаючи на вжиті судом заходи для виклику вказаного свідка обвинувачення в судове засідання, остання так і не з`явилася. У зв`язку з не виконанням стороною обвинувачення вимог КПК щодо забезпечення явки свідків обвинувачення, а також зважаючи на закінчення установленого судом граничного строку для забезпечення прибуття цього свідка для проведення її допиту,суд не знайшов підстав відступати у цій справі від правила дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, та вважає, що вищезазначені обставини, не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.

Таким чином, розглянувши справу у межах пред`явленого обвинувачення, оцінивши кожний досліджений та перевірений у судовому засіданні доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд вважає доведеною, поза розумнім сумнівом, вину обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Дії ОСОБА_5 кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 194 КК України, як умисне пошкодження майна, вчиненого шляхом підпалу.

Таку кваліфікацію дій ОСОБА_5 суд вважає правильною.

Так, для правильної кваліфікації вчиненого діяння та встановлення наявності складу злочину в діях винного важливе значення має точне визначення усіх ознак об`єкта злочину.

Основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 194 КК України, виступають суспільні відносини власності (які полягають у реалізації суб`єктом відповідно до закону повноважень володіння, користування або розпорядження майном).

Так, поняття "майно" у диспозиції ст. 194 КК України має дещо інше значення, ніж у диспозиціях статей 185-187,189-191 КК України, а майну, як предмету злочинів проти власності, пов`язаних з його знищенням або пошкодженням (ч. 2 ст. 194 КК України), притаманні певні особливості порівняно з майном як предметом викрадення, привласнення, вимагання, заволодіння ним шляхом шахрайства або зловживання службової особи своїм службовим становищем.

Чуже майно це ті речі, які не лише не належать винному, але й ті, якими винний не вправі розпоряджатися на власний розсуд. Для кваліфікації діяння за ст. 194 КК не має значення, кому саме і за правом якої форми власності належить майно, яке є предметом знищення чи пошкодження.

Як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду господарське приміщення, розташоване по АДРЕСА_3 , підпал якого вчинила ОСОБА_5 , належить ОСОБА_7 . Вказані обставини також підтвердила і обвинувачена ОСОБА_5 , вказавши, що їй було відомо, що це господарське приміщення належить саме ОСОБА_7 .

Допита в ході судового розгляду потерпіла ОСОБА_7 показала, що вказане господарське приміщення вона побудувала і облаштувала за власні кошти. Водночас ця будівля використовувалося для потреб кооперативу, зокрема, як і її робочий кабінет, як і роздягальня для робітників кооперативу, а також як місце для зберігання різного роду приладдя та інвентарю необхідного для забезпечення життєдіяльності кооперативу. Меблі, якими вона облаштувала це приміщення належали їй, але майно, яке там зберігалось належало кооперативу. Вказані обставини також підтвердили допитані як свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тому суд приймає їх до уваги та вважає такими, що відповідають дійсності.

Також із показань потерпілої, свідків та обвинуваченої, а також даних витягу із протоколу № 2 від 08.06.2006 року загальних зборів правління ЖК "Ювілейний" буд. АДРЕСА_3 , встановлено, що ОСОБА_7 є головою ЖК "Ювілейний".

У силу положень ст. 16 ЗУ "Про кооперацію" голова представляє кооператив у відносинах з органами державної влади та органами місцевого самоврядування, міжнародними організаціями, юридичними та фізичними особами; діє від імені кооперативу в межах, передбачених статутом кооперативу.

Як беззаперечно встановлено в ході судового розгляду ОСОБА_5 вчинила підпал господарського приміщення, яке належить ОСОБА_7 , в якому зберігались як і її майно, так і майно, яке належить кооперативу.

Так, відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_7 звернулась із заявою про кримінальне правопорушення, в якій повідомила про те, що ОСОБА_5 здійснила підпал, належного їй господарського приміщення, внаслідок чого були пошкодженні як її речі, так і речі жителів будинку (а.с.38). Саме на підставі цієї заяви було внесено відомості до ЄРДР та розпочато досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Враховуючи, що майно кооперативу зберігалось у господарському приміщенні, яке належить ОСОБА_7 , і остання була головою кооперативу, то остання на момент вчинення злочину фактично також користувалась та володіла цим майном, а тому вона мала право подати заяву про кримінальне правопорушення та бути потерпілою у злочинах проти власності, бо шкода завдана протиправними діями ОСОБА_5 , внаслідок підпалу господарського приміщення, власником якого є остання.

Вказані обставини свідчать про те, що залучення ОСОБА_7 як потерпілої у кримінальному провадженні відбулось відповідно вимог ст. 55 КПК України. При цьому, вказана норма Кодексу, як і інші положення КПК не вимагають того, щоб потерпілим у кримінальному провадженні був саме власник або виключно власник майна. Як зазначено у статті потерпілим у кримінальному провадженні може бути будь-яка фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

До того ж, чинний КПК не містить положень, які б передбачали скасування статусу потерпілого.

Водночас згідно ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

У даному випадку, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 як голова кооперативу "Ювілейний" не подавала заяви про кримінальне правопорушення або про залучення її як представника потерпілої юридичної особи, і не надавала згоди на визнання її представником потерпілої юридичної особи. За таких обставин, та враховуючи, що залучення особи свідком у кримінальному провадженні є правом, а не обов`язком слідчого, суд вважає, що органами досудового розслідування не було порушено вимог КПК України, які б мали негативні наслідки для кримінального провадження або призвели до недопустимості зібраних доказів.

Крім того, суду не надано доказів, які б містили відомості про те, що під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження слідчий чи прокурор позбавили ОСОБА_7 як голову кооперативу або істотно обмежили її законні процесуальні права, які вона могла реалізувати у статусі представника юридичної особи, яка є потерпілим. Не заявляла ОСОБА_7 про бажання брати участь у кримінальному провадженні в якості представника потерпілої особи - кооперативу "Ювілейний" і на стадії судового розгляду.

У свою чергу, позиція ОСОБА_7 щодо не звернення її із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо юридичної особи - кооперативу "Ювілейний", оскільки внаслідок підпалу, серед іншого було пошкоджено майно, що належало кооперативу, можна розцінювати лише як відсутність у неї бажання скористатись своїми процесуальними правами та бути цивільним позивачем і заявити позов у порядку, встановленому ЦПК та КПК. Водночас остання реалізувала відповідні права звернувшись як власник майна, оскільки підпал було вчинено щодо майна, яке належить їй на праві приватної власності, а речі, які там зберігались перебували у її користуванні та володінні.

При цьому, під час аналізу цієї статті, слід звернути увагу й на те, що злочини, передбачені ч. 2 ст. 194 КК України, окрім основного, характеризуються ще й додатковими безпосередніми об`єктами (адже цією нормою передбачено низку кваліфікуючих ознак), а також факультативними ознаками.

Зокрема, такий кваліфікований склад злочину, як умисне знищення або пошкодження чужого майна вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом характеризується додатковим безпосереднім об`єктом, яким є суспільні відносини, що забезпечують громадську безпеку.

І в даному випадку, на переконання суду, дії ОСОБА_5 щодо пошкодження господарського приміщення, яке належало ОСОБА_7 , шляхом підпалу є протиправними, суспільно небезпечними та шкідливими, а обраний ОСОБА_5 спосіб пошкодження майна - загальнонебезпечним, про що мова піде далі. Такими протиправними діями не тільки завдано шкоди конкретному майну, а й зумовлено заподіяння шкоди як відносинам власності, так і відносинам громадської безпеки, які врегульовані і охороняються законом.

За таких обставин, суд вважає, що вказане господарське приміщення, яке належить ОСОБА_7 , не зважаючи на те, що в ньому зберігалось, є в даному випадку предметом вчиненого ОСОБА_5 злочину.

А факти того, що ОСОБА_7 використовувала вказане приміщення для потреб кооперативу, і там серед іншого зберігались речі, які належать кооперативу, ні в якому разі не надавали ОСОБА_5 права розпоряджатись майном загальнонебезпечним способом, тобто, вчиняти дії, з посяганням на права, блага, цінності, що охороняються законом, спричиняючи шкоду.

За таких обставин, участь ОСОБА_7 у статусі потерпілої у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 є цілком обґрунтованим і відповідає завданням і засадам кримінального провадження, оскільки предметом вчиненого ОСОБА_5 злочину, є господарське приміщення, яке належить їй, і там зберігались речі, якими остання фактично володіла та користувалася для забезпечення потреб кооперативу.

Тобто, вищезазначені обставини дають суду підстави стверджувати, що діями ОСОБА_5 було заподіяно шкоду таким цінностям, що охороняються кримінальним законом, як: відносинам власності та громадської безпеки, що свідчить про існування у даному випадку об`єкта як елементу складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Тому посилання сторони захисту на те, що органом досудового розслідування не встановлено належним чином особу потерпілої є безпідставними.

Також досліджені у судовому засіданні докази підтверджують і наявність у діях ОСОБА_5 об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, об`єктивна сторона вказаного кваліфікованого злочину характеризується суспільно небезпечними діями, які полягають у тому числі: у знищенні чи пошкодженні майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом.

При цьому загальнонебезпечність способу знищення чи пошкодження майна визначається з урахуванням факту створення небезпеки для життя чи здоров`я громадян, властивостей майна, якому заподіюється шкода, засобів знищення чи пошкодження, місця вчинення діяння.

Загальна небезпечність підпалу полягає у тому, що, застосовуючи руйнівні сили вогню, здатні перерости у пожежу, винна особа втрачає можливість контролювати чи припинити їх стихійний розвиток, що, своєю чергою, може спричинити шкоду не тільки майну, підпал якого здійснено.

У даному випадку на підтвердження загальнонебезпечного способу, який обрала обвинувачена для знищення господарського приміщення, стороною обвинувачення подано суду докази, якими підтверджено, що: господарське приміщення побудовано на прибудинковій території багатоквартирного п`ятиповерхового будинку, поряд із яких розташовувалися дерев`яні господарські приміщенні, які належать іншим мешканцям цього будинку, та який розташовано у безпосередній близькості до сектору із приватними будинками; ОСОБА_5 , підпаливши господарське приміщення, що належить ОСОБА_7 , відразу пішла з місця події, тобто вогонь був неконтрольованим та мав загальнонебезпечну, руйнівну силу, і лише завдяки своєчасному виявленню та втручанню мешканців п`ятиповерхового будинку та виклику пожежної служби пожежу вдалося ліквідувати та не допустити подальше поширення вогню на інші господарські приміщення та приватний сектор.

Водночас, суд оцінює критично показання обвинуваченої ОСОБА_5 , в частині того, що підпаливши це господарське приміщення, вона відразу повідомила про це чоловіку та сусіду, і останні швидко загасили пожежу, оскільки вони повністю спростовуються показаннями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були безпосередніми очевидцями події, і в яких кожна окремо, підтвердили, що після підпалу господарського приміщення ОСОБА_5 пішла з місця події, пожежу гасили виключно жінки-сусідки, водночас ні ОСОБА_5 , ні її чоловік участі в гасінні не приймали. Виключно завдяки зусиллям сусідок вдалось швидко ліквідувати пожежу.

Вищезазначені показання цих свідків як в цілому, так і в окремих деталях узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами у справі, дослідженими в ході судового розгляду, та жодних обставин, які ставили б під сумнів їх показання, судом не встановлено, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Таким чином, такі поведінка та дії ОСОБА_5 17.03.2022 року направлені на знищення господарського приміщення, належного ОСОБА_7 , які проаналізовано через призму об`єктивної сторони злочину, є суспільно небезпечними і така суспільна небезпека не зникає та діяння не перестає бути суспільно небезпечним тільки тому, що внаслідок пожежі було пошкоджено майно, яке знаходилось всередині приміщення.

Посилання сторони захисту на неправильну кваліфікацію дій обвинуваченої за ч. 2 ст. 194 КК України у зв`язку з відсутністю, передбаченої ч. 1 ст. 194 КК України кваліфікуючої ознаки заподіяння шкоди у великих розмірах на переконання суду, є безпідставними з огляду на таке.

Юридичний аналіз ч. 1 ст. 194 КК України свідчить про те, що законодавець указав на дві ознаки об`єктивної сторони складу злочину: суспільно небезпечне діяння ("знищення або пошкодження чужого майна") та суспільно небезпечні наслідки ("шкода у великих розмірах"). За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину, передбачений ч.1 ст.194 КК України, є матеріальним, оскільки передбачає наслідки як обов`язковий елемент його об`єктивної сторони (причинний зв`язок між діяннями та наслідками).

Знищення або пошкодження чужого майна можуть бути здійснені у будь-який спосіб. При цьому умисне знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом утворює кваліфікований склад цього злочину і потребує кваліфікації за ч. 2 ст. 194 КК України.

Таким чином, зазначена норма передбачає відповідальність за "те саме діяння, вчинене шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом, або заподіяло майнову шкоду в особливо великих розмірах, або спричинило загибель людей чи інші тяжкі наслідки".

Згідно із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 5 грудня 2018 року (справа № 301/2178/13 - к, провадження № 13 - 57кс18), а також позиції, що була висловлена у постановах ККС ВС у справах № 536/621/16-к (провадження № 51-3166км20), №301/2178/13-к, провадження №13-57кс/18 словосполучення "те саме діяння", вжите у диспозиції ч. 2 ст. 194 КК України, вказує на те, що до діяння в цій статті слід відносити тільки знищення (пошкодження) майна, а шкода у великих розмірах є наслідком, який виступає криміноутворюючою ознакою лише для ч. 1 ст. 194 КК України, і не є необхідною для кваліфікації за ч. 2 цієї статті. При кваліфікації випадків умисного знищення чи пошкодження майна шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом (ч. 2 ст.194 КК України) розмір спричиненої майнової шкоди не має правового значення.

При диференціації кримінальної відповідальності за умисне знищення або пошкодження чужого майна у випадку вчинення відповідного злочину шляхом підпалу, вибуху чи іншим загальнонебезпечним способом обов`язковою характеристикою є не наслідки, а "загальнонебезпечний спосіб знищення або пошкодження". Спосіб знищення пріоритетний, оскільки основним аргументом на його користь є більш вагома соціальна значущість (суспільна небезпека) способу знищення або пошкодження чужого майна порівняно з "шкодою у великих розмірах".

У даному випадку, як зазначалось вище, обвинувачена ОСОБА_5 свій намір, спрямований на умисне знищення майна, належного потерпілої ОСОБА_7 , реалізувала саме шляхом підпалу, що з урахуванням вищезазначеного повністю спростовує доводи сторони захисту стосовно неправильної кваліфікації дій обвинуваченої і суд вважає, що кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 194 КК України з огляду на обсяг висунутого обвинувачення та встановлених фактичних обставин є правильною.

Аналізуючи дії ОСОБА_5 через призму суб`єктивної сторони злочину, слід зазначити, що суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, характеризується прямим або непрямим умислом, тобто охоплюється тільки умисною формою вини.

Стаття 24 КК України визначає, що інтелектуальною ознакою умислу є усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру діяння (дії чи бездіяльності), а також передбачення суспільно небезпечних наслідків. У свою чергу, вольова ознака умислу може полягати як у бажанні настання наслідків (при прямому умислі), так і у свідомому припускав настання суспільно небезпечних наслідків (при непрямому умислі).

Як вбачається із показань обвинуваченої ОСОБА_5 між нею та потерпілою ОСОБА_7 склалися тривалі неприязні відносини, зокрема, через комору у підвалі будинку, яка перебуває у користуванні її родини, і до якої ОСОБА_7 бажає, щоб був вільний доступ. 17.03.2022 року їй стало відомо, що за вказівкою ОСОБА_7 , двері в її коморі були примусово зняти. Такі дії ОСОБА_7 її обурили, і вона на емоціях захотіла побити вікна у господарському приміщенні, яке використовувала ОСОБА_7 , куди вона відразу і направилась, де вибила вікно рукою. Потім вона забажала зробити ще якусь пакість ОСОБА_7 , та діставши із карману запальничку, підпалила тюль, що висіла на вікні, і відразу пішла звідти.

Такі дії ОСОБА_5 , їх конкретність і послідовність вказують на спрямованість умислу, тобто, на усвідомлення нею конкретної мети своєї поведінки, і дають підстави суду стверджувати про те, що: по-перше, вона усвідомлювала, що посягає на відносини власності, порушуючи права та законні інтереси ОСОБА_7 , по-друге, вона розуміла, що її поведінка не випливає із закону, договору чи іншої правової підстави, тобто є протиправною, по-третє, вона бажала спричинити певні наслідки знищити або пошкодити господарське приміщення шляхом підпалу і такий обраний нею спосіб пошкодження майна є суспільно та загальнонебезпечним, по-четверте, вона розуміла те, що вчинила усі ті дії, необхідні для знищення або пошкодження господарського приміщення шляхом підпалу, бо якщо підпалюєш фіранку, тобто шматок тканини, який швидко загорається, то за звичайних умов закономірно настає конкретний наслідок (наслідки).

Мотив, мета вчинення злочину, емоційний стан ОСОБА_5 під час його вчинення не є обов`язковими ознаками суб`єктивної сторони кваліфікованого складу злочину, що їй інкриміновано, але показання обвинуваченої про те, що вона, розбивши вікно у господарському приміщенні, підпалила фіранку, яка висіла на вікні, на ґрунті особистих тривалих неприязних відносин, які склались між нею та ОСОБА_7 , також вказує на спрямованість її умислу - пошкодження майна, належного потерпілій, шляхом підпалу.

Показання обвинуваченої ОСОБА_5 про те, що у неї був відсутній умисел на вчинення пожежі, повністю спростовуються її ж показаннями, в яких вона зазначила, що бажала зробити якусь пакість ОСОБА_7 , у зв`язку з чим після того як розбила вікно у господарському приміщенні, дістала запальничку та підпалила фіранку. Таким чином, підпаливши фіранку, яка висіла на вікні, обвинувачена не могла не усвідомлювати небезпечності свого діяння і невідворотності настання наслідку у вигляді пожежі.

Також суд аналізує поведінку обвинуваченої після вчинення злочину, а саме, що остання після підпалу не намагалася вжити жодних дій щодо гасіння пожежі, не приймала участь в її гасінні, не викликала пожежників, нікому нічого не повідомила, а відразу залишила місце події, тобто байдуже ставлячись до цього інциденту.

Таким чином, обрані обвинуваченою ОСОБА_5 спосіб і засоби вчинення інкримінованого їй злочину, а також її поведінка після злочину, свідчать, що вона добре усвідомлювала наслідки своїх дій, що від цього може загорітись все господарське приміщення, а також і інші господарські приміщення, однак не зважаючи на це, відразу залишила місце події.

Тобто, в даному випадку в діях ОСОБА_5 наявна суб`єктивна сторона злочину, яка виразилась в умислі, оскільки вона усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

За таких обставин, суд критично відноситься до показань обвинуваченої ОСОБА_5 , в частині заперечення наявності умислу на пошкодження майна шляхом підпалу, та розцінює їх як бажання виправдати свою протиправну поведінку, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні в діях ОСОБА_5 встановлені усі елементи складу злочину, передбаченого за ч. 2 ст. 194 КК України.

З огляду на ці обставини суд дійшов до переконання, що ОСОБА_5 повинна бути засудженою:

-за ч. 2 ст. 194 КК України, за умисне пошкодження майна, вчинене шляхом підпалу.

Так, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченої й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкцій визначених ч. 2 ст. 194 КК України.

Судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинила один злочин, який згідно ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів. Також суд враховує характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є умисним та посягає на право власності, яке вчинено небезпечним способом.

Аналіз даних про особу обвинуваченої ОСОБА_5 вказує на те, що вона раніше не притягувалася ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності; має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризуються з посередньої сторони, як особа, яка громадський порядок не порушує, спиртними напоями не зловживає, з сусідами підтримує дружні відносини, з особами антигромадської поведінки та раніше судимими стосунків не підтримує; на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває; одружена, офіційно працевлаштована, а саме прибиральницею у МХП Старинська птахофабрика. Ці обставини позитивно характеризують ОСОБА_5 як особу, яка має гарну репутацією.

Обвинувачена не є інвалідом, не досягла пенсійного віку, неповнолітніх дітей не має.

За час судового розгляду справи в суді, обвинувачена ОСОБА_5 ввела себе позитивно, дотримувалася встановленого в суді порядку, зауважень від головуючого не отримувала, виконувала покладені на неї обов`язки.

Обставин, що пом`якшують покарання судом не встановлено.

Так, суд не знаходить підстав визнати такою, що пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 обставину щодо її щирого каяття, попри те, що нею було визнано вину у вчиненому кримінальному правопорушенні під час судових дебатів.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постановах від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к та від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 зауважив, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Так, під час допиту в судовому засіданні 30.10.2023 року обвинувачена ОСОБА_5 визнала вину у вчиненні кримінального правопорушення лише частково, оспорюючи фактичні обставини висунутого проти неї обвинувачення, заперечуючи наявність в неї умислу, та даючи не повністю правдиві показання.

Лише згодом, під час виступу в судових дебатах обвинувачена ОСОБА_5 визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, казала про те, що більше такого не повториться. Однак, за весь час здійснення судового провадження, суд не побачив і не почув від обвинуваченої дійсного і відвертого каяття, щирого осуду та жалю з приводу саме своєї поведінки по відношенню до потерпілої, а не жаль з приводу того, що така подія мала місце. Це переконує суд у тому, що обвинувачена не надала критичної оцінки своїй протиправній поведінці відразу після вчинення злочину та формально вказала на визнання своєї винуватості.

Також як встановлено в ході судового розгляду, внаслідок протиправних дій обвинуваченої ОСОБА_5 , було пошкоджено як майно потерпілої ОСОБА_7 , так і майно, що належить кооперативу. Водночас суду не надано доказів того, що обвинувачена вживала хоча би якісь розумні та доступні їй заходи та дії щодо виправлення цих наслідків та відшкодування, завданої шкоди. Крім того, ОСОБА_5 підтвердила, що будь-якої шкоди вона не відшкодовувала.

Наведене, на переконання суду, свідчить про намагання обвинуваченої уникнути кримінальної відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, та, як наслідок, про відсутність у неї щирого жалю з приводу скоєного та осуду своїх протиправних дій, тобто про відсутність ознак щирого каяття.

Також судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Так, суд не погоджується з позицією сторони обвинувачення щодо існування такої обставини, яка обтяжує вину обвинуваченої ОСОБА_5 , як вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Свою незгоду з такою обставиною суд обґрунтовує тим, що хоча в Україні і введено воєнний стан, який діяв на час скоєння даного кримінального правопорушення, і діє по теперішній час, однак дана обставина жодним чином не свідчить про скоєння злочину з використанням умов воєнного стану, оскільки у м. Бориспіль Київської області на той час не було воєнних дій чи тимчасової окупації. Зважаючи на фактичні обставини справи та те, що злочин ОСОБА_5 був вчинений на ґрунті раніше виниклих, тривалих, неприязних відносин із ОСОБА_7 , а тому, на переконання суду, відсутній зв`язок між вчиненим кримінальним правопорушення та діючим в країні воєнним станом. Тому суд в даному випадку не застосовує таку обтяжуючу обставину, як вчинення злочину з використання умов воєнного стану.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначений в санкції ч. 2 ст. 194 КК України.

Дана міра покарання щодо обвинуваченої є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та її особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення (прибудинкова територія п`ятиповерхового будинку, у денний час, коли мешканці будинку перебували у дворі, проводячи своє дозвілля), об`єкт посягання (господарське приміщення) з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченої, передумови та події, за яких було вчинено кримінальне правопорушення (примусове зняття дверей у коморі обвинуваченої), мотивації кримінального правопорушення (помста), обставин, що характеризують поведінку обвинуваченої та потерпілої до вчинення кримінального правопорушення (тривалі неприязні стосунки між потерпілою та обвинуваченою), характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали (незначний матеріальний збиток), відсутність жодних тяжких наслідків, та індивідуальних особливостей обвинуваченої, зокрема, її емоційний та сімейний стан, спосіб та умов його життя, а саме те, що вона має міцні соціальні зв`язки, одружена, офіційно працевлаштована, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувалася, відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до неї положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в один рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, обставин за яких він вчинений, та особу обвинуваченої, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_5 , але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої ОСОБА_5 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Крім того, з обвинуваченої на користь держави слід стягнути витрати на проведення експертизи у розмірі 9 581 грн. 44 коп., що є документально підтвердженим за матеріалами судової справи.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_5 не обраний, підстав для його обрання судом не встановлено.

На підставі викладеного та ст. 50, 65-67, 75, 76, ч. 2 ст. 194 КК України, та керуючись ст. ст. 100, 124, 318, ч. 3 ст. 349, ст.ст. 342-351, 358, 363-368, 373, 374, 376 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винною у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком терміном в 1 (один) рік з покладенням на неї, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 15.03.2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ; проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_2 ), - на користь держави України, - 9 581 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят одну) гривню 44 коп., процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів у цьому кримінальному провадженні.

Після набрання вироком суду законної сили, речові докази у кримінальному провадженні, а саме: пожежне сміття зі столу, яке поміщено до спецпакету № INZ 2109566; пожежне сміття зі стільця, яке поміщено до спецпакету № INZ 2109567; пожежне сміття із підвіконня, яке поміщено до спецпакету № INZ 2109569; пожежне сміття із підлоги, яке поміщено до спецпакету № INZ 2109568, що передані на зберігання до камери схову речових доказів Бориспільського РУП ГУ НП України в Київській області, - знищити.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Копія вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, її захиснику, прокурору, представнику потерпілої, та надіслати потерпілій.

Суддя ОСОБА_1