Справа № 308/1614/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000010 від 02.01.2023, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мукачево, Закарпатської області, громадянина України, українця, з середньою-спеціальною освітою, неодруженого, який має на утриманні малолітніх дітей 2010 р.н., 2013 р.н. (зі слів), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

02 січня 2023 року близько 12 год. 00 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи в громадському місці за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на території комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна інфекційна лікарня» Закарпатської обласної ради, на майданчику для паркування біля автомобіля марки «Audi» моделі «Q7» номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , з метою умисного знищення чужого майна, і розуміючи, що вказаний транспортний засіб не належить йому на праві приватної власності, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок та діючи із особливою зухвалістю, діючи умисно, тримаючи в руці балонний ключ здійснив чотири удари по корпусі вказаного автомобіля, внаслідок чого здійснив розбиття заднього вітрового скла, переднього вітрового скла, правого дзеркала заднього бачення та пошкодження корпусу автомобіля «Audi» моделі «Q7» номерний знак НОМЕР_2 , чим спричинив власнику ОСОБА_5 матеріальну шкоду на суму 129 962 гривні (сто двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят дві гривні).

Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю.

Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні спочатку свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 296 КК України визнав не повністю, визнав, що пошкодив автомобіль потерпілого, але через неповагу до нього, також вказав, що не погоджується з розміром завданої шкоди. Пояснив, що 28.12.2022 посварився з своєю дівчиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мав їхати на передову та вирішив з нею попрощатися. 02.01.2023 поїхав до дівчини додому, але там її не було, потім зателефонував до знайомої дізнатися чи є вона на роботі. Коли дізнався, що її на роботі немає, поїхав в Обласну інфекційну лікарню, але не став її там шукати, дістав балонний ключ і наніс чотири удари по автомобілю потерпілого, удари наносив по лобовому склі, дзеркалу правому боковому, задньому склі, також вдарив по пасажирському склі, але воно не розбилось. В подальшому, на поставлені запитання обвинувачений вказав, що дійсно він наніс чотири удари балонним ключем по автомобілю потерпілого, теж вдарив по боковій правій частині його автомобіля. При цьому, він погоджується з розміром шкоди, вважає що така становить в межах 70 000 грн. Також, вказав що події відбувались на відстані 30-40 метрів від будівлі лікарні, і що він знав, що це автомобіль потерпілого. Алкоголю він взагалі не вживає. Також вказав, що свою вину визнає, шкодує за вчиненим, після вчиненого спілкувався з потерпілим, хотів йому відшкодувати шкоду, оскільки потерпілий не погоджувався на часткове відшкодування жодних коштів йому не передав. Під час судових дебатів та останнього слова обвинувачений наголошував, що зрозумів свою помилку, свою вину визнає, через свої емоції вчинив неправильно, дуже шкодує за вчиненим, та просив суворо його не карати.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 296 КК України, його винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення повністю підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення, досліджених та перевірених під час судового розгляду доказами, яким надано належну оцінку.

Так, потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні 30.06.2023 дав показання про те, що працює головним бухгалтером Обласної інфекційної клінічної лікарні, 02.01.2023 зранку він приїхав на роботу на своєму транспортному засобі марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , припаркувався на службовій автостоянці на території лікарні за адресою АДРЕСА_2 . Через деякий час йому зателефонували щоб швидко виходив до свого автомобіля, коли вийшов побачив, людей які стояли біля належного йому на праві власності транспортного засобу марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 , який був пошкоджений, було розбите заднє вітрове скло, праве бокове дзеркало, тріщини на передньому лобовому склі. Після цього він зателефонував на 102 та викликав працівників поліції. Як пошкодили його автомобіль він особисто не бачив. Зазначив, що їх працівниця особисто бачила, як молодий чоловік наносив удари по його автомобілю і в подальшому старша медична сестра надіслала йому відео на якому було зафіксовано події, як автомобіль «Туарек» швидко від`їжджав від його автомобіля, вказане відео та скріни надав слідчому. В цей же день вказаний автомобіль було відстежено та йому зателефонували і повідомили що затримано ОСОБА_3 . Вказав, що водій ОСОБА_8 чув удари та бачив як ОСОБА_3 втікав у свій транспортний засіб, ОСОБА_9 з другого поверху через вікно бачила хто і як наносив удари по його транспортному засобу, а старша медична сестра бачила як двоє швидко сідали в автомобіль і поїхали. Також потерпілий на поставлені запитання відповів, що вказаними пошкодженнями його транспортного засобу йому завдано матеріальної шкоди, яка була оцінена за його зверненням та згідно висновку становить 110 781 грн. На даний час його транспортний засіб відремонтовано. З ОСОБА_3 вперше познайомився у слідчого, де він сказав, що вказане вчинив через ревність своєї нареченої ОСОБА_10 до нього. З ОСОБА_10 багато часу знайомий, має її номер телефону, в них були лише робочі відносини, вона працює в Держаудитслужбі та проводила у них перевірку, в листопаді-грудні 2022 тричі підвозив її на роботу. 28.12.2022 при телефонній розмові з ОСОБА_10 спілкувався з її хлопцем, якому відповів що у них з ОСОБА_10 робочі відносини. Також вказав, що цивільного позову в даній справі не заявляє. Питання щодо міри покарання обвинуваченому залишив на розсуд суду, але вказав що не доречно позбавляти його волі.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні 30.06.2023 дала показання, що працює молодшою медичною сестрою Обласної інфекційної клінічної лікарні, щодо подій 02.01.2023 року дала показання, про те, що біля 11.00 год. сиділа в кабінеті та пила каву, почула удари, виглянула через вікно і побачила, як обвинувачений якимсь предметом бив по автомобілю їх бухгалтера. Бачила як обвинувачений наносив удари по задньому склі вказаного автомобіля, по багажнику, всього ударів було близько п`яти. Ці події тривали близько 5 хвилин. Також бачила припаркований транспортний засіб зеленого кольору, як солдатський, який стояв поперек відносно автомобіля їх бухгалтера, обвинувачений сів в цей автомобіль і на великій швидкості поїхав. На запитання свідок ОСОБА_11 відповіла, що після того, як вона почула удар, дуже злякалася цього і відразу виглянула у вікно, саме тоді бачила удар по задньому склі автомобіля їх бухгалтера. Вказала, що через закрите пластикове вікно було чутно удари. Її кабінет знаходиться біля реанімаційного відділення на другому поверсі, а автомобіль потерпілого стояв внизу біля вікон. Вона все чітко бачила з другого поверху, бачила обличчя обвинуваченого коли він сідав у свій автомобіль, був у зеленій теплій куртці, яка була розстібнута, на голові в обвинуваченого нічого не було. Обвинуваченого впізнала за рисами обличчя.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні 30.06.2023 повідомила, що працює головним державним аудитором Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області та дала показання, про те, що щодо подій 02.01.2023 їй особисто нічого не відомо, оскільки перебувала на АДРЕСА_3 . Лише зі слів ОСОБА_5 їй стало відомо, що його транспортний засіб був на ремонті і сказав, що можливо це ОСОБА_12 розбив його автомобіль. Обвинуваченого востаннє бачила 28.12.2022.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні 13.10.2023 дала показання, що працює старшою медичною сестрою Обласної інфекційної клінічної лікарні, а потерпілий у справі їх головний бухгалтер. Щодо подій дала показання, про те, що працює позмінно, в той день вона чергувала, вийшла з палати на коридор на перекур, переглядала новини, краєм ока побачила, що їде автомобіль військового забарвлення, дальше переглядала новини. В подальшому почула тріск, коли виглянула за вікно то побачила, як хтось сідав в автомобіль і поїхав, і це зафіксувала на телефон. На запитання свідок ОСОБА_13 відповіла, що ці події були в обідній час, зима була, цього року, але якого числа і дня не може сказати. Вона була на другому поверсі, переглядала новини коли почула тріски, і їй потрібно було виглянути з вікна, щоб побачити що там відбувається, що вона і зробила та побачила як цей автомобіль який вона бачила військового забарвлення різко поїхав. Скільки людей було в автомобілі не бачила, особи не бачила. Вона спустилася вниз, в той час вже всі повиходили з лікарні, вона подивилась на пошкоджений автомобіль і за хвилин десять пішла працювати.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 02.01.2023, встановлено, що 02.01.2023 о 13 год. 05 хв. слідчим слідчого відділу Ужгородського РУП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_14 прийняв усну заяву від громадянина ОСОБА_5 про пошкодження майна. Із змісту заяви слідує, що 02.01.2023 близько 12.15 год. за адресою: АДРЕСА_2 , на паркові біля інфекційного відділення невідома особа пошкодила його автомобіль марки «Audi» моделі «Q7», сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , а саме розбила скло задньої кришки багажника, подряпала двері праві передні та задні і скло на них, та розбила переднє лобове скло автомобіля, чим завдала матеріальної шкоди (т.1 а.с. 34-35).

Протоколом огляду місця події від 02.01.2023 року, який проведений слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_14 на підставі дозволу на огляд автомобіля ОСОБА_5 у період часу з 13 год. 11 хв. до 13 год. 42 хв. та Ілюстраційною таблицею до протоколу ОМП від 02.01.2023 м. Ужгород, Грибоєдова, №20А встановлено, що огляд проводиться на ділянці місцевості за адресою: АДРЕСА_2 (інфекційне відділення). Об`єктом огляду являється автомобіль марки «Audi» моделі «Q7», д.н.з. НОМЕР_2 , який знаходиться на паркові біля інфекційного відділення. Автомобіль на момент огляду знаходиться у зачиненому стані. Скло на кришці багажника знаходиться у пошкодженому стані (розбите). У багажному відділенні наявні частини скла з кришки багажника. Також у багажному відділенні знаходиться картонна коробка та щітка для прибирання снігу жовтого кольору. Бокове праве дзеркало на момент огляду знаходиться у зламаному стані. Переднє лобове скло знаходиться у пошкодженому стані, а саме, у верхній лівій частині скла наявне пошкодження від удару. Заднє праве скло на дверях має наявні великі подряпини. Передні праві двері на момент огляду з подряпинами, які продовжуються на скло дверей. Під час огляду виявлено балонний ключ із багажного відділення, який вилучено, упаковано до поліетиленового пакету (т.1 а.с. 36-38, 39-43).

Протоколом огляду місця події від 02.01.2023, який проведено слідчим СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області ст. лейтенантом поліції ОСОБА_15 в період часу 16 год. 25 хв. до 18 год. 15хв. та Ілюстраційною таблицею до протоколу ОМП від 02.01.2023 Мукачівський район с.Дубрівка встановлено, що огляд проводиться на відкритій ділянці дороги М-06 навпроти знаку Ужгородський район на відстані 10м від місця ОМП, наявний поворот на с. Дубрівка на вказаному відрізку дороги наявна будівля шиномонтажу біля якої на узбіччі знаходився автомобіль марки «Фольксваген Туарек», д.н.з. латвійскої реєстрації НОМЕР_3 . Під час якого було виявлено та вилучено автомобіль марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 , документи щодо транспортного засобу, п?ять відрізків скотч зі слідами папілярних ліній із передніх пасажирських дверей, чотири відрізки скотч зі слідами папілярних ліній із водійських дверей, чотири недопалки сигарет, змив речовини бурого кольору з поверхні сидіння водія, змив з ручки переключання габаритів, пляшку з під горілки (т.2 а.с.18-23, 24-36).

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 26.01.2023 за участі свідка ОСОБА_11 із фото осіб встановлено, що із свідком ОСОБА_11 , було проведено впізнання за 4 фотознімками. На запитання слідчого свідок заявила, що за сукупністю характерних рис обличчя впізнала особу на фотозображенні № 3, яка 02.01.2023 близько 12.00 год. пошкодила автомобіль марки «Audi» на території КНП «ОКІЛ» ЗОР. Згідно довідки до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.01.2023 на фото № 3 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 44- 45а).

Висновком експерта №СЕ-19/114-23/25797-АВ від 07.03.2024р., за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи, проведеної на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.10.2023, складеним судовим експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_16 та додатками до вказаного висновку, встановлено що об`єктом дослідження являється КТЗ марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску. Вартість матеріального збитку завданого власникові автомобіля марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, станом на 02.01.2023, в цінах на дату інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, та з урахуванням зносу транспортного засобу становить 49 526,09 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «AUDI Q7», реєстраційний номер НОМЕР_4 , 2014 року випуску, станом на 02.01.2023, пошкодженого в результаті інкримінованого ОСОБА_17 кримінального правопорушення становить 110 731,00 грн. (т.2 а.с. 30-35, 36, 37, 38).

Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими доказами для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

Недопустимості вказаних доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено, оскільки всі докази встановлені, зібрані та перевірені органом досудового розслідування, та судом, відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства України. Істотних порушень прав та свобод людини, визначених ст. 87 КПК України, судом не встановлено. Досліджені в судовому засіданні письмові докази відповідають вимогам щодо їх отримання, проведення та оформлення, складені уповноваженими процесуальними особами відповідно, узгоджуються між собою, та не викликають сумнівів у суду. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи, судом встановлено не було.

Судом не встановлено таких доказів, на яких ґрунтується доказування вини обвинуваченого ОСОБА_3 , які були б отримані внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, та не встановлено підстав, які б призвели до визнання їх недопустимими.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, що встановлено ст. 22 КПК України.

Під час судового розгляду стороною захисту заявлялось клопотання щодо визнання недопустимим доказом висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-23/614-АВ від 26.01.2023р. складеного судовим експертом Закарпатського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру ОСОБА_18 , посилаючись на те, що у такому не вказано, що судовий експерт ОСОБА_18 попереджений про кримінальну відповідальність, та не приєднано доказів про те, що вказаний експерт має чинне свідоцтво з певного виду експертної спеціальності.

Вирішуючи питання допустимості вказаного доказу, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною першою статті 84 КПК передбачено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Перелік процесуальних джерел доказів, якими встановлюється наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження наведений у частині другій згаданої статті. До таких джерел законодавець відносить: показання, речові докази, документи та висновки експертів.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів (стаття 85 КПК України).

Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК України).

У відповідності до положень ст.101 КПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи. Кожна сторона кримінального провадження має право надати суду висновок експерта, який ґрунтується на його наукових, технічних або інших спеціальних знаннях. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність. Висновок експерта надається в письмовій формі, але кожна сторона має право звернутися до суду з клопотанням про виклик експерта для допиту під час судового розгляду для роз`яснення чи доповнення його висновку. Висновок експерта не є обов`язковим для особи або органу, яка здійснює провадження, але незгода з висновком експерта повинна бути вмотивована у відповідних постанові, ухвалі, вироку.

У висновку експерта повинно бути зазначено: 1) коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; 2) місце і час проведення експертизи; 3) хто був присутній при проведенні експертизи; 4) перелік питань, що були поставлені експертові; 5) опис отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; 6) докладний опис проведених досліджень, у тому числі методи, застосовані у дослідженні, отримані результати та їх експертна оцінка; 7) обґрунтовані відповіді на кожне поставлене питання.

У висновку експерта обов`язково повинно бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Крім того, згідно п.4.12 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, висновок експерта складається з обов`язковим зазначенням його реквізитів (найменування документа, дати та номера складання висновку, категорії експертизи (додаткова, повторна, комісійна, комплексна), виду експертизи (за галуззю знань) та трьох частин: вступної (Вступ), дослідницької (Дослідження) та заключної (Висновки).

У вступній частині висновку експерта зазначаються зокрема:

дані про експерта (експертів): прізвище, ім`я та по батькові, посада, клас судового експерта, науковий ступінь та вчене звання, освіта, освітньо-кваліфікаційний рівень, експертна спеціальність, стаж експертної роботи, дата та номер видачі свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, ким видано та строк дії;

попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України;

інформація про те, що висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження.

Як встановлено з матеріалів кримінального провадження у наданому стороною обвинувачення висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-23/614-АВ від 26.01.2023, яке було проведено за заявою гр. ОСОБА_5 , не зазначено попередження (обізнаність) експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України. Крім того, у такому не зазначено інформації про те, що такий висновок підготовлений для подання до суду або долучення до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи, що при складенні висновку експертного дослідження №ЕД-19/107-23/614-АВ від 26.01.2023 не було дотримано наведених вимог КПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, які передбачають обов`язкове повідомлення експерта про кримінальну відповідальність та наявність вказівки в дослідженні, що воно подається до суду, такий доказ на переконання суду слід визнати недопустимим.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

У відповідності до вимог ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, зокрема, питання: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Частина перша статті 296 КК України передбачає кримінальну відповідальність за вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Основним безпосереднім об`єктом хуліганства є громадський порядок, тобто суспільні відносини, що сформовані внаслідок дії правових норм, а також моральних-етичних засад, звичаїв, традицій та інших позаюридичних чинників і полягає в дотриманні усталених правил співжиття.

Об`єктивна сторона хуліганства характеризується вчиненням діяння, яке полягає у грубому порушенні громадського порядку, яке супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом. При цьому грубе порушення громадського порядку має місце тоді, коли дії винної особи пов`язані з посяганням на правоохоронні цінності, для збереження яких підтримується громадський порядок. Водночас хуліганство з-поміж іншого може полягати і у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується мотивом явної неповаги до суспільства.

Неповага до суспільства - це прагнення показати свою зневагу до існуючих правил та норм поведінки у суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, протиставити себе іншим громадянам, суспільству, державі. При цьому вказана неповага має бути ОСОБА_19 , як для особи, яка вчиняє хуліганські дії, так і для очевидців його дій.

Зі змісту статті 296 КК та судової практики Верховного Суду (Постанова Великої Палати від 03 липня 2019 року провадження №288/1158/16-к, № 13-28кс19) вбачається, що кримінально каране хуліганство з об`єктивної сторони полягає в посяганні на ці правоохоронювані цінності, що супроводжується особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Таке посягання, як правило, здійснюється в людних або громадських місцях, зазвичай з ініціативи правопорушника, супроводжується нецензурною лайкою та/або фізичним насильством, пошкодженням майна і призводить до заподіяння моральної та матеріальної шкоди.

За зовнішніми ознаками хуліганство певним чином схоже на ряд інших злочинів, зокрема на ті з них, що посягають на здоров`я, честь і гідність людини, її майно. Критеріями розмежування цих діянь є насамперед об`єкт посягання, що визначає правову природу та суспільну небезпечність кожного з них, і мотив як ознака суб`єктивної сторони злочину.

Хуліганські дії завжди посягають на громадський порядок. Проявами особливої зухвалості під час цих дій є нахабне поводження, буйство, бешкетування, поєднане з насильством, знищення або пошкодження майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації або громадського транспорту тощо. Винятковим цинізмом у контексті статті 296 КК визнаються дії, що демонструють брутальну зневагу до загальноприйнятих норм моралі, зокрема прояви безсоромності чи грубої непристойності, публічне оголення, знущання з хворих, дітей, людей похилого віку, осіб, що знаходяться у безпорадному стані.

Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони хуліганства є мотив явної неповаги до суспільства.

Хоч хуліганські дії нерідко супроводжуються фізичним насильством і заподіянням тілесних ушкоджень, головною їх рушійною силою є бажання не завдати шкоди конкретно визначеному потерпілому, а протиставити себе оточуючим узагалі, показати свою зверхність, виразивши явну зневагу до загальноприйнятих норм і правил поведінки. Означені дії не зумовлені особистими мотивами й конкретною метою, а за своїми внутрішніми чинниками фокусуються в напрямку тотального негативізму й ворожого ставлення до суспільства. Протиправні діяння вчиняються за відсутності зовнішнього приводу або з незначного приводу і зазвичай спрямовані на випадкові об`єкти. Якщо хуліганству передує конфлікт винного з потерпілим (потерпілими), такий конфлікт провокується самим винним як зухвалий виклик соціальному оточенню, і реакція інших на провокуючі дії, в тому числі спроба їх припинити, стають приводом для подальшого насильства.

Так, дослідженими доказами встановлено, що 02.01.2023 року близько 12.00 год. ОСОБА_3 перебуваючи в громадському місці за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на території комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна інфекційна лікарня» Закарпатської обласної ради, на майданчику для паркування біля автомобіля марки «Audi» моделі «Q7» номерний знак НОМЕР_2 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить ОСОБА_5 , з метою умисного знищення чужого майна, і розуміючи, що вказаний транспортний засіб не належить йому на праві приватної власності, де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків, з мотивів явної неповаги до суспільства, грубо порушуючи громадський порядок та діючи із особливою зухвалістю, діючи умисно, тримаючи в руці балонний ключ здійснив чотири удари по корпусі вказаного автомобіля, внаслідок чого здійснив розбиття заднього вітрового скла, переднього вітрового скла, правого дзеркала заднього бачення та пошкодження корпусу автомобіля «Audi» моделі «Q7» номерний знак НОМЕР_2 , чим спричинив його власнику ОСОБА_5 матеріальну шкоду.

Наведене підтверджується показами потерпілого ОСОБА_5 , який в судовому засіданні повідомив, що 02.01.2023 близько 12.00 год. йому зателефонував один з працівників Обласної інфекційної клінічної лікарні і просив швидко вийти на вулицю до належного йому автомобіля, вийшовши він побачив людей які стояли біля його пошкодженого автомобіля марки «Audi», номерний знак НОМЕР_2 на якому було розбите заднє вітрове скло, праве бокове дзеркало, тріщини на передньому лобовому склі; показами свідка ОСОБА_11 , яка вказала, що дуже злякалася почувши удар, чітко бачила як обвинувачений наносив удари якимсь предметом по транспортному засобу ОСОБА_5 , після чого сів у свій автомобіль і на великій швидкості поїхав, також вказала, що обвинуваченого впізнала за рисами обличчя; показами свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що чула на вулиці біля лікарні дуже сильний тріск, коли виглянула через вікно бачила як особа сідає в автомобіль військового забарвлення і різко від`їжджає, і це вона зафіксувала на камеру свого телефона, вийшовши на вулицю бачила що повиходили багато людей, подивилася на пошкоджений автомобіль та пішла працювати. Вказані покази потерпілого, свідків узгоджуються між собою та підтверджуються іншими матеріалами кримінального провадження, а саме: дослідженими протоколом огляду місця події, протоколом пред`явлення особи для впізнання, висновком експерта.

Наявність у ОСОБА_3 мотиву явної неповаги до суспільства ґрунтується на об`єктивних показах свідків, якими підтверджено наявність у ОСОБА_3 саме такого мотиву за критеріями, визначеними судовою практикою: обвинувачений ОСОБА_3 , вчиняючи неправомірні дії біля Обласної клінічної інфекційної лікарні, ігнорував елементарні правила поведінки у суспільстві, не реагуючи на оточуючих, лікарів, хворих, відвідувачів, ставив власні інтереси над інтересами всіх оточуючих, над встановленими нормами, демонструючи таким чином свою зверхність над іншими, а, отже, протиставляючи себе їм; обвинуваченого, в даному випадку, не цікавило, які правила поведінки існують, що навколо люди виконують свої функції, дотримуються своїх обов`язків, його цікавило виключно досягнення своєї мети, а те, що при цьому порушуються інтереси інших, для нього не було важливим.

Показання потерпілого та свідків обвинувачення суд вважає послідовними, оскільки, у судовому засіданні вони давали чіткі та логічні покази, які узгоджуються між собою, деталізуючи їх, такі повністю відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. Суд розцінює їх як достовірні, приймає як доказ вини обвинуваченого і вважає, що вони в сукупності з іншими дослідженими судом доказами можуть бути покладені в основу обвинувального вироку в справі.

З огляду на ці обставини та їх кримінально-правове значення, суд дійшов висновку про наявність у діях ОСОБА_3 ознак хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає доведеним, що в діях ОСОБА_3 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, як хуліганство, тобто грубе порушення порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, та його вина у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується належними та допустимими доказами, такими, що узгоджуються між собою, та доведена поза розумним сумнівом.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні покарання суд враховує, що обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

Також, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем, раніше не судимий, згідно службової характеристики виданої першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_3 характеризується позитивно, має зареєстроване місце проживання.

Враховуючи наведене, конкретні обставини кримінального провадження, за яких вчинено діяння, дані про особу винного, його ставлення до вчиненого, яке полягає у визнанні винуватості, відсутність обставин які обтяжують покарання, заслухавши думку прокурора, який під час судових дебатів просив призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі на строк три роки, думку потерпілого, який вважає недоречним призначати обвинуваченому позбавлення волі, позицію сторони захисту, яка просила призначити мінімальне покарання у виді штрафу, з урахуванням принципу законності, справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, близьке до мінімальної межі санкції ч.1 ст.296 КК України, у виді штрафу, в розмірі 1300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, прокурор з клопотанням про обрання запобіжного заходу обвинуваченому до суду не звертався.

Керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, ст. ст. 12, 50, 65, 296 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку) передбаченого ч.1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1300 (однієї тисячі триста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 22 100 (двадцять дві тисячі сто) гривень.

Речові докази:

- транспортний засіб марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 , - повернути власнику;

- документи про ввезення автомобіля «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, які поміщені до спеціального пакету НП України PSP 2143602, - повернути власнику;

- балонний ключ, який упаковано до поліетиленового пакету, 5 (п?ять) відрізків скотч зі слідами папілярних ліній із передніх пасажирських дверей, які поміщено до паперового конверту №2, 4 (чотири) відрізки скотч зі слідами папілярних ліній із водійських дверей, які поміщено до паперового конверту №1, 4 (чотири) недопалки сигарет, змив речовини бурого кольору з поверхні сидіння водія, змив з ручки переключання габаритів, пляшку з під горілки, які були поміщені до паперових конвертів, - знищити.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його оголошення учасниками процесу до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області ОСОБА_1