Справа № 462/6694/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/490/24 Доповідач: ОСОБА_2
О К Р Е М А Д У М К А
судді Львівського апеляційного суду ОСОБА_3
у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4
за ч. 4 ст. 185 КК України
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 25 червня 2024 року вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2024 року щодо ОСОБА_4 залишено без зміна, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 без задоволення.
Як суддя, який залишився у меншості, з даним рішенням не погоджуюся та керуючись ч. 3 ст. 375 КПК України викладаю окрему думку.
Вироком Залізничного районного суду м. Львова ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, приєднано невідбуте покарання за вироком Франківського районного суду м. Львова від 28.02.2023 та визначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі та штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, постановлено виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 , обраний ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 26.03.2024 у вигляді цілодобового домашнього арешту, залишено без змін, до вступу вироку в законну силу.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вирішено рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_4 17.06.2023 близько 14:38, перебуваючи в приміщенні торговельного залу магазину «Продукти», в якому здійснює свою діяльність ФОП « ОСОБА_6 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрав продукцію, а саме: три упаковки халви «Соняшникова», вагою 30 грам кожна, загальною вартістю 11,17 грн без ПДВ; три упаковки «Кекс традиційний Biscоtti», вагою 0,300 кг, загальною вартістю 42,49 грн без ПДВ; сир твердий «Сметанковий», вагою 0,500 кг, вартістю 108,30 грн без ПДВ; хрусткі кільця «Cookie Hoops см.CEREO», вагою 210 грам, вартістю 45,80 грн без ПДВ; батон «Дорожній Р3», вагою 0,35 кг, вартістю 18,30 грн без ПДВ; масло «Екстра» фасоване 82% жиру, вагою 180 грам ТМ Радимо, вартістю 51,60 грн без ПДВ; булка здобна «Ватрушка Biscоtti», вагою 0,200 кг, вартістю 26,66 грн без ПДВ; вода «Соковинка Смак Вишні», об`ємом 2 л, вартістю 30,83 грн без ПДВ; сардельки з сиром 1с, вагою 0,500 грам, вартістю 89,58 грн без ПДВ; молоко питне у/паст. 3,2 % «Селянське» 900 грам, вартістю 39,16 грн без ПДВ; йогурт «Персик Абрикос» Лактоімун 1.5 % жиру, об`ємом 270 грам, вартістю 23,33 грн без ПДВ; йогурт «Полуниця» 1.5 % жиру, об`ємом 270 грам, вартістю 23,33 грн без ПДВ; цукор 900 грам ТМ «Борислава», вартістю 31,60 грн без ПДВ; МакКофеКапучіно «ДіТоріно», вагою 25 грам вартістю, 7,50 грн без ПДВ, які помістив в поліетиленовий пакет та покинув приміщення магазину, не оплативши за товар. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ФОП « ОСОБА_6 » матеріальної шкоди на загальну суму 549 гривень 65 копійок без ПДВ.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 26 березня 2024 року в частині міри покарання змінити; застосувати до ОСОБА_4 вимоги статей 69, 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржений вирок є занадто суворим та не відповідає особі ОСОБА_4 . Зокрема, вказує, що суд не врахував, що на момент розгляду справи обвинувачений був нетранспортабельним, адже втратив можливість ходити та взагалі стояти вертикально. До залу суду та із нього ОСОБА_4 несли працівники поліції. Він був доставлений із лікувального закладу та повернутий туди ж.

Зазначає, що суд не врахував визнання ОСОБА_4 вини та розкаяння у вчиненому, а також те, що розгляд справи відбувався у спрощеному порядку, обвинувачений є тимчасово переміщеною особою.

Захисник звертає увагу, що матеріальних збитків у справі немає, оскільки ОСОБА_4 всі продукти повернув власнику, тобто відшкодував збитки.

За результатами розгляду апеляційної скарги, колегією суддів прийнято рішення про відмову у її задоволення, а вирок суду першої істанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін.

Погоджуючись із вироком Залізничного районного суду Львівської області від 26 березня 2024 року щодо доведеності вини ОСОБА_4 та кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України, разом з тим вважаю вирок суду першої інстанції необґрунтованим в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, на що не звернув увагу апеляційний суд у своєму рішенні.

Покарання як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Стаття 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує одну з головних цінностей демократичного суспільства: беззастережну заборону катування та нелюдського чи такого, що принижує гідність, поводження або покарання.

Згадані в конвенції фундаментальні вимоги щодо прав людини і основоположних свобод відображені й в національному законодавстві. Зокрема, в ч. 3 ст. 50 КК України зазначено, що покарання не має на меті завдати засудженій особі фізичних страждань або принизити її людську гідність.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Таким чином, за змістом стст. 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім визначених цією статтею випадків, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Призначаючи ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі за викрадені ним з магазину продукти харчування на загальну суму 549 грн 65 коп., вважаю, що суд першої інстанції не врахував в достатній мірі конкретні обставини справи та дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, повністю відшкодував завдану ним шкоду, є внутрішньо переміщеною особою з території, яка є тимчасово окупованою, його незадовільний стан здоров`я, а тому таке покарання, на мою думку є несправедливим внаслідок суворості.

У зв`язку з цим вважаю, що апеляційному суду у цій частині вирок суду першої інстанції слід було змінити, пом`якшити призначене ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, й призначити таке, нижче від найнижчої межі, передбаченої ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки наявні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Суддя Львівського

апеляційного суду ОСОБА_3

25 червня 2024 року