Справа № 642/654/24
н/п 1-кс/642/1306/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю адвоката ОСОБА_3 , особи в інтересах якої подано скаргу ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові, скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП ГУНП в Харківській області, у кримінальному провадженні № 0000571, про відмову у визнанні потерпілим,-, -

встановив:

До Ленінського районного суду м. Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП ГУНП в Харківській області, про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000571, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, в якій просить скасувати вказану постанову від 29 березня 2024 року, а також просить визнати дії дізнавача щодо винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим незаконними.

Свою скаргу заявник мотивує тим, що у про вадженні СД ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000571 за ч. 1 ст. 162 КК України.

28 березня 2024 року на адресу працівників поліції ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 була подана заява, в якій вона клопотала про визнання її потерпілою у вказаному кримінальному провадженні.

15 квітня 2024 року ОСОБА_4 отримала постанову про відмову у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000571.

Ознайомившись з тестом постанови про відмову у визнанні потерпілим від 29 березня 2024 року ОСОБА_4 не погоджується з рішенням дізнавача виходячи з наступного : в постанові про відмову у визнанні потерпілим від 29 березня 2024 року вказано про те, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були вчинені у стані крайньої необхідності, а також те, що ОСОБА_4 не завдано шкоди зазначеної в частині першій ст. 55 КПК України. Вважає постанову про відмову у визнанні потерпілим винесена неуповноваженою на те особою ( дізнавачем ), а також є невмотивованою.

У зв`язку з наведеним, заявник вважає постанову дізнавача від 29.03.2024 року незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник - адвокат ОСОБА_3 скаргу підтримали з мотивів викладених у ній і просили задовольнити.

Дізнавач, прокурор до судового засідані не прибули, про розгляд скарги повідомлені належним чином.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.

Так, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СД ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000571 за ч. 1 ст. 162 КК України.

29.03.2024 року дізнавачем СД ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 винесено постанову про відмову у визнанні потерпілою ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000571.

Так, дізнавач у своїй постанові послався на те, що, обставинами кримінального правопорушення було встановлено, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були вчинені у стані крайньої необхідності, а тому дізнавач прийшов до висновку, що під час досудового розслідування наявні очевидні та достатні підстави вважати, що особі яка подала заяву про залучення до провадження як потерпілого, не завдано шкоди зазначеної в частині першій ст. 55 КПК України.

Проте, такий висновок дізнавача є передчасним і таким, що не підтверджений сукупністю належних та допустимих доказів, здобутих в ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000571.

При цьому слідчий суддя зазначає, що дізнавачем не враховано, що завдання моральної, матеріальної шкоди у момент вчинення можливого злочину, не може бути доведеним певними доказами і такі обставини можуть бути доведені під час досудового розслідування заявником за наявності у нього процесуального статусу потерпілого, який забезпечить йому ряд визначених законом прав, зокрема, заявляти клопотання, оскаржувати процесуальні рішення, приймати участь в дослідженні доказів щодо завданої шкоди, тощо. А невмотивована відмова дізнавача у визнанні потерпілим ОСОБА_4 може призвести до однобічності та неповноти досудового розслідування.

Разом з тим, такий висновок, без зазначення у постанові які слідчі дії було проведено в ході досудового розслідування та на підставі яких, отриманих внаслідок таких слідчих дій відомостей дізнавач прийшов до висновку про відсутність завданої шкоди ОСОБА_4 , отже є очевидно необгрунтованим належним чином висновком, а за таких обставин твердження дізнавача фактично мають характер декларативних заяв, які не мають доказового значення.

За таких обставин, слідчий суддя доходить висновку, що дізнавачем не вжито належних заходів для повного з`ясування факту можливого завдання шкоди заявнику кримінальним правопорушенням.

Крім того, обгрунтовуючи свій висновок про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у вказаному кримінальному провадженні, дізнавач фактично посилається на відсутність підстав вважати, що стверджуване кримінальне правопорушення взагалі було вчинено.

Більш того, слідчий суддя вважає за потрібне зазначити, що доводи дізнавача , у разі їх доведеності, могли б бути підставою для висновку про доцільність закриття кримінального провадження, а не відмови у визнанні особи потерпілою, оскільки така постанова має виноситись у випадку, коли слідчий не заперечує можливість доведення у подальшому факту вчинення кримінального правопорушення, однак вважає, що певній окремій особі не було завдано шкоди таким правопорушенням. Натомість в даному випадку дізнавач фактично стверджує, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази неправомірності дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . З огляду на вказане, варто зазначити, що постанова дізнавача від 29.03.2024 не відповідає меті рішення про відмову у визнанні особи потерпілою ще й з суто формального аспекту.

Враховуючи наведене, постанова дізнавача від 29.03.2024 підлягає скасуванню, а скарга в цій частині підлягає задоволенню.

Разом з тим, слідчий суддя вважає необґрунтованими вимоги скаржника стосовно визнання незаконними дії дізнавача щодо винесення постанови про відмову у визнанні потерпілим.

Згідно ч. 3ст. 26 КПК України, слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.307КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1)скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1)скасування повідомлення про підозру; 2)зобов`язання припинити дію; 3)зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Отже, визнання незаконними дій дізнавача не відноситься до повноважень слідчого судді, тому в цій частині скарги слід відмовити.

Таким чином, слідчий суддя вважає вимоги скаржника підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 26, 55, 110, 303, 304, 306, 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя -

ухвалив:

Скаргу - задовольнити частково.

Постанову дізнавача СД ВП №2 ХРУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_7 від 29 березня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000571 від 06.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України - скасувати.

В іншій частині - у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1