Справа № 643/2960/24
Провадження № 1-кп/643/525/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0003486, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває зазначене кримінальне провадження.

Станом на 18.06.2024 року кримінальне провадження по суті не розглянуто.

Cтосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. В обгрунтування клопотання зазначив, що відповідно до ст. 12 КК України ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею.

Так, беручи до уваги те, що у ОСОБА_5 у разі доведення його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, санкцією статті КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, його злочинну діяльність викрито під час дії комендантської години, останній не працює, тобто не має законних джерел заробітку, крім цього, у нього відсутні міцні соціальні зв`язки, у органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного ОСОБА_5 можуть виникнути передбачені п.п. 1,3,5 ст. 177 КПК України спроби: переховуватись від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, враховуючи суворість покарання, що може бути йому призначене у разі доведення його вини; незаконно впливати на потерпілого та свідків, оскільки ОСОБА_5 відомі їх анкетні дані та, в тому числі, місця мешкання, у зв`язку із чим він матиме можливість впливати на них; вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки, ОСОБА_5 ніде не працює, законних джерел отримання заробітку не має, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності. Також, ОСОБА_5 13.10.2023 засуджено Московським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки.

Беручи до уваги, що ОСОБА_5 вчинив суспільно-небезпечний тяжкий злочин у органу досудового розслідування є підстави вважати що у підозрюваного ОСОБА_5 можуть виникнути передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України спроби: переховуватись від суду, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 скоїв умисний тяжкий корисливий злочин, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років позбавлення волі, побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним може переховуватись від суду, також ОСОБА_5 не одружений, дітей та осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність стійких соціальних зв`язків та стримуючих факторів; незаконно впливати на свідків та потерпілого, оскільки вони на теперішній час не допитані безпосередньо судом та обвинуваченому відомо про місце їх проживання, контактні телефони, завдяки чому перебуваючи на свободі може мати можливість впливати на останніх з метою зміни показань під час досудового розслідування та в подальшому в суді; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_5 ніде не працює, законних джерел отримання заробітку не має, раніше неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення проти власності.

Всі вищеперераховані ризики вказують на неможливість обрання будь-яких інших запобіжних заходів не пов`язаних з обмеженням особистої свободи для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

На даному етапі кримінального провадження сторона обвинувачення не просить суд вирішити питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення. Сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею злочинів є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Вказане також знайшло своє відображення у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства», який вказав, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Таким чином, вищенаведені факти доводять обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про: наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України; наявність реальних ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені н.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків; недостатність застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів, аніж тримання його під вартою, для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. Вказаний запобіжний захід відповідає характеру кримінального правопорушення, суспільному інтересу.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт, оскільки він провину визнає, має прописку, мешкає з цивільною дружиною.

Захисник заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики прокурором необгрунтовані, зокрема не визначено яким чином його підзахисний може впливати на потерпілого та свідків, оскільки визнає свою провину. Просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст.ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину (ст. 12 КК України), за який передбачене покарання до 8 років позбавлення волі, раніше судимий, судимість не знята та не погашена у встановленому законом порядку, непрацевлаштований, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, в зв`язку з чим є ризики, що він може переховуватися від суду.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Разом з цим, суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним покладених судом обов`язків у справі.

Підстав для задоволення клопотань обвинуваченого та захисника про зміну стосовно обвинуваченого запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт суд не вбачає, оскільки не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Більш того, даних про неможливість ОСОБА_5 перебувати під вартою в умовах СІЗО, матеріали, надані суду, не містять та стороною захисту не надані.

Згідно з п.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ "Летельє проти Франції", суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність продовження щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Керуючись ст.ст. 183 ч.2 п.5, 177, 178, 181, 182, 197, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 16 серпня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 10.00 год. 20 червня 2024 р.

Суддя ОСОБА_1