Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000779 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Армянськ Красноперекопського району АР Крим,

громадянина Російської Федерації, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

судимого вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2023

за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України до 200 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

за апеляційною скаргою прокурора на вирок Подільського районного суду

м. Києва від 12 вересня 2023 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 12.09.2023 ОСОБА_8 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.125 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Також суд ухвалив вирок Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2023, яким ОСОБА_8 засуджений за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України до громадських робіт на строк 200 годин, виконувати самостійно.

В апеляційній скарзі заступник керівника Київської міської прокуратури

ОСОБА_9 просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин, на підставі ст.71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 23.01.2023 і за сукупністю вироків призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Прокурор не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення, встановлені судом, які викладені у вироку, доведеність винуватості ОСОБА_8 та правову кваліфікацію його дій, однак вважає, що призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є явно несправедливим через м`якість.

Так, призначаючи ОСОБА_8 найменш суворий вид покарання, суд не обґрунтував мотивів такого рішення і у вироку послався лише на одну обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, яке не повинно носити формальний характер і виражатись лише у визнанні особою факту вчинення кримінального правопорушення. На переконання прокурора, матеріали справи не містять відомості про реальне щире каяття обвинуваченого. Разом з тим, суд не врахував, що ОСОБА_8 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києві від 23.01.2023 за ч.2 ст.15 ч.1 ст.190 КК України до громадських робіт на строк 200 годин і вчинив нове кримінальне правопорушення, не відбувши покарання. Обвинувачений не працює, отже, не має джерела доходу, з якого міг би сплатити штраф. Тому доцільніше буде призначення ОСОБА_8 покарання, яке належить відбувати реально, із застосуванням положень ст.71 КК України, яку суд не застосував.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги і просили вирок суду залишити без змін; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що 1 червня 2023 року близько 19 години 50 хвилин ОСОБА_8 , перебуваючи в магазині ТОВ "Сільпо-Фуд" за адресою: м. Київ, вул. Оленівська, 3, під час сварки на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, умисно завдав ОСОБА_10 два удари кулаком правої руки в праву лобну частини обличчя, чим спричинив потерпілому тілесне ушкодження у вигляді садна в лобній ділянці справа на межі з волосистою частиною голови, яке згідно з висновком судово-медичної експертизи № 042-1311-2023 від 15.08.2023 відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Обвинувальний акт щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням і, відповідно, судом, фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч.1 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке є проступком, особу винного, який має судимість, посередньо характеризується, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття і відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, встановленому санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність. І те, що ОСОБА_8 не працює, не є перешкодою для призначення йому покарання у виді штрафу, оскільки у разі його несплати штраф може бути замінений покаранням у виді громадських робіт.

Щодо доводів прокурора про відсутність обставини, яка пом`якшує покарання, колегія суддів зауважує, що щире каяття зазначене в обвинувальному акті, який надійшов до суду разом із заявою підозрюваного щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні, а також відповідною заявою потерпілого.

Згідно з ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Апеляційна скарга не містить обґрунтування того, чому прокурор вважає, що покарання у виді штрафу та громадських робіт на строк 200 годин є явно несправедливим через м`якість порівняно з покаранням у виді громадських робіт на строк 240 годин.

З огляду на викладене відсутні підстави і для застосування положень ст.71 КК України, оскільки за приписами ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає і виконується самостійно.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстави для задоволення апеляційної скарги прокурора відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Подільського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3