Справа № 487/3438/24
Провадження № 1-кп/487/599/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду м. Миколаєва кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000113 від 08.04.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алма-Ата, Республіки Казахстан, громадянина України, із середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, офіційно працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за ознаками проступкуів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України,-

за участю сторін судового провадження:

прокурора - ОСОБА_4

обвинуваченого - ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 будучи за рішенням Миколаївського районного суду від 21.10.2019 року, за порушення в сфері безпеки дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на початку 2023 року (точну дату та час в ході дізнання не встановлено), маючи мету на керування транспортними засобами з метою використання підробленого документу, а саме водійського посвідчення, у незаконний спосіб, вирішив придбати підроблене посвідчення водія у наглядно знайомого чоловіка, анкетних даних якого в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим.

Виконуючи задумане ОСОБА_3 , перебуваючи у невстановленому місці та час, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами категорії «В» зв`язався із невстановленою особою, контактні дані якої відшукав та в ході особистої зустрічі надав невідомій особі свої анкетні дані (прізвище, ім`я, по-батькові, число, місяць рік народження, місце народження), а також фотокартку, за винагороду у розмірі 10000 гривень домовився щодо спільного виготовлення підробленого посвідчення водія, чим усунув перешкоди на шляху вчинення кримінального правопорушення та сприяв вчиненню невстановленою особою підроблення посвідчення водія на його ім`я будучи пособником, з метою подальшого використання даного документа у власних цілях.

Після цього невстановленою дізнанням особою поштовим переказ ТОВ «Нова Пошта» підроблене посвідчення водія, незаконно виготовлене на , ім`я ОСОБА_3 , було відправлене до ОСОБА_3 , яке в не встановлений в ході дізнання дату та час останній отримав для подальшого використання.

Окрім того, ОСОБА_3 07.04.2024 року у м. Миколаєві, Миколаївської області, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане центром НОМЕР_2 на Його ім`я є підробленим, незаконно його використав, пред`явивши працівникам патрульної поліції в Миколаївській області.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, тобто пособництво у підробленні офіційного документа (посвідчення водія).

Крім того, ОСОБА_3 будучи за рішенням Миколаївського районного суду від 21.10.2019 року, за порушення в сфері безпеки дорожнього руху, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 130 КУпАП позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік, на початку 2023 року, маючи мету на керування транспортними засобами з метою використання підробленого документу, а саме водійського посвідчення, в супереч встановленому порядку передбаченого Постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчення водія та допуску до керування транспортними засобами» у незаконний спосіб, вирішив придбати підроблене посвідчення водія у наглядно знайомого чоловіка, анкетних даних якого встановити не надалось можливим. Після чого будучи обізнаним, що вказане посвідчення водія є підробленим почав його використовувати.

07.04.2024, приблизно о 18:00 годині, ОСОБА_3 пересуваючись на

автомобілі «Shkoda Octavia» з державним номерним знаком НОМЕР_3 на ділянці дороги, навпроти будинку АДРЕСА_2 , проїхав перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, а саме червоний, був зупинений командиром взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення. Для складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 надав командиру взводу 1 роти 2 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області ОСОБА_5 підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане центром НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також представився вказаними анкетними даними. Надане посвідчення водія серії НОМЕР_1 згідно Єдиного державного реєстру МВС не видавалось.

Згідно висновку судово-технічної експертизи документів бланк

посвідчення водія із серією та номером НОМЕР_1 видане центром НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - не відповідає

встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Виконуючи вказані протиправні дії, ОСОБА_3 розумів суспільно-

небезпечний характер своїх дій, що виразились у використанні завідомо

підробленого документу, передбачав можливість настання суспільно-

небезпечних наслідків від цих дій та бажав їх настання, тобто діяв із прямим

умислом.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документу (посвідчення водія).

Вказаних висновків суд дійшов, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин:

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 який безпосередньо при допиті під час судового розгляду вину в інкримінованому йому злочині визнав в повному обсязі та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті.

За згодою обвинуваченої та інших учасників судового провадження, суд в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільними дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції не має, а також йому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доказами на підтвердження встановлених судом обставин є пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 та наданими прокурором матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю, і дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, тобто пособництво у підробленні офіційного документа (посвідчення водія) та ч.4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документу (посвідчення водія).

За положеннями ст. 9 Конституції України, ч. 2 ст. 8 КПК України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ зобов`язанні застосовувати положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику ЄСПЛ, як джерела права.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції кожному гарантовано право на справедливий суд.

Згідно ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Згідно ст. 23 КК України, виною є психічне ставлення особи до вчинюваної дії чи бездіяльності, передбаченої цим Кодексом, та її наслідків, виражене у формі умислу або необережності.

Частиною 2 ст. 24 КК України передбачено, що прямим є умисел, якщо особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання.

Відповідно до пунктів 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти власності» №10 від 06.11.2009 року, предметом злочинів проти власності є майно,яке має певну вартість і є чужим для винної особи; крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 63 КК України, покарання увиді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. Позбавлення волі встановлюється на строк від одного до п`ятнадцяти років, за винятком випадків, передбачених Загальною частиною КК України.

За змістом ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53КК України; відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише уразі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Більш суворе покарання, ніж передбачене відповідними статтями Особливої частини КК України за вчинене кримінальне правопорушення, може бути призначене за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків згідно зі статтями 70 та 71 КК України.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів(ст.12КК України),а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікуваннявід суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним

Вирішуючи питання, щодо призначення обвинуваченим покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, особи кожного обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, який віднесено законом до категорії проступків.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого, визнання провини.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій, суд також враховує особу обвинуваченого то, що він раніше не судимий, на обліку у Комунальному некомерційному підприємстві "Миколаївського обласного центру психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради не перебуває, на утриманні має чотирьох неповнолітніх дітей.

З урахуванням декількох обставин, які пом`якшують відповідальність обвинуваченого, активна співучасть у розкритті проступку, визнання провини, суд вважає за можливе застосувати відносно нього покарання у вигляді штрафу.

На думку суду застосування саме такого виду та міри основного покарання відповідатиме меті кримінального покарання, сприятиме виправленню обвинуваченого та запобігатиме вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим, так і іншими особами.

З обвинуваченого ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати понесені на залучення експерта в сумі 3029,12 грн.

Долю речових доказів вирішити на підставі 100 КК України.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України , суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України і призначити йому покарання:

за ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень

за ч.4 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 680 гривень

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 850 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи у розмірі 3029,12 грн.

Скасувати арешт майна з посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 21.04.2023 ТСЦ 8041 на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосований ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.04.2024 року.

Речовий доказ, а саме посвідчення водія НОМЕР_1 , видане 21.04.2023 ТСЦ 8041 на ім`я ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 - знищити.

На вирок учасниками кримінального провадження може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити засудженому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копію вироку надіслати не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1