Справа № 638/4081/24
Провадження № 1-кс/638/989/24
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання дізнавача СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000176 від 28.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення проступку, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна,

встановив:

Дізнавач СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенант поліції ОСОБА_3 звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням, в якому простить накласти арешт на вилучене протоколом огляду місця події від 27.02.2023, за адресою: АДРЕСА_1 :

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, у якому зазначено реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1994, дата реєстрації 15.09.2005 , на ім?я Трет? ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , на автомобіль марки - Москвіч; модель - НОМЕР_2 ; тип - легковий-в;.

автомобіль «Москвіч АЗЛК 21412», легковий-в, д.н.3. НОМЕР_3 , win-коду не виявлено;

ключ від автомобіля «Москвіч АЗЛК 21412».

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СД ХРУП N?3 ГУ Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000176 від 28.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ст. 290 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено: 27.02.2024 о 19:36 за адресою: АДРЕСА_3 було зупинено автомобіль Москвіч, марки "АЗЛК" з д.н.з НОМЕР_4 , під керуванням гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході огляду якого було виявлено відсутність він-коду.

27.02.2024 року, в ході огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_1 було виявлено громадянина, котрий представився, як ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий видав

1.) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, у якому зазначено реєстраційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 1994, дата реєстрації 15.09.2005 , на ім?я Трет? ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , на автомобіль марки - Москвіч; модель - НОМЕР_2 ; тип - легковий-в;.

2.) автомобіль «Москвіч АЗЛК 21412», легковий-в, д.н.з. НОМЕР_3 , win-коду не виявлено;

3) ключ від автомобіля «Москвіч АЗЛК 21412».

Вилучені предмети визнані речовими доказами та знаходяться в ХРУП N?3 ГУНП в Харківській області, окрім вказаного автомобіля «Москвіч АЗЛК 21412», який було поміщено на штраф-майданчик за адресою: АДРЕСА_4 .

На час звернення з клопотанням є підстави вважати, що вилучені протоколом огляду місця події від 27.02.2024 предмети зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та необхідний для проведення ряду судових експертиз.

Дізнавач вважає, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Крім того, на даних предметах могли зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення, які мають важливе значення для проведення досудового розслідування.

Дізнавач до суду не з`явилася, надала заяву, де просила розглянути справу без її участі, клопотання просила задовольнити.

Власник майна до суду не з`явився, повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Дізнавач у клопотанні зазначила, що транспортний засіб, на який вона просить накласти арешт, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, та зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації, Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

У статті 223 КПК України викладені вимоги до проведенні слідчих (розшукових) дій. Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 223 КПК України слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні; підставами для проведення слідчої (розшукової) дії є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення її мети.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Доводи дізнавача підтверджуються: витягом з ЄРДР по кримінальному провадженню № 0000176 від 28.02.2024, рапортом від 27.02.2024, протоколом огляду місця події, поясненнями ОСОБА_5 , актом огляду транспортного засобу, постановою про визнання речовим доказом.

Метою накладення арешту на майно є забезпечення його збереження як речового доказу.

Відповідно до ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться в клопотанні слідчого, прокурора. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке дізнавач просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суддя,-

ухвалив:

Клопотання дізнавача СД ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0000176 від 28.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення проступку, передбаченого ст. 290 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на на вилучене протоколом огляду місця події від 27.02.2023, за адресою: АДРЕСА_1 :

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, у якому зазначено реєстраційний номер НОМЕР_1 , рік випуску 1994, дата реєстрації 15.09.2005 , на ім?я Трет? ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , на автомобіль марки - Москвіч; модель - НОМЕР_2 ; тип - легковий-в;.

автомобіль «Москвіч АЗЛК 21412», легковий-в, д.н.3. НОМЕР_3 , win-коду не виявлено;

ключ від автомобіля «Москвіч АЗЛК 21412».Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1