ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану у інтересах ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого оператором виробничих печей цеху основного виробництва ТОВ «Торговий Дім «Хлібозавод № 10», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, із призначенням йому покарання, відповідно до положень ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років, із конфіскацією всього належного йому майна.

Початок строку відбування покарання для ОСОБА_7 визначений з 11.11.2023 року.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишений у вигляді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь експерта ОСОБА_10 витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи № 5705/23 від 07.11.2023 в сумі 260,00 (двісті шістдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судово-дактилоскопічної експертизи № СЕ-19/104-23/41457-Д від 17.11.2023 в сумі 2390,00 (дві тисячі триста дев`яносто) гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15.11.2023 на майно, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі: НОМЕР_2 , ключі до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 видане 05.07.2023 на автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , з забороною будь-яким особам відчужувати вказане майно, користуватися та розпоряджатися ним скасовано,

встановила:

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 26.10.2023 приблизно о 13:00 годині прибув до будинку АДРЕСА_3 , де зайшов на подвір`я будинку, куди в цей час вийшов потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає в цьому будинку і який почав розмову з ОСОБА_7 , надавши на прохання останнього дозвіл зайти йому до приміщення кухні вищевказаного будинку.

Перебуваючи в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_3 у вказаний день та час, у ОСОБА_7 , достовірно знаючого та обізнаного про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», раптово виник злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Того ж дня, тобто 26.10.2023, приблизно о 13:05 годині ОСОБА_7 , знаходячись в приміщенні кухні будинку АДРЕСА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи злочинний, суспільно-небезпечний характер своїх посягань, напав на ОСОБА_11 та, діставши з кишені одягнутих на ньому штанів розкладний ніж, тримаючи його в правій руці, направив в бік потерпілого, погрожуючи його життю та здоров`ю і наказавши останньому віддати 2000,00 гривень.

ОСОБА_11 , сприймаючи погрози ОСОБА_7 як реальні, побоюючись за своє життя та здоров`я, виконав вимогу останнього, дістав з одягнутої на ньому сорочки грошові кошти в сумі 100 гривень та поклав їх на стіл, який знаходився в приміщенні кухні будинку.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 в той же день та час, перебуваючи в кухні будинку АДРЕСА_3 , взяв зі столу грошові кошти в сумі 100 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_11 , та, продовжуючи погрожувати потерпілому ножем, наказав пройти з ним до залу будинку, що і виконав ОСОБА_11 , побоюючись за своє життя та здоров`я.

Доводячи свій злочинний умисел, направлений на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану, до кінця, ОСОБА_7 , перебуваючи разом із потерпілим ОСОБА_11 у залі, на підлозі помітив коробку зі зварювальним інвертором торгової марки «Edon LV-200», вартістю 1365,00 гривень, та, подолавши своїми діями супротив ОСОБА_11 , взяв коробку зі зварювальним інвертором вказаної марки, тим самим заволодів майном потерпілого, та із здобутим злочинним шляхом майном, а саме: зварювальним інвертором і грошовими коштами в сумі 100 гривень, з місця скоєння вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись цим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальну шкоду на загальну суму 1465,00 гривень.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду першої інстанції змінити у частині призначеного покарання, призначити його підзахисному ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років та звільнити, у порядку ст.75 КК України, від відбування покарання із встановленням іспитового строку на 3 роки.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, обґрунтовано призначаючи ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.187 КК України та застосовуючи приписи ст.69 КК України, тим не менш, недостатньо врахував, що ОСОБА_7 має постійне місце роботи, був призваний до ЗСУ та приймав участь у бойових діях; був демобілізований у зв`язку із хворобами. Суд також не врахував і процесуальну поведінку ОСОБА_7 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду: той визнавав провину у скоєному і надав критичну оцінку своїм діям, щиро каявся у скоєному і зазначав про своє бажання повернутись до лав ЗСУ та захищати Батьківщину.

Фактичні обставини кримінального провадження, як вони встановлені та викладені у вироку суду першої інстанції, правову кваліфікацію дій обвинуваченого захисник не оскаржує.

Під час апеляційного перегляду:

- захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу захисника у повному обсязі викладених у ній доводів;

- прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника та просила залишити вирок без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги, обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Зважаючи на те, що захисником у поданій апеляційній скарзі не оскаржуються обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, як вони викладені у вироку суду, правильність наданої правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України, то апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

Відповідно до ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, суд під час призначення покарання, із посиланням на вимоги ст.50,65 КК України, зазначив та врахував, що ОСОБА_7 уперше вчинив особливо тяжке умисне кримінальне правопорушення, під час дії воєнного стану та до 24.02.2022 року був працевлаштований та постійно працював оператором виробничих печей цеху основного виробництва ТОВ «Торговий Дім «Хлібозавод№10»», з 09 березня 2022 року перебував на військовій службі у ЗСУ за призовом та був демобілізований за станом здоров`я; він має на утриманні неповнолітню доньку 2017 року народження, за місцем роботи, служби та мешкання має позитивні характеристики.

У якості обставин, які пом`якшують покарання, суд врахував щире каяття у скоєному, дійове каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання для обвинуваченого, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Тобто, суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_7 покарання належним чином врахував та зазначив усі, у тому числі, і зазначені у апеляційній скарзі захисника, обставини.

Крім того, судом належним чином умотивоване і рішення щодо можливості застосування у даному випадку приписів ст.69 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі санкції ч.4 ст.187 КК України, оскільки наведені вище обставини у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Таке рішення суду також захисником не оскаржується.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про неможливість звільнення ОСОБА_7 у порядку ст.75 КК України від відбування призначеного покарання за відсутністю підстав для цього. Призначений ОСОБА_7 вид та розмір покарання, з урахуванням положень ст.69 КК України, та розмір додаткового покарання у вигляді конфіскації належного обвинуваченому майна колегія вважає таким, що відповідає меті покарання та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.405,407,418,419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.4 ст.187 КК України - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною, але, може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення, а для ОСОБА_7 , який утримується під вартою,- у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали апеляційного суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4