Справа № 639/1824/24
Провадження № 1-кп/639/292/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.02.2024 за №0000148, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2024) за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого з іспитовим строком 2 роки, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив злочин проти власності за наступних обставин: у період воєнного стану, поширеного на території України, де підрозділи збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації продовжують агресивну війну проти України та повномасштабне вторгнення в Україну з метою зміни меж території або державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, будучи обізнаним про Указ Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні.

Так, ОСОБА_7 , 10.12.2023 у вечірній час доби, в період з 18:00 по 20:00, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, знаходився у закладі харчування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 разом із малознайомим йому громадянином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з яким спільно вживали алкогольні напої.

Саме в той час ОСОБА_7 , перебуваючи за вищевказаною адресою, помітив на столі поруч зі ОСОБА_8 мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» чорного кольору, з об`ємом пам`яті 6/128 Gb, з імей 1: НОМЕР_1 , у робочому стані, вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 1146/24 від 28.02.2024, складає 3033 гривень 33 копійки, та власником якого є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Достовірно знаючи, що телефон йому не належить, ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, оцінивши ситуацію, що склалася, впевнившись, що за його діями ніхто, як на його думку, із сторонніх осіб не спостерігав, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, введеного на території України, непомітно для оточуючих, викрав вказаний мобільний телефон ОСОБА_8 , забравши цей телефон з поверхні столу.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав за необхідне, для досягнення своєї злочинної мети, спрямованої на таємне заволодіння чужим майном, належним ОСОБА_8 .

При цьому ОСОБА_7 усвідомлював, що телефон не вийшов з володіння ОСОБА_8 та останній може шукати свій мобільний телефон, а також, що в телефоні мається сім-картка, яку слід розцінювати як індивідуальну ознаку майна, за якою можна визначити власника.

Після цього, ОСОБА_7 , звернувши на свою користь викрадене майно, з місця скоєння злочину зник, розпорядившись в подальшому ним на власний розсуд, а саме вчинив активні дії спрямовані на вилучення вказаного телефону з володіння потерпілого та видалив всю інформацію, яка знаходилася на телефоні, скинувши телефон до заводських налаштувань та в подальшому здав його до ломбарду під свій паспорт громадянина України, за що отримав грошову винагороду.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 завдав потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на суму 3033 гривень 33 копійки, що підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи № 1146/24 від 28.02.2024.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, зібраними матеріалами справи, відсутність обставин які відповідно до ст.ст. 66, 67 КК Українипом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, та необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 4 місяці, а відповідно до положень ст. 71 КК України, до призначеного покарання за цим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2024) та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 зазначив, що 10.12.2023 він вийшов із метро «Холодна Гора» і зайшов до «наливайки», де зустрів двох раніше невідомих чому чоловіків (один з яких був ОСОБА_7 ), почав з ними спілкуватись і вживати алкогольні напої. Вони втрьох виходили покурити і повернулись до «наливайки» удвох з ОСОБА_7 та продовжили вживати алкогольні напої. Після того, як ОСОБА_7 пішов у невідомому напряму, ОСОБА_8 виявив пропажу його мобільного телефону.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, визнав у повному обсязі, повністю підтверджує фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, надав пояснення щодо місця, часу, способу їх вчинення так, як вони встановлені судом, та уточнив, що мобільний телефон потерпілого ОСОБА_8 він викрав не з кишені останнього (як це зазначено в обвинувальному акті), а з поверхні стола, за яким вони разом вживали алкогольні напої, після чого викрадений мобільний телефон разом із ОСОБА_9 відніс до ломбарду, а отриманими грошима розпорядився на власний розсуд. Зазначив, що щиро розкаюється, просив суворо його не карати.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні звертав увагу на повне визнання ОСОБА_7 його вини та щире каяття, наявність малолітньої дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьків-пенсіонерів (батько має інвалідність другої групи безстроково), та зазначив про наявність підстав для призначення ОСОБА_7 мінімального можливого покарання.

Окрім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_7 його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, винуватість ОСОБА_7 доводиться дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 07.02.2024, відповідно до якого ОСОБА_8 просить органи Національної поліції України прийняти міри щодо пошуку його мобільного телефону Xiaomi 8 чорного кольору, імей: НОМЕР_1 , який зник у нього 10.12.2023 в районі терміналу а саме: АДРЕСА_2 ;

- даними відповіді ПТ «ПП «ЕРА-ДОН» і компанія « ІНФОРМАЦІЯ_5 » про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , користувався їх фінансовими послугами: Договір про надання фінансового кредиту та застави майна № від 12.12.2023 (предмет закладу телефон Xiaomi Redmi Note 8 Pro 6/128 Gb, імей: НОМЕР_1 ) сума кредиту 2000 грн. Предмет застави був реалізований;

- даними висновку судової товарознавчої експертизи № 1146/24 від 28.02.2024, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Xiaomi Redmi Note 8 Pro» чорного кольору, з об`ємом пам`яті 6/128 Gb, бувшого у використанні, з урахуванням зносу, станом на 10.12.2023 становила 3033 грн 33 коп.;

- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 19.03.2024 та додатком до нього, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_8 у присутності понятих під №2 впізнав ОСОБА_7 , як чоловіка, з яким він 10.12.2023 спільно вживав алкогольні напої за адресою: АДРЕСА_2 , та який вкрав у нього мобільний телефон;

- наданими у судовому засіданні показами потерпілого ОСОБА_8 про те, що 10.12.2023 він вийшов із метро «Холодна Гора» і зайшов до «наливайки», де зустрів двох раніше невідомих чому чоловіків (один з яких був ОСОБА_7 ), почав з ними спілкуватись і вживати алкогольні напої. Вони втрьох виходили покурити і повернулись до «наливайки» удвох з ОСОБА_7 та продовжили вживати алкогольні напої. Після того, як ОСОБА_7 пішов у невідомому напряму, ОСОБА_8 виявив пропажу його мобільного телефону

- наданими у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_9 , який повідомив, що 10.12.2023 із «наливайки» за адресою: АДРЕСА_2 до нього вийшов його давній знайомий ОСОБА_7 та показав викрадений мобільний телефон Xiaomi чорного кольору, при цьому потерпілий ОСОБА_8 залишався перебувати у цій «наливайці»;

- наданими у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_11 , який повідомила, що працює продавцем у «наливайці» (заклад не має назви) за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_7 є постійним клієнтом їх закладу і 10.12.2023 він також неодноразово був у їх закладі. Чи був ОСОБА_7 разом саме із потерпілим ОСОБА_8 вона не пам`ятає, моменту крадіжки телефону вона не бачила.

Таким чином, оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні вище перелічені докази, які узгоджуються між собою, суд визнає їх належними та допустимими для правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визнання його винуватості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, не працює, має постійне місце проживання, не одружений, має малолітню дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з матір`ю, батьків-пенсіонерів (батько має інвалідність другої групи безстроково), раніше неодноразово судимий, а саме:

05.12.2022 Жовтневим районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, та на підставі ст. 75 КК України був звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

06.02.2023 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.12.2022, більш суворим за даним вироком, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки;

26.10.2023 Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 309 КК України (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2024) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України, більш суворим, призначеним вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 06.02.2023, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки.

Обставини, які відповідно до ст.ст. 66, 67 КК Українипом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд не може визнати обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття, оскільки під поняттям «щире каяття» як пом`якшуючої обставини розуміють обставину, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочинів).

Між тим, надані під час судового розгляду показання ОСОБА_7 не свідчать про його щире каяття, а вказують лише на намагання обвинуваченого таким чином пом`якшити своє покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, конкретні обставини справи, ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення та його наслідки, особу ОСОБА_7 , який раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2024) за ч. 1 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України був звільнений з іспитовим строком 2 роки та під час іспитового строку вчинив новий тяжкий злочин, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, не працевлаштований, не одружений, має малолітню дитину ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживає з матір`ю, батьків-пенсіонерів (батько має інвалідність другої групи безстроково), обставину, що пом`якшує покарання, - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ураховуючи його майновий стан, думку сторін кримінального провадження щодо виду та розміру покарання, суд приходить до переконання про необхідність призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі та відсутність правових підстав для застосування положень ст. 69,75 КК України.

Оскільки злочин за цим вироком вчинено ОСОБА_7 під час іспитового строку, визначеного вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2024), остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити за сукупністю вироків відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.03.2024 стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» в межах строку досудового розслідування, а саме до 24.05.2024 та одночасно визначено суму застави, що дорівнює 30 розмірам прожиткового мінімуму в сумі 87 600 грн.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.05.2024 строк дії обраного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» продовжено до 08.07.2024 включно.

З огляду на викладене, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_7 слід зарахувати у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 25.03.2024 по день набрання вироком законної сили із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, стосовно нього необхідно продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 згідно ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.368, 370, 371, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

В силу ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 26.10.2023 (з урахуванням ухвали Харківського апеляційного суду від 08.04.2024) та визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

Строк покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою ОСОБА_7 з 25 березня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь судового експерта ОСОБА_12 (IBAN НОМЕР_2 ) процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судово-товарознавчої експертизи №1146/24 від 28.02.2024 в розмірі 260 грн.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1