У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/474/24

24 травня 2024 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря судового засідання ОСОБА_2 за участю: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 його захисника адвоката ОСОБА_5 , представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження, відомості про яке були внесені до ЄРДР 06 грудня 2023 року за №0000687, які надійшли з Івано-Франківської обласної прокуратури за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

В судовому засіданні прокурор надав письмове клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 діб із визначенням розміру застави в сумі 151400 грн. Вказує, що ухвалою суду від 04 квітня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03 червня 2024 року та визначено заставу у розмірі 151400 грн. На цей час продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 177 Кримінального процесуального кодексу України. Застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти заявленим ризикам.

Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що можливі ризики передбачені ст. 177 КПК України, які вказує прокурор, не підтверджуються конкретними доказами. Зазначає, що на цей час потерпіла перебуває за межами України, а тому обвинувачений позбавлений можливості жодним чином впливати на неї. Крім того сторона обвинувачення не надала доказів, що інший запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби не забезпечать належної поведінки його підзахисного. Зазначив, що обвинувачений відшкодував потерпілій спричинену шкоду до затримання мав постійне місце роботи, тому просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

У судовому засіданні обвинувачений підтримав доводи свого захисника.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_6 просив вирішити клопотання прокурора відповідно до вимог КПК України.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого, захисника, представника потерпілої, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Положеннями глави 18, зокрема ч.1 ст.177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону, тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК України. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоб запобігти їхньому настанню.

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що 04 грудня 2023 року о 21 годині, перебуваючи у приміщенні будинку, за адресою АДРЕСА_1 , де проживав ОСОБА_7 , на ґрунті ревнощів, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, із значною фізичною силою наніс потерпілому ряд ударів руками в область життєво важливої ділянки тіла голову, спричинивши в результаті своїх злочинних дій ОСОБА_7 тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя у вигляді забійної рани обличчя з переломом кісток носа, закритої черепно-лицевої травми, геморагічного шоку, внаслідок яких потерпілий помер.

07 грудня 2023 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , українець, громадянина України, одруженого, з середньою освітою, працюючого слюсарем на ПП «Макрос ІФ» у м. Калуш, раніше не судимого, затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Цього ж дня ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

08 грудня 2023 року, слідчим суддею Івано-Франківського міського суду підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів до 04 лютого 2024 року, включно.

01 лютого 2024 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 07 квітня 2024 року, включно, а також продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 до 31 березня 2024 року, включно.

26 березня 2024 року слідчим суддею Івано-Франківського міського суду продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 до 07 квітня 2024 року, включно.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області - застосовано до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 03 червня 2024 року, включно. Визначено заставу у розмірі 50 (п`ятдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 грн.

Завершити розгляд вказаного кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою суд вважає не можливим.

Стороною обвинувачення заявлені ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 4 ч. 1ст. 177 КПК України, а саме: п. 1 можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки підозрюваний усвідомлюючи, що санкція статті передбачає покарання виключно у вигляді позбавлення волі, може вчинити такі дії; п.3 - незаконно впливати на потерпілу та свідків, з якими добре знайомий, зокрема зі свідком ОСОБА_8 , яка є його дружиною; п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки обвинувачений з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може не з`являтись на виклики до слідчого, прокурора чи суду і таким чином затягувати розслідування кримінального провадження, оскільки орган досудового розслідування, що провадить розслідування знаходиться в м. Івано-Франківську на значній відстані від місця проживання підозрюваного.

Враховуючи зміст ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331 КПК України, суд при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою повинен належним чином дослідити обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, оцінити в сукупності всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження дії запобіжного заходу та застосувати такий запобіжний захід, який буде відповідним тим ризикам, які суд вважатиме доведеними на момент розгляду клопотання.

Суд приходить до висновку, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, які продовжують існувати, та які дають певні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років.

Так, у відповідності до Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Іліє в проти Болгарії" передбачено, що "суворість, передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом із цим, в поданому клопотанні та в судовому засіданні стороною обвинувачення не обґрунтовано неможливість застосування щодо ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу про який просить сторона захисту у виді цілодобового домашнього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У цьому контексті необхідно зазначити, що підхід Європейського суду з прав людини до розгляду доцільності продовження строків тримання особи під вартою, як впродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом розслідування чи судового слідства справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії. Відповідно, кожне наступне клопотання про продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави подальшого втручання у право особи на свободу.

Згідно зі ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, і у подальшому про його продовження, суд зобов`язаний у сукупності оцінити обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; репутацію підозрюваного, наявність у нього судимостей.

Надані стороною обвинувачення матеріали кримінального провадження дані не свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім для запобігання ризикам, доведеним в судовому засіданні.

Мотиви щодо тяжкості вчиненого злочину не можуть бути визначальним фактором при вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Така позиція узгоджується з пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України N 14-рп/2003 від 08 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу, згідно якої тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

Одночасно слід зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його "пілотному" рішенні у справі "Харченко проти України" (у справах "Третьяков проти України" та "Єлоєв проти України") зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Так, обвинувачений є раніше не судимою особою, вперше притягується до кримінальної відповідальності; до затримання проживав у АДРЕСА_2 разом із дружиною та двома доньками (одна із яких є неповнолітньою), які перебували на утриманні обвинуваченого ОСОБА_4 ; за місцем проживання характеризується позитивно; має постійне місце роботи, працював слюсарем в ТОВ «Макрос-ІФ ПС», за місцем роботи характеризується виключно позитивно.

Згідно ст. 181 КПК України - домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. При цьому суд враховує також позицію представника потерпілого який не наполягав на подальшому триманні обвинуваченого під вартою під час судового розгляду.

Враховуючи те, що під час розгляду клопотання прокурором не надано доказів про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначених в клопотанні (п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України), суд згідно положень ч. 4 ст. 194 КПК України, має право застосувати більш м`який запобіжний захід, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, відносно ОСОБА_4 слід застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме: у виді домашнього арешту у нічний час доби без застосування електронного засобу контролю, з покладенням обов`язків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 202, 205, 309, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби без застосування електронних засобів контролю, строком на 60 (шістдесят) діб, терміном до 23 липня 2024 року (включно), починаючи з 24 травня 2024 року, заборонивши йому залишати житло з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин по АДРЕСА_2 , без дозволу прокурора або суду.

На час дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 на строк два місяці наступні обов`язки:

1) прибувати за кожним викликом до суду;

2) не відлучатися за межі Івано-Франківського району Івано-Франківської області) без дозволу прокурора суду;

3) повідомляти прокурора, суд про зміну свого місця проживання ( АДРЕСА_2 ).

4) утриматися від спілкування з усіма свідками ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ) та потерпілою ОСОБА_11 у кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади за наявності паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Виконання ухвали та контроль за її виконанням покласти на органи Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_4 .

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення, про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя: