УХВАЛА

11 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 125/1687/22

провадження № 51-7410ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 ,

встановив:

06 грудня 2023 року до Касаційного кримінального суду надійшла касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 на судові рішення стосовно нього.

Ухвалою цього Суду від 11 грудня 2023 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), а ухвалою від 25 березня

2024 року вказану касаційну скаргу повернуто, оскільки останній не усунув її недоліки в установлений строк.

08 квітня 2024 року до Верховного Суду надійшло доповнення до касаційної скарги ОСОБА_4 , яке за змістом є новою касаційною скаргою.

Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів вважає, що скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.

Згідно з пунктами 3, 4 і 5 ч. 2 вказаної норми, у касаційній скарзі зазначаються судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення, та вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.

Проте, касаційна скарга засудженого не відповідає зазначеним вимогам кримінального процесуального закону.

Так, у своїй касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує питання про перегляд вироку Барського районного суду Вінницької області стосовно нього без зазначення дати його ухвалення та не зазначає про перегляд рішення суду апеляційної інстанції, яким вказаний вирок залишено без змін.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Натомість, у своїй скарзі, засуджений ОСОБА_4 , вказує, зокрема, на неповноту судового розгляду та заперечує правильність встановлених фактичних обставин кримінального провадження, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

До того ж, касаційна скарга не містить чітких вимог до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності з положеннями ст. 436 КПК.

Частиною 1 ст. 436 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.

Всупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у своїй касаційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, ухвалити новий вирок, яким визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 124 КК та на підставі ст. 75 КК звільнити його від відбування призначеного покарання й не зазначає жодних вимог щодо постановленого стосовно нього рішення апеляційного суду. Таким чином, вимоги є неконкретними та не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК, якою визначені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, а відтак вимоги засудженого підлягають уточненню.

Крім того, як убачається зі змісту скарги, ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 КК, водночас, зазначаючи про вчинення ним злочину, передбаченого ст. 124 КК, питання про перекваліфікацію його дій у касаційній скарзі не порушує, до того ж, не погоджується з призначеним йому покаранням, чим допускає суперечності та позбавляє можливості встановити дійсну позицію засудженого, з чим саме він не погоджується.

Таким чином, ОСОБА_4 слід конкретизувати, які саме судові рішення він оскаржує, зазначити вимогу щодо оскаржуваних судових рішень, яка б узгоджувалася з положеннями ст. 436 КПК, обґрунтувати свою вимогу з урахуванням положень ч. 1 ст. 438 цього Кодексу.

Суд касаційної інстанції, відповідно до ст. 433 КПК, переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній чітко викладених вимог, які б узгоджувались з положеннями ст. 436 цього Кодексу, також перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

Колегія суддів звертає увагу, що особа, яка подає касаційну скаргу та якій надано строк на усунення її недоліків, може виправити їх шляхом складання нового тексту касаційної скарги.

Керуючись ст. 429 КПК, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання вимог ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3