Справа № 522/2149/24
Провадження № 1-кп/522/1672/24
УХВАЛА

22 травня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000975 від 11.12.2023 року відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Ровеньки Луганської області, з вищою освітою, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000975 від 11.12.2023 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України..

Ухвалою суду від 15.02.2024 року по вказаному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього: реєстр матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, розписку про отримання підозрюваним копії обвинувального акту, заслухавши думку прокурора, потерпілого та його представника, обвинуваченого та його захисника, суд вважає, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду з наступних підстав.

Під час підготовчого судового засідання угод про визнання винуватості чи про примирення у порядку ст.ст. 468-475 КПК України до суду не надійшло. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається. Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Приморському районному суду м. Одеси. Клопотань про зміну обвинуваченому запобіжного заходу не надійшло.

Таким чином, наявні достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, 07.03.2024 року до суду надійшла позовна заява потерпілого ОСОБА_5 до відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якій ОСОБА_5 просить суд:

- прийняти цивільний позов до кримінального провадження та розглянути його по суті;

- стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 84854,00 грн. та моральну шкоду 150000,00 грн.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий та його представник просили суд прийняти вищевказану позовну заяву до розгляду, прокурор, обвинувачений та його захисник не заперечували проти прийняття цивільного позову до розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Цивільний позивач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для потерпілого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право підтримувати цивільний позов або відмовитися від нього до видалення суду в нарадчу кімнату для ухвалення судового рішення.

Зважаючи на те, що позовна заява ОСОБА_5 відповідає загальним вимогам щодо форми і змісту позовної заяви, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, суд вважає за можливе прийняти її до розгляду у даному кримінальному провадженні.

Крім того, судом встановлено, що потерпілим (цивільним позивачем) ОСОБА_5 подано до суду клопотання про накладення арешту на майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності обвинуваченому (цивільному відповідачу) ОСОБА_3 , посилаючись на п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні потерпілий та його представник просили суд задовольнити клопотання про накладення арешту, обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись на неспівмірність позовних вимог вартості майна, на яке ОСОБА_5 просить накласти арешт, надали письмові заперечення.

Прокурор залишив вирішення зазначеного клопотання на розсуд суду.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавленні за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 2 ст. 131, ч. 1 ст. 170 Розділу ІІ КПК України).

Згідно з ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу (ч. 3 ст. 315 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження (ч. 6 ст. 170 КПК України).

При цьому, вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (ч. 8 ст. 170 КПК України).

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_3 .

На даній стадії судового розгляду, суддя позбавлений можливості вирішувати питання про доведеність та обґрунтованість позовних вимог потерпілого, оскільки встановити розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин, у тому числі стану здоров`я потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, можливо при розгляді кримінального провадження по суті.

Тому суд вважає, що на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних можливо лише визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є арешт майна.

При цьому суд враховує сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому оцінюючи пропорційність, суд виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, а застосування обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

При цьому суд враховує, що обвинуваченим та його захисником не надано суду відомості про експертну оцінку вартості майна, а суд не може вважати належним та допустим доказом вартості майна роздруківку з Інтернет-сайтів, оскільки оцінці підлягає саме вартість конкретного об`єкту нерухомого майна.

З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним клопотання про арешт майна задовольнити.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, судом не встановлено.

На підставі п. 6 ч. 3 ст. 314, ст. 314-1 КПК України суд вважає необхідним доручити органу пробації скласти досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 26 ч. 1 ст. 31, ст. 61, ч. 5 ст. 128, 170-173, ч. 1 ст. 314, ст.ст. 314-1, 372, 374 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Призначити судовий розгляд обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000975 від 11.12.2023 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси на 29 травня 2024 року 12 год. 50 хв.

Судовий розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

Доручити Приморському районному відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Одеській області до 19.06.2024 року скласти досудову доповідь стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до відповідача обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди прийняти до розгляду.

Визначити цивільному відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, разом з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам кримінального провадження. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Встановити цивільному позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам кримінального провадження.

Встановити цивільному відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам кримінального провадження.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

В судове засідання викликати учасників судового провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1