ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1367/24 Справа № 193/1963/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія №45» ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

в с т а н о в и в :

ухвалою Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року у задоволенні подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія №45» ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відмовлено.

Вказану ухвалу, суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений раніше неодноразово судимий за умисні злочини проти власності, звільнявся від відбування покарання з іспитовим строком та умовно-достроково, але знов вчинив умисне кримінальне правопорушення, хоча у поведінці засудженого ОСОБА_8 існують позитивні зміни, а саме наявність двох заохочень, однак це в повній мірі не дає підставі вважати, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

На зазначене судове рішення засудженим ОСОБА_8 подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі засуджений просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову, якою звільнити його від відбування покарання на підставі ст.81 КК України. Зазначає, що відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого, складеного особами зі спеціальними знаннями, якими не володіє суддя, встановлено його виправлення. Зазначений висновок нічим не спростований, необхідний термін для застосування умовно-дострокового звільнення останній відбув, а означений висновок вже врахував кількість судимостей, якими місцевий суд аргументував відмову у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання. Зауважує, що в компетенцію місцевого суду не входить надання оцінки щодо виправлення останнього, а відмова відбулася по формальним ознакам, а суд першої інстанції порушив право на захист не призначивши державного захисника. Наголошує, що місцевим судом не взято до уваги, що засуджений має малолітню дитину та має намір вступити до лав ЗСУ.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи апеляційної скарги свого підзахисного та просив її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, просив залишити її без задоволення, а ухвалу місцевого суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Згідно зі ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

В силу положень ст.81 КК України, особу може бути умовно-достроково звільнено від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та відбув визначений законом строк покарання.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення відповідає вказаним вимогам процесуального закону.

Вирішуючи питання за подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія №45» ОСОБА_9 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його умовно-дострокового звільнення, оскільки під час утримання: в Державній установі «Криворізька установа виконання покарань (№3)» характеризувався негативно, мав одне стягнення, яке погашене в установленому законом порядку, заохочень не мав; в Державній установі «Софіївська виправна колонія (№45) характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має.При цьому в місцях позбавлення волі знаходиться з 2007 року, характеризується посередньо, тобто на протязі всього часу відбування покарання не проявляє належних дій, спрямованих на доведення свого виправлення.

Відповідно до висновку щодо ступеня виправлення засудженого за підписом начальника Державної установи, засуджений ОСОБА_8 став на шлях виправлення, при цьому ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик ймовірної небезпеки для суспільства середній.

Крім того, відповідно до соціально-психологічної характеристики засудженого у розділі «мислення, емоції та поведінка» зазначається, що ОСОБА_10 вчиняє дії, пов`язані з погрозами або насильством; не робить висновків зі своїх минулих помилок, у більшості випадків повторює помилки; стикаючись з проблемою, вчиняє перше-ліпше, що спадає на думку; стикаючись з проблемою, особа нездатна знайти шлях її вирішення або легко здається і відступає перед труднощами; не може передбачити наслідки своїх дій; бувають прояви неадекватної до ситуації поведінки; періодично застосовує фізичне насильство стосовно інших громадян; висловлює свою точку зору проявляючи агресію; на контакт йде добре, але відповіді на питання не щирі.

У розділі «ставлення до правопорушення» зазначається, що ОСОБА_8 не бере відповідальність за вчинені дії на себе; не усвідомлює наслідки вчиненого правопорушення для потерпілої особи, заперечує серйозність або мінімізує наслідки своїх дій;вважає, що деякі типи антисоціальної поведінки прийнятні.

Окрім цього, колегія суддів звертає увагу на сталість негативних дій та намірів засудженого ОСОБА_8 , який раніше неодноразово судимий, звільнявся від відбування покарання 23.03.2009 року на підставі ЗУ «Про амністію», а 16.12.2016 року умовно-достроково з невідбутим строком 11 місяців 14 днів, знов став на злочинний шлях, не зробивши позитивних висновків та задумів щодо виправлення.

При цьому, доводи засудженого про порушення місцевим судом його право на захист не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки ОСОБА_8 відбуває покарання не за особливо тяжкий злочин та клопотання на адресу місцевого суду про призначення захисника не направляв, а тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для призначення захисника за власної ініціативи.

Відповідно до ст.6 Кримінально-виконавчого кодексу України, виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Колегія суддів звертає увагу, що положення ст. 81 КК України надають суду право, а не покладають на нього обов`язок щодо умовно-дострокового звільнення особи від відбування покарання, а тому доводи засудженого щодо необхідності його звільнення лише на підставі відбуття необхідного періоду покарання, не ґрунтуються на вимогах закону, разом з цим, засуджений ОСОБА_8 своєю сумлінною поведінкою та ставленням до праці, на даний час, не довів можливість застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

При цьому, загалом Європейський суд з прав людини не визнає, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод гарантує право на умовно-дострокове звільнення, оскільки воно не стосується громадянських прав чи кримінального звинувачення (A. v. Austria, No. 16266/90, para.2, Savic v. The Slovak Republic, no. 28409/95, para. 6, Dybeku v. Albania, no. 41153/06, para.57).

Також колегія суддів відмічає, що згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Виконання призначеного покарання має своєю метою не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також попередження нових злочинів і основною підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання, зокрема виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці, проте матеріали даного судового провадження не містять даних, які б беззаперечно вказували, що ОСОБА_11 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Відповідно до п.п. 18, 20 розділу IV Рекомендації Комітету міністрів Ради Європи державам-членам Rec (2003) 22 «Про умовно-дострокове звільнення» критерії, якими повинні керуватися ув`язнені, щоби перейти до статусу умовно звільненої особи, мусять бути чіткими та конкретними. Також критерії мають бути реалістичними, оскільки треба враховувати особистість засудженого, соціальні та економічні умови, а також доступність програм реінтеграції. Критерії надання умовного звільнення слід застосовувати в такий спосіб, щоб забезпечити умовне звільнення всіх ув`язнених, які вважаються такими, що відповідають мінімальному рівню безпеки й можуть стати законослухняними громадянами.

Отже, аналіз матеріалів судового провадження дає підстави вважати, що хоча у поведінці засудженого ОСОБА_8 мають місце позитивні тенденції, проте у своїй сукупності вони не доводять, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення, оскільки наявність посередньої характеристики, наявність двох заохочень, які отримав засуджений за весь період відбування покарання його працевлаштування, не можуть свідчити про наявність достатніх підстав для звільнення засудженого ОСОБА_8 умовно-достроково.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що засуджений ОСОБА_8 дійсно став на шлях виправлення, що є обов`язковою умовою для умовно-дострокового звільнення, отже суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія №45» ОСОБА_9 про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання, а тому не вбачає підстав для його скасування.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника ДУ «Софіївська виправна колонія №45» ОСОБА_9 про застосування до засудженого ОСОБА_8 умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді