ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/9837/23
Номер провадження: 11-кп/819/313/24
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2024 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі: ОСОБА_5

за участю

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000673 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Білозерка Херсонської області, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України ,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2024 року продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 до 24 червня 2024 року включно.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу від 26.04.2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно обвинуваченої ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 є безпідставним, оскільки обвинувачення за ч.1 ст. 111-2 КК України є необґрунтованим та недоведеним стороною обвинувачення, не відповідає реальним ризикам і фактичним даним про особу обвинуваченої.

ОСОБА_8 вчиняла дії , якій їй інкримінує сторона обвинувачення, під впливом фізичного та психічного примусу, в стані крайньої необхідності, для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй та її неповнолітній дочці.

За весь час досудового розслідування ОСОБА_8 не визнавав своєї вини в тому, що вона вчиняла умисні дії, спрямовані на допомогу державі агресору, а вказувала , що вона надавала корисну інформацію представникам Збройних Сил України.

Клопотання прокурора містить лише формальне посилання на обставини, наведені у ст. 177 КПК.

ОСОБА_8 нe збирається переховуватися від суду оскільки, за весь час досудового слідства, маючи можливість без перешкод виїхати за кордон, вона за першим викликом з`являлася до слідчого. Достеменно знаючи, що відносно неї в суді буде розглядатися клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою добровільно з`являлася до суду.

Її процесуальна поведінка була належною і не свідчить про ухилення від слідства і суду .

ОСОБА_8 має неповнолітню дочку, з якою вона до арешту проживала та утримувала, є матір`ю одиначкою. На теперішній час дочка тимчасово перебуває у родичів, без материнського піклування. До обрання міри запобіжного заходу вона мала постійну роботу в Херсонському Краєзнавчому музеї, тобто є особою офіційно працевлаштованою, що вказує на наявність у неї постійного, легального джерела доходу, має зареєстроване та постійне місце проживання, стійкі соціальні зв`язки, раніше до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності не притягувалася.

В період окупації надавала допомогу військовослужбовцям ЗСУ.

За час знаходження в СІЗО м. Миколаєва ОСОБА_8 характеризується задовільно, свою провину в інкримінованому злочині не визнала.

Відповідно відповіді Філії ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» у Миколаївській та Одеській області вона знаходиться під постійним медичним наглядом фахівців міської медичної частини, оскільки має захворювання.

Досудове слідство завершено , ОСОБА_8 не має та не мала потреби нищити, ховати або спотворити будь-яку річ та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

З моменту оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 111-2 KK України ОСОБА_8 не вчиняла та не збирається вчиняти ніякого незаконного впливу на свідків.

Вважає голослівними посилання у клопотанні на такі ризики, як можливість ОСОБА_8 незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Вже встановлені всі особи, які причетні до вчинення зазначеного кримінального провадження тому обвинувачена ніяк не зможе перешкодити та сприяти їх переховуванню від органів досудового слідства.

Сторона обвинувачення формально перерахувала ризики передбачені ст. 177 KПK України, але прокурором нe було надано достатнього обґрунтування існування ризиків ухилення обвинуваченої від суду та впливу на свідків з посиланням на конкретні докази його реального існування, знищення доказів, неналежного виконання покладених на ОСОБА_8 , як обвинуваченої у кримінальному провадженні .

Вважає, що відомості про особу обвинуваченої та наведені в апеляційній скарзі обставини свідчать, що суд щодо неї міг обрати більш м`який запобіжний захід у виді нічого домашнього арешту.

Позиції учасників.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачена ОСОБА_8 підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000673 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2024 року щодо ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24.06.2024 року включно .

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 без визначення розміру застави прокурор у клопотанні обґрунтував тим, що вона обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та продовженням існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування ( продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Рішення про застосування (продовження) одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжують існувати.

Доводи апеляційної скарги захисника такі висновки суду не спростовують.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого злочину, а й суспільну небезпечність інкримінованого злочину та обставини, передбачені ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Також ЄСПЛ визнав, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для продовження строку тримання під вартою (рішення ЄСПЛ від 12.03.2013р. у справі «Волосюк проти України»).

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується , враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК.

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки воно свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення її винуватості , а і сукупність обставин , передбачених ст. 178 КПК України, та обставин , якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків, які доводять , що продовжують існувати ризики передбачені п. 1,2,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК.

Зважаючи на те, що судовий розгляд перебуває на початковій стадії є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків у кримінальному провадженні, суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Відтак, з огляду на ту обставину, що допит свідків у даному кримінальному провадженні ще не завершений, суд обґрунтовано встановив, що продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків.

Навів суд і обставини , які дають підстави для висновку про продовження існування інших ризиків, зазначених в ухвалі.

Як видно з ухвали, суд проаналізував міцність соціальних зв`язків обвинуваченої, вік, стан здоров`я та інші обставини, що підлягають врахуванню відповідно вимог ст. 178 КПК.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність продовження існування ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Суд, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання її винуватою у скоєнні інкримінованого злочину та суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а і сукупність даних про особу обвинуваченої, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для висновку про продовження існування встановлених ризиків та прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою .

Тривалість перебування обвинуваченої під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України , існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дає дійти висновку, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Відомості, що характеризують обвинувачену, її соціальні зв`язки та її попередня процесуальна поведінка були фактично враховані при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Відомостей чи доказів того, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченої сталися істотні зміни, які не були враховані судом і які б давали підстави для висновку про зменшення чи нівелювання існуючих ризиків на день постановлення оскарженої ухвали, стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано.

Наявність у обвинуваченої постійного місця проживання у м. Херсоні та членів родини, не може бути визнано достатнім чинником, який нівелює встановлені у кримінальному провадженні ризики.

Посилання захисника на стан здоров`я обвинуваченої не можуть слугувати достатньою підставою для скасування оскаржуваної ухвали. Обґрунтованих доказів того, що стан здоров`я обвинуваченої унеможливлює її перебування в умовах установи попереднього ув`язнення матеріали провадження , що надійшли із суду першої інстанції , не містять. Не додано таких доказів і до апеляційної скарги.

В умовах слідчого ізолятора медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Колегія суддів наголошує, що на даній стадії апеляційний суд не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченій дій та давати оцінку обґрунтованості, доведеності обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності винуватості особи у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, може бути дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що зібрані органом досудового розслідування докази не доводять винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення колегія суддів вважає передчасними та неприйнятними , оскільки питання доведеності чи недоведеності винуватості, оцінку доказів з точки зору їх достатності, допустимості для доведення винуватості, що вказує апелянт, вирішується судом на стадії судового розгляду відповідно до положень ст. 368 КПК України і не може бути предметом перевірки апеляційного суду в межах визначених ст. 422-1 КПК.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 1ст. 111-2 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 10 до 12 років, його суспільну небезпечність, враховуючи обставини, передбачені ст. 177, 178, 183 КПК України , сукупність відомостей про особу обвинуваченої, соціальні зв`язки обвинуваченої , її репутацію, вік, стан здоров`я, та обставини , якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків, приписи ч.6 ст. 176 КПК, суд дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатен запобігти існуючим ризикам на цій стадії судового провадження.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи, з яких захисник просить скасувати ухвалу суду, не можна визнати обґрунтованими підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 331, 176, 183, 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч. 2 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 квітня 2024 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4