ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року

м. Київ

справа № 234/20105/18

провадження № 51-4263км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду

у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні об`єднані кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номерами 0000747, 0004044, 00000006 та 0000237 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 (зареєстрованого по АДРЕСА_2 ; фактично мешкаючого на АДРЕСА_3 , раніше судимого, останній раз вироком Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці,

за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого останній раз вироком Краматорського міського суду Донецької області від 03 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки,

за частинами 2 та 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК,

за касаційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Краматорського міського суду Донецької області від 15 листопада 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК і призначено йому покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК у виді обмеження волі на строк 1 рік;

- за ч. 3 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 1ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 ККОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 3 роки.

Також вирішено долю речових доказів та питання витрат у провадженні.

Відповідно до вироку 24 лютого 2019 року о 17:00 ОСОБА_6 з метою реалізації злочинного наміру, спрямованого на порушення недоторканості житла та проникнення до будинку, через неогороджену ділянку проник на територію належного ОСОБА_8 . домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 , а в подальшому та через незачинені вхідні двері, незаконно проник до жилого будинку, розташованого за вказаною вище адресою, чим порушив недоторканість житла ОСОБА_8

Крім того, 03 листопада 2019 року приблизно о 12:10 ОСОБА_6 переліз через паркан та проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_5 , після чого, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишається не поміченим, через незачинені двері проник до приміщення сараю з якого умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме: 6 металевих кутиків розміром 1500x75x75x5 мм та один металевий кутик розміром 950x75x75x5 мм, загальною масою 89 кг, вартістю 378,25 гривень, після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальний збиток на вказану суму.

Крім того, 21 січня 2019 року, приблизно о 00:30 ОСОБА_7 разом із ОСОБА_6 знаходились біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , де у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна. Після чого ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_7 скоїти таємне викрадення чужого майна, яке розташовується на території зазначеного домоволодіння, на що останній погодився, тим самим вступив у злочинну змову із ОСОБА_6 . Реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне, повторне викрадення чужого майна ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_6 , діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, перелізли через паркан та проникли на територію двору даного домоволодіння. Далі, через вікно ОСОБА_7 та ОСОБА_6 проникли до сараю, з якого викрали майно, яке належить ОСОБА_11 , а саме: лом чорного металу, загальною вагою 26,4 кг, три форми для запікання хліба, чавунну сковороду та полімерний мішок на 50 кг. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з місця скоєння кримінального правопорушення зникли, розпорядившись в подальшому викраденим майном на свій розсуд, заподіявши потерпілій ОСОБА_11 матеріальний збиток на загальну суму 702, 15 грн.

Дніпровський апеляційний суд скасував вирок Краматорського міського суду Донецької області від 15 листопада 2021 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання та 13 квітня 2023 року ухвалив новий вирок, за яким ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 185 КК призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. Вирок місцевого суду в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК скасував, звільнив його від кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження в цій частині закрив на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Вказаними рішеннями також було вирішено питання про визнання винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, частинами 2 та 3 ст. 185 КК за обставин викладених у вироку, та призначення йому покарання, рішення щодо якого у касаційному порядку не оскаржуються.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор указує, що вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просить призначити новий розгляду у суді апеляційної інстанції.

На переконання прокурора, суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення ст. 49 КК. Не погоджуючись зі звільненням ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК, прокурор вказує, що кримінальний проступок вчинено 24 лютого 2019 року, обвинувальний вирок ухвалено 15 листопада 2021 року. При цьому, під час перегляду вироку в апеляційному порядку ОСОБА_6 вчинив новий злочин, передбачений ч. 3 ст. 185 КК, у зв`язку із вчиненням якого щодо нього 01 грудня 2022 року ухвалено вирок Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Апеляційний суд вказане залишив поза увагою та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав до звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 162 КК.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор підтримала подану касаційну скаргу.

Інших учасників судового провадження було повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися, клопотань про особисту участь або відкладення судового засідання від них не надходило.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла такого висновку.

Як передбачено ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах касаційної скарги.

Викладені в касаційній скарзі доводи зводяться до спростування висновку апеляційного суду про наявність підстав до звільнення засудженого від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК, похідного необґрунтованого рішення про незастосування ст. 70 КК щодо призначення ОСОБА_6 остаточного покарання, що потягло невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Надаючи оцінку доводам прокурора щодо безпідставного застосування судом апеляційної інстанції положень ст. 49 КК та звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК, Суд виходить із наступного.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, та у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, і за наявності згоди особи на її звільнення на підставі спливу строків давності, закрити кримінальне провадження, звільнивши таку особу від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні 24 лютого 2019 року кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування вироку Краматорського міського суду Донецької області від 15 листопада 2021 року щодо обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162 КК та звільнення останнього від кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК і закриття кримінального провадження в цій частині.

Однак такий висновок апеляційного суду є передчасним.

Кримінальне правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_6 обвинувачувався за ч. 1 ст. 162 КК є кримінальним проступком, за вчинення якого передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

Відповідно до ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули три роки, якщо протягом вказаного строку особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років і перебіг давності не перерваний.

Під час апеляційного перегляду кримінальних проваджень щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 162, ч. 3 ст. 185 КК та ОСОБА_7 за частинами 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309 КК, де запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 не обирався, у судовому засіданні 13 квітня 2023 року ОСОБА_6 , який приймав участь у режимі відеоконференції з установи виконання покарань, повідомив апеляційному суду про його засудження та призначення йому покарання, однак суд апеляційної інстанції на це належної уваги не звернув, не з`ясував за вчинення якого кримінального правопорушення його засуджено і коли воно вчинено.

Водночас, за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2022 року ОСОБА_6 13 грудня 2021 року вчинив нове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК, за що йому було призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Отже, після вчинення 24 лютого 2019 року кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК, 03 листопада 2019 року та 13 грудня 2021 року ОСОБА_6 вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК, з огляду на що, 13 квітня 2023 року у апеляційного суду були відсутні підстави вважати, що строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК минули. Вирішуючи питання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, апеляційний суд належним чином не перевірив підстав для звільнення останнього від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК. Вказане є неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до незастосування приписів ч. 1 ст. 70 КК.

За таких обставин колегія суддів уважає, що ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно постановити рішення, яке відповідає вимогам закону.

Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК (у редакції Закону України від 18 жовтня 2022 року № 2690-IX) суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду в суді першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_12 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні тяжких злочинів, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, та забезпечення можливості проведення нового розгляду судом апеляційної інстанції, Суд уважає за необхідне обрати обвинуваченим запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів щодо кожного.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обвинуваченим ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо кожного на строк 60 днів до 10 серпня 2024 року включно.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3