У Х В А Л А

Справа № 348/1236/23

Провадження № 1-кп/348/102/24

15 квітня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у закритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000131 від 28.03.2023 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Косів, Івано-Франківської області, українця,громадянина України, з середньою спеціальною освітою, який неодружений, на утриманні нікого не має, офіційно не працевлаштований, військовозобов`язаний, фактично проживає і зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимому,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

До Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області звернувся прокурор з клопотанням про обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обвинуваченому у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

З клопотання випливає, що ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що в період дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, який продовжено Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023 на 90 діб, вчинив умисний корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 21.03.2023 о 12 год. 00 хв. ОСОБА_5 вживав спиртні напої спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у приміщенні житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Під час розпивання спиртних напоїв ОСОБА_5 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, побачив на столі мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «К10а40», який належить ОСОБА_7 . В цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи умисно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, переслідуючи особисті корисливі мотиви, таємно викрав з стола житлового будинку мобільний телефон марки «Lenovo» моделі «К10а40».

Після вчинення злочину ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоди на загальну суму 1073 гривень.

Своїми умисними діями, які виразились в таємному викраденні

чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, ОСОБА_5

підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч4 ст.185 КК України.

Згідно ст..184 КПК встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні прокурор підтримала дане клопотання та просила його задовольнити, з підстав наведених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_5 визнає свою вину у вчинені ним злочину, добровільно повернув викрадені речі. Ризики визначені ст..177 КПК не заперечує, однак при розгляді клопотання просить врахувати необхідність застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив що вину у вчиненому визнає, заперечив щодо обрання відносно нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, вважає достатнім застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу. Викрадений телефон повернутий. Не має постійного місця проживання. Протягом тривалого часу проживає в м.Надвіра.

Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання в їх сукупності, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Щодо обґрунтованості підозри.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

З матеріалів, доданих до клопотання випливає, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч.4 ст. 185 КК України.

Обґрунтованість підозри стороною захисту не заперечується.

В матеріалах кримінальної справи є обвинувальний акт і реєстр матеріалів досудового розслідування, в якому міститься перелік проведених процесуальних дій і зібраних доказів, на підставі яких ґрунтується пред`явлене обвинувачення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованого підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується.

Щодо наявності ризиків.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:

- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;

- ризик вчинення іншого кримінального правопорушення;

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема доказами на обґрунтування ризику можуть бути, зокрема:

- документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку;

- інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи;

- перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально;

- необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю;

- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

В судовому засіданні прокурор на обґрунтування ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду зазначив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину за який, відповідно до КК України передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, усвідомлює неминучість покарання за нього, що може спонукати його переховуватися від суду.

Також, на користь вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_5 не має постійного місця роботи та постійного джерела доходів, на утриманні нікого не має, що в свою чергу свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зав`язків.

Більше того, ОСОБА_5 знаючи, що відносно нього на розгляді в Надвірнянському районному суді перебуває вказане кримінальне провадження та будучи обізнаним із обов`язками обвинуваченого щодо явки до суду, неодноразово, без поважних причин не з`являвся в судові засідання. Наведене свідчить по те, що ОСОБА_5 переховується від суду.

Підставами вважати, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення є те, що обвинувачений часто зловживає спиртним, протиправні дії ОСОБА_5 були вчинені в стані алкогольного сп`яніння, а тому втративши контроль може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні суд вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_5 зможе переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на таке.

Так злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 є тяжким, відповідальність за вчинення якого передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років і не позбавляє можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст..75 КК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Крім того, Суд вказує на те, що наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (Selcuk v. Turkey (Сельчук проти Туреччини), § 34; Matznetter v. Austria (Мацнеттер проти Австрії), § 9).

В даному випадку суд бере до уваги, що ОСОБА_5 раніше не судимий, не має постійного місця проживання, веде бродяжницький спосіб життя, не працює і не має постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків. В той же час суду не надані відомості про те, що протягом тривалого часу розгляду кримінального провадження ОСОБА_5 притягувався до адміністративної або кримінальної відповідальності. Разом з тим, ОСОБА_5 , не маючи постійного місця проживання, не залишив м.Надвірне, проживає в межах населеного пункту.

Отже, наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини ОСОБА_5 у сукупності дають підстави для висновку про наявність ризиків того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування чи суду та (або) вчинити нове кримінальне правопорушення, однак зазначені ризики не є великими, реальними і очевидними, з огляду на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, можливість застосування встановленого законом звільнення від відбування покарання, розмір майнової шкоди в сумі 1073 гривень, а також ту обставину, що заподіяна злочином шкода відшкодована, про що вказано в обвинувальному акті.

Разом з тим, вважаю, що зазначені обставини не спростовують, проте нівелюють наявні ризики.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту відносно обвинуваченого суд враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Також слід зазначити, що виключно тяжкість вчиненого особою кримінального правопорушення, не є безумовною підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини (див. в т.ч. п.80 рішення по справі «Харченко проти України» (заява № 40107/02) та п.60 рішення «Єлоєв проти України» (заява №17283/02) якими встановлено, що застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою виключно на підставі наявності підозри є прямим порушенням пункту 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до положень ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Суд вважає доцільним покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною 5 статті 194 КПК України. Це необхідно з метою забезпечення дієвості запобіжного заходу, запобігання ризиків, які було обґрунтовано раніше та ефективності здійснення кримінального провадження.

Отже, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення, однак застосувати до обвинуваченого особисте зобов`язання.

Враховуючи наведене та керуючись вимогами ст.ст.40, 131, 132, 176-178, 179 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання строком на 60 днів до 14 червня 2024 року.

Покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх виклики;

- не відлучатися за межі Надвірнянського району Івано-Франківської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та роботи.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання таких обов`язків щодо до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала суду підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 15.04.2024.

Повний текст ухвали проголошений 15.04.2024.

Суддя ОСОБА_1