№ 1-кп/202/503/2024
УХВАЛА

Іменем України

03 квітня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000819 від 24.07.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя, громадянка України, офіційно не працевлаштована, має середню освіту, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, не зареєстрована та постійного місця проживання не має;

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

сторони кримінального провадження

прокурора - ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої - ОСОБА_3

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченої був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого закінчується, за час перебування обвинуваченої під вартою ризики не зменшились та продовжують існувати, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченої жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_7 заперечувала щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає що є підстави для зміни обвинуваченій запобіжного заходу, посилаючись на те, що ризики зазначені у клопотанні прокурора не обґрунтовані, обвинувачена має на утриманні малолітню дитину.

Обвинувачена підтримала думку захисника.

Суд заслухав думку сторін кримінального провадження, потерпілу, яка підтримала клопотання прокурора, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК України, яке відноситься до тяжкого злочину і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а отже, будучи обізнаною про ступінь тяжкості інкримінованого їй злочину та покарання, яке загрожує, у разі визнання її винуватою, а також враховуючи той факт, що обвинувачена не має постійного місця проживання, існує реальний ризик того, що обвинувачена може переховуватися від суду, тобто існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК.

Доводи захисника про відсутність доказів щодо наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, суд вважає необґрунтованими, оскільки при розгляді клопотання прокурора встановлено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченої під вартою та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст.177 КПК України, а будь-яких об`єктивних даних, які б безумовно свідчили про зміну або відсутність обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, які раніше слугували підставою для обрання обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, захисником не наведено.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі обвинуваченого оцінюється не лише на основі суворості можливого вироку, а має досліджуватися з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою.

На підставі наведеного, суд переконаний у необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки він довів обставини, які виправдовують подальше обмеження права обвинуваченої перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 обвинувачуються у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, суд вважає недоцільним визначати їй розмір застави.

Керуючись ст.ст. 331, 350 КПК України, суд, -

Постановив :

Клопотання прокурора задовольнити.

ОСОБА_3 продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 01.06.2024 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Головуючий: ОСОБА_8