єдиний унікальний номер справи 546/131/24
номер провадження 1-кп/546/48/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 та секретарки судового засідання ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.02.2024 за № 0000037 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, не депутат, одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, працює трактористом у КП «Покровський комунгосп» Решетилівської міської ради Полтавської області, раніше не судимий,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

встановив:

02 лютого 2024 року близько 10 години 11 хвилин ОСОБА_3 керував навантажувачем ЮМЗ-6 сірого кольору, н.з. НОМЕР_1 , та рухався ним по вул. Елеваторній в с. Покровське Полтавського району Полтавської області. ОСОБА_3 зупинили працівники поліції за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, і в цей момент у ОСОБА_3 виник прямий умисел, спрямований на використання завідомо підробленого документа з метою підтвердження свого права керування навантажувачем ЮМЗ-6, н.з. НОМЕР_1 , а саме: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , виданого, згідно його змісту, 06.07.2020 ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області у м. Рівне на своє ім`я з дозволом на керування машинами категорії «А1» та «А2», в якому зазначено, що ОСОБА_3 має право на керування машинами категорії «А1» та «А2».

Реалізуючи свій протиправний намір, спрямований на використання завідомо підробленого документа, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 під час перевірки у нього документів надав працівникам поліції для перевірки завідомо підроблене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , видане, згідно його змісту, 06.07.2020 ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області у м. Рівне на його ім`я, в якому зазначено, що він має право на керування машинами категорії «А1» та «А2», бланк якого, згідно висновку експерта № СЕ-19/117-24/2116-ДД від 07.02.2024, не відповідає аналогічним бланкам документів, які знаходяться в офіційному обігу: зображення захисної сітки, серії, цифр номера, реквізитних та внесених даних, нанесено струменевим способом друку з використанням знакодрукуючого пристрою (кольорового струменевого принтера), підписи нанесено пишучим приладом, використавши у такий спосіб завідомо підроблений документ.

Згідно відомостей Держпродспоживслужби слідує, що відповідно до уніфікованої автоматизованої електронно-облікової системи відсутні відомості щодо видачі ОСОБА_3 посвідчення тракториста машиніста серії НОМЕР_2 від 06.07.2020.

Своїми умисними діями, які виразилися у використанні завідомо підробленого документа, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

06 березня 2024 року між прокурором ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_4 , укладена угода про визнання винуватості.

Згідно зі змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами прокурора, обвинуваченого та захисника, обвинувачений повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні 06 березня 2024 року прокурор ОСОБА_2 просила затвердити угоду про визнання винуватості, визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про визнання винуватості, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону.

Обвинувачений ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні 06 березня 2024 року визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Уклавши відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності.

У підготовчому судовому засіданні 06 березня 2024 року захисник ОСОБА_4 просив затвердити угоду про визнання винуватості, призначити узгоджене сторонами покарання, долю речових доказів вирішити у відповідності до чинного законодавства.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та розглядаючи питання про затвердження угоди, виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з положеннями ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 358 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесене до кримінальних проступків.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України.

Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.

Обставиною, що пом`якшує відповідальність ОСОБА_3 є щире каяття.

Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_3 судом не встановлено.

Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_3 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого з врахуванням обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань судом не встановлено.

Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема має право затвердити угоду.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Враховуючи ту обставину, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відносно обвинуваченого.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся.

По даному кримінальному провадженню є процесуальні витрати на залучення експерта в сумі 2650,48 грн.

Вказані витрати на залучення експерта відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, оскільки обвинувачений визнається винним.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне скасувати арешт на вилучене посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , видане, згідно його змісту, 06.07.2020 ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області у м. Рівне на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі викладеного, та керуючись Кримінальним кодексом України, статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд,-

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 06 березня 2024 року, укладену між прокурором Решетилівської окружної прокуратури ОСОБА_2 та обвинуваченим ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню № 0000037 відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 358 КК України у виді штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком суду законної сили не обирати.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати, понесені на залучення експерта в сумі 2650 гривень 48 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду міста Полтави від 05 лютого 2024 року на посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , видане, згідно його змісту, 06.07.2020 ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області у м. Рівне на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні: посвідчення тракториста-машиніста серії НОМЕР_2 , видане, згідно його змісту, 06.07.2020 ГУ Держпродспоживслужби в Рівненській області у м. Рівне на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який приєднаний до матеріалів кримінального провадження № 0000037, залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених частиною 4 статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1