Номер провадження: 11-кп/813/624/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 кизи,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

її представника адвоката ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Конопляне Іванівського району Одеської області, одруженого, маючого на утриманні 1 малолітню дитину, не працюючого, маючого вищою освіту, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України у кримінальному провадженні № 0001180 від 27.08.2021 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 року, ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 відрахований з моменту приведення вироку до виконання та з часу поміщення цієї особи до виправного центру Міністерства юстиції України.

Після набрання вироком законної сили речові докази СД диски вирішено зберігати в матеріалах справи.

Запобіжний захід ОСОБА_11 не обирався.

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду у розмірі 8227,52 грн., та моральну шкоду у розмірі 40 000, 00 грн.

Згідно оскаржуваного вироку: ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 26.08.2021 року приблизно о 13:00 год., він, знаходячись поблизу входу до приміщення швейного цеху, розташованого в АДРЕСА_3 , на ґрунті тривалих неприязних відносин з потерпілою ОСОБА_9 , яка в цей час перебувала впритул до вхідних дверей вказаного приміщення, з мотивів особистої неприязності проявив злочинну недбалість у формі злочинної необережності, тобто не передбачаючи можливості настання шкоди для потерпілої у вигляді тривалого розладу її здоров`я, хоча міг та повинен був передбачити, в ході обопільного конфлікту, з метою залякування потерпілої ОСОБА_9 вдарив взутою у взуття лівою ногою у вхідні двері вказаного приміщення і при русі ногою в зворотному напрямку цією ж ногою зачепив область спини потерпілої зліва, тим самим заподіявши ОСОБА_9 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому IV лівого ребра без зміщення кісткових уламків, що спричинило тривалий розлад її здоров`я строком понад 21 день, і за цим критерієм, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 зазначає, що суд ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права, а саме рішення суду ґрунтується на припущеннях судді та свідченнях заінтересованої особи, що прямо заборонено ч.3 ст.373 КПК. Крім того суд не встановивши всі обставини справи та відмовивши в клопотанні сторони захисту про виклик експерта який міг роз`яснити такі обставини, що призвело до ухвалення рішення суду яке не ґрунтується на відповідних доказах..

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

- суд проігнорував зауваження сторони захисту про відсутність доказів механізму отримання травми потерпілою та відмовив в клопотанні про виклик експерта для встановлення цих обставин та можливої необхідності проведення повторної судової експертизи для встановлення механізму отримання тілесних ушкоджень;

- суд самостійно здійснив висновок без будь якої експертизи, керуючись власними припущеннями, в результаті чого суд зазначає в своєму Вироку та стверджує, що засуджений здійснив удар взутою у взуття лівою ногою у вхідні двері вказаного приміщення і при русі ногою в зворотному напрямку цією ж ногою зачепив область спини потерпілої зліва, тим самим заподіявши потерпілій тілесне ушкодження;

- матеріали справи не містять жодного доказу та натяку на такий механізм отримання тілесних ушкоджень, крім того незрозумілим залишається чи взагалі можливе (чи достатньо сили) при русі ноги в зворотному напрямку завдати травму людині такого характеру;

- суд не досліджував матеріали цивільного позову адже як вбачається, потерпіла надала до суду певні квитанції які незрозуміло чи відносяться до лікування отриманої нею травми. Матеріали справи не містять призначень лікаря певного лікування аналізів та препаратів, таким чином неможливо достовірно встановити до чого відносяться данні квитанції лікуванню потерпілої. Крім того, усі квитанції та дослідження датовані приблизно вереснем-жовтнем 2022 року, що є незрозумілим адже травму потерпіла отримала як вона стверджує 26.08.2021 року, а тому виникає питання яким чином лікування та дослідження рік поспіль відносяться до події яка з якої минув вже рік. (а.с. 46 - 60);

-сама позовна заява не містить обґрунтування моральної шкоди взагалі та до неї не надано жодного доказу які б свідчили про наявність морального збитку.

За результатами розгляду апеляційної скарги просив вирок суду скасувати з підстав неповноти судового розгляду п. 1 ст. 1 ст. 410 КГЖ та відповідності фактичним обставинам кримінального провадження п.1 ст. 1 ст. 411 КПК; ухвалити новий вирок яким виправдати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України з підстав того що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК, в задоволенні позовних вимог цивільного позивача відмовити в повному обсязі.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_8 надав суду заяву у якій просить звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв?язку з тим, що він визнав вину, відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду та примирився з потерпілою.

Потерпіла ОСОБА_9 , її представник адвокат ОСОБА_10 підтвердили в апеляційному суді, що задану їй шкоду повністю відшкодовано, у зв`язку з чим потерпіла не заперечує проти звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

Прокурор не заперечував проти задоволення заяви обвинуваченого.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Під час апеляційного розгляду сторона захисту просила не розглядати апеляційні вимоги щодо встановлених фактичних обставин, кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 , тому в цій частині вирок суду не перевіряється.

Щодо заявленого клопотання захисника ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, апеляційним судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, у відповідності до положень ст. 12 КК України інкриміноване ОСОБА_7 кримінальне правопорушення відноситься до категорії нетяжких злочинів. До кримінальної відповідальності обвинувачений раніше не притягувався.

Захисник ОСОБА_7 надав апеляційному суду заяву у якій просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв?язку з тим, що він визнав вину, відшкодував завдану кримінальним правопорушенням шкоду та примирився з потерпілою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Із позиції, висловленої потерпілою ОСОБА_9 та її представником адвокатом ОСОБА_10 вбачається, що вона примирилася з обвинуваченим, матеріальних і моральних претензій до нього не має та просила закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 на підставі ст. 46 КК України. Тобто, потерпіла особа виразила свою волю про прощення винного, задоволена вжитими заходами з відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди і внаслідок цього просить звільнити винного від кримінальної відповідальності.

Отже апеляційним судом встановлено наявність юридичних та фактичних підстав для звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_9 .

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 284 КПК України суд закриває кримінальне провадження у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК України суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Стосовно заявленого потерпілою ОСОБА_9 цивільного позову апеляційний суд зазначає наступне.

Порядок вирішення цивільного позову в кримінальному провадженні регламентований главою 9 КПК України.

Нормами кримінального процесуального закону, зокрема ст. 129 КПК України, встановлено, що рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову може бути винесене лише у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні кримінального правопорушення і ухвалення обвинувального вироку чи винесення постанови про застосування до особи примусових заходів виховного або медичного характеру.

Вирішення цивільного позову при закритті провадження по справі з підстав примирення з потерпілим суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи системний аналіз зазначених норм КПК, апеляційний суд дійшов висновку, що цивільний позов не підлягає розгляду у випадках закриття кримінального провадження як на досудовому розслідуванні, так і в суді.

В той же час, у випадку закриття кримінального провадження на встановлених КПК підставах, суд зобов`язаний роз`яснити цивільному позивачеві його право пред`явити аналогічний позов у порядку цивільного судочинства.

Тому, у зв`язку зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_9 , заявлений потерпілою цивільний позов слід залишити без розгляду, що за змістом ч.7 ст.128 КПК України не перешкоджає потерпілому пред`явленню позову в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а клопотання сторони захисту задоволенню, вирок суду скасуванню, а кримінальне провадження закриттю, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Керуючись ст. 24, 370, 404, 405, 407, 417, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із його примиренням з потерпілою ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 06.09.2023 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001180 від 27.08.2021 скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою.

Закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 залишити без розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4