Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/592/24
Провадження № 1-кс/494/189/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.04.2024 р. м. Березівка

Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання- ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000198 від 01.04.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000198.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, справу визначено судді ОСОБА_1 тапризначено на 03.04.2024 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що 31.03.2024, приблизно о 18:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в період дії правового режиму воєнного стану, який введено в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, що затверджений Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, продовжено Указом Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, що затверджений Законом України від 21.04.2022 №2119-ІХ, продовжено Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, що затверджений Законом України від 21.04.2022 №22212-ІХ, продовжено Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022, що затверджений Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ, продовжено Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022, що затверджений Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ, продовжено Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022, що затверджений Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ, продовжено Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023, що затверджений Законом України від 07.02.2023 № 2915-IX, продовжено Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, що затверджений Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, продовжено Указом Президента України від 26.07.2023 № 451/2023, що затверджений Законом України від 27.07.2023 № 3275-ІХ, продовжено Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/202, що затверджений Законом України від 08.11.2023 № 3429 ІХ, продовжено Указом Президента України від 05.02.2024 № 4924, що затверджений законом України від 06.02.2024 № 3564-ІХ, ОСОБА_5 , який раніше засуджений Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України, судимість у якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, перебував разом з раніше знайомим ОСОБА_7 в приміщенні для охоронця, що розташоване на території гірськолижного курорту за адресою: АДРЕСА_1 де вони вживали алкогольні напої. В ході розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_5 помітив на поверхні ліжка, приєднаний до зарядного пристрою мобільний телефон марки «Motorola XT 2235-2», належний ОСОБА_8 , який ОСОБА_5 визначив предметом свого злочинного посягання та у нього виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж). На виконання своїх злочинних дій, ОСОБА_5 діючи повторно, переслідуючи ціль незаконного збагачення, відкрито викрав належний потерпілому, бувший у використанні мобільний телефон «Motorola XT 2235-2», вартістю 4 500 гривень, встановлену у телефон сім-карту мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_1 , вартістю 50 гривень та чохол до вказаного мобільного телефону вартістю 100 гривень. У подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , місце вчинення злочину залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 у сумі 4 650 гривень

З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України - у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану. Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п,1,3 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України). Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами. Окрім цього, просять не застосовувати заставу, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 03.04.2024 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 разом зі своїм захисником заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили застосувати домашній арешт у нічний час. Також ОСОБА_5 свою причетність до інкримінованого правопорушення свою причетність визнав частково. Будь-яких клопотань, заяв під час розгляду справи не заявляв. Зазначив, що дійсно вдарив кілька разів ОСОБА_7 по лицю та тулубу, однак телефон не викрадав, а взяв та хотів повернути зранку.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000198, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000198 від 01.04.2024 року, у якому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000198 вбачається, що 31.03.2024, приблизно о 18:00 год., більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, в період дії правового режиму воєнного стану, який введено в Україні відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, ОСОБА_5 , який раніше засуджений Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 2 ст. 185 КК України, судимість у якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, перебував разом з раніше знайомим ОСОБА_7 в приміщенні для охоронця, що розташоване на території гірськолижного курорту за адресою: АДРЕСА_1 де вони вживали алкогольні напої. В ході розпивання алкогольних напоїв, ОСОБА_5 помітив на поверхні ліжка, приєднаний до зарядного пристрою мобільний телефон марки «Motorola XT 2235-2», належний ОСОБА_8 , який ОСОБА_5 визначив предметом свого злочинного посягання та у нього виник умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Під час судового засідання , слідчим суддею також встановлено, що ОСОБА_5 , в ході виниклої сварки між ним та ОСОБА_7 умисно завдав останньому удари кулаками рук в область обличчя та тулубу та після на виконання своїх злочинних дій, ОСОБА_5 діючи повторно, переслідуючи ціль незаконного збагачення, відкрито викрав належний потерпілому, бувший у використанні мобільний телефон «Motorola XT 2235-2», вартістю 4 500 гривень, встановлену у телефон сім-карту мобільного оператора «Водафон» № НОМЕР_1 , вартістю 50 гривень та чохол до вказаного мобільного телефону вартістю 100 гривень. У подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності ОСОБА_5 , місце вчинення злочину залишив, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив матеріальну шкоду ОСОБА_7 у сумі 4 650 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п.п.1,3 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_9 01.04.2024 року о 00.20 год затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно дост. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 01.04.2024 року ОСОБА_5 затримано та повідомлено про підозру за ч.4 ст.186 КК України.

Перевіривши матеріали клопотання та оригінали матеріалів кримінального провадження №0000198, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення обґрунтованості підозри за ч.4 ст.186 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- заявою про вчинене кримінальне правопорушення у якому ОСОБА_7 зазначив, що в його присутності незаконно заволоділи його майном;

- протоколом огляду місця події від 01.04.2024, у ході якого було оглянуто та вилучено речові докази, зокрема деревяну палицю, якою зі слів потерпілого останньому спричинив тілесні ушкодження, змиви плям бурого кольору з підлоги;

- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 01.04.2024, в ході якого у затриманого ОСОБА_5 під час особистого обшуку виявлено та вилучено мобільний телефон марки «MOTOROLA» моделі «XT2235-2» TYPE:МС3DA сірого кольору, IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , в якому знаходиться сім-картка оператора мобільного зв`язку «Водафон» № НОМЕР_1 , в чохлі чорного кольору типу «книжка», який за описом потерпілого співпадає з телефоном яким у нього відкрито заволоділи;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 , від 01.04.2024, який повідомив, що дійсно він відкрито заволодів мобільним телефоном належним потерпілому ОСОБА_7

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 01.04.2024, який повідомив, що раніше знайомий йому чоловік на ім`я ОСОБА_10 будучи в кімнаті для відпочинку охоронця, в його присутності забрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 01.04.2024, який повідомив, що 31.03.2024 у вечірній час прийшов до потерпілого ОСОБА_7 та побачив, що той ввесь побитий, після чого потерпілий повідомив, що його знайомий на імя ОСОБА_10 прийшов до нього та заволодів його мобільним телефоном;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 01.04.2024, який повідомив, що йому зателефонував охоронець ОСОБА_13 та повідомив йому, що ОСОБА_7 побив пастух ОСОБА_5 , при цьому останні забрав мобільний телефон потерпілого ОСОБА_7 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 01.04.2024, який був присутній під час затримання ОСОБА_5 та підтвердив наявність вилученого в нього мобільного телефона;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_15 від 01.04.2024, який був присутній під час затримання ОСОБА_5 та підтвердив наявність вилученого в нього мобільного телефона;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 01.04.2024, який повідомив, що його знайомий ОСОБА_5 розповідав йому, що побив охоронця ОСОБА_7 ;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 01.04.2024, який повідомив, що у післяобідній час він разом з ОСОБА_18 прийшли до місця перебування потерпілого ОСОБА_7 та після вживання алкогольних напоїв, ОСОБА_5 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_7 після чого відкрито заволодій мобільним телефоном останнього;

- іншими доказами в їх сукупності.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Як зазначено у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1 , п.3 , п.5 ч.1 ст.177 КК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним, враховуючи: існування можливості переховування на тимчасово окупованих територіях України; пред`явлення йому підозри у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, в тому числі за тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим. Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають слідчому судді підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом.

З приводу ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то слідчий суддя також вважає його обґрунтованим, оскільки ОСОБА_5 раніше неодноразово засуджений, Хорольським районним судом Полтавської області та Шевченківським районним судом м. Львова, у якого судимість не знята та не погашена, та знову підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності також існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України;

-пред`явлення йому підозри у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні яких, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років;

-станом на день розгляду клопотання ОСОБА_5 виповнилося 35 років; підтверджені належним чином дані, що стан його здоров`я несумісний з триманням під вартою, відсутні;

-підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має постійного заробітку, офіційно не навчається, не одружений.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності із встановленими ризиками і обставинами розслідуваних кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків слідчого судді про високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно підозрюваного, який вчинив в тому числі тяжкий злочин, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно застосування запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Також враховуючи, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але зважаючи, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на що посилався слідчий, прокурор у своєму клопотанні.

Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу - не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Водночас, підозрюваний може ухилитись від органів досудового слідства, також може мати вплив на свідків, потерпілого. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, пов`язаний підозрюваного з можливістю спілкування з іншими особами, в тому числі шляхом телекомунікаційних зав`язків, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі. Більш того, останній з моменту звільнення з місць позбавлення волі, фактично проживав у різних місцях України та не мав постійного місця проживання. Як пояснив у судовому засіданні, ОСОБА_5 проживав спочатку у м. Київ, потім у м. Одесі, також у с. Вигода Одеського району, та останні місяць-півтора неофіційно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Тобто, будь-яких соціальних зав`язків та належного місця проживання за даною адресою - слідчому судді не надано, а тому суд доходить до переконання, що підозрюваний фактично безперешкодно та не маючи будь-яких стримуючих факторів залишитись за даною адресою, може залишити його.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням його особистих характеристик, слідчий суддя доходить висновку, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків. Слідчому судді не надано доказів майнового стану підозрюваного та те, що він офіційно працює. Як пояснив останній, жодних офіційних доходів та будь-якого майна у нього не має.

Окрім цього, слідчий суддя враховує положення частини 4 статті 183 КПК України, про те, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні , в тому числі щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування. Як вбачається з дослідженим матеріалів справи та пояснень підозрюваного, ОСОБА_5 застосував фізичне насильство до потерпілого.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне не застосовувати заставу.

Відповідно до положень ст.194 КПК України вважаю, що під час судового розгляду клопотання були доведені:

-обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України:

- підстави вважати, що існують ризики передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України;

- недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні слідчого.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання. Як встановлено вище, ОСОБА_5 затриманий 01.04.2024 року.

Керуючись статтями 177, 178, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Березівської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000198 від 01.04.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави - задовольнити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до закінчення строку досудового розслідування, а саме до 01.06.2024 року включно.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту у залі суду, помістивши його до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» до закінчення строку досудового розслідування, а саме до 01.06.2024 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати - з моменту затримання, а саме з 01.04.2024 року по 01.06.2024 рік включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 03.04.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1