Справа № 132/38/24
Ухвала

Іменем України

26 лютого 2024 року Калинівський районний суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Калинівка Хмільницького району Вінницької області, клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 05 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

05.01.2024 року на адресу Калинівського районного суду Вінницької області з Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 від 05 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.01.2024 року, був визначений склад суду з розгляду вказаного обвинувального акту, а саме головуючого суддю ОСОБА_7 .

Суддя ОСОБА_7 заявив 09.01.2024 року самовідвід від розгляду кримінального провадження, посилаючись на те, що він розглядав цивільну справу № 132/879/22 за позовом ОСОБА_8 до Калинівської міськради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій ухвалене судове рішення про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем право власності на самочинно побудовані нежитлові будівлі та споруди, що є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, а тому вважає, що підлягає самовідводу з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 року, заяву судді ОСОБА_7 про самовідвід передано на розгляд судді ОСОБА_9 , який призначив її до розгляду на 15.01.2024 року на 10год.00хв. з викликом (повідомленням) сторін кримінального провадження.

Як свідчить журнал судового засідання від 15.01.2024 року, прокурор ОСОБА_10 підтримала заявлений суддею ОСОБА_7 самовідвід від розгляду кримінального провадження, з підстав, що він розглядав цивільну справу № 132/879/22 за позовом ОСОБА_8 до Калинівської міськради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій ухвалене судове рішення про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем право власності на самочинно побудовані нежитлові будівлі та споруди, що є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, а тому вважає, що підлягає самовідводу з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КК України.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 15.01.2024 року, заяву судді ОСОБА_7 про самовідвід від розгляду кримінального провадження, залишено без задоволення.

Відповідно до ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 від 16.01.2024 року, призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні на 06.02.2024 року на 09год.00хв.

Як свідчить журнал судового засідання від 06.02.2024 року, після відкриття головуючим суддею ОСОБА_7 підготовчого судового засідання, оголошення складу суду та роз`яснення учасникам судового провадження права відводу, від прокурора ОСОБА_6 ; представника потерпілої особи ОСОБА_11 ; обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_12 , які були присутні у судовому засіданні, відводів, зокрема головуючому судді ОСОБА_7 , заявлено не було.

З матеріалів кримінального провадження встановлено, що захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_12 звернувся 06.02.2024 року до суду із письмовим клопотанням про повернення обвинувального акту прокурору, розгляд якого розпочато у підготовчому судовому засіданні 06.02.2024 року, що підтверджується журналом судового засідання.

На клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_12 про повернення обвинувального акту, прокурором ОСОБА_6 подане 19.02.2024 року письмове заперечення.

Одночасно із цим, прокурор ОСОБА_6 звернулася до суду із письмовим клопотанням про відвід судді ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження з посиланням на те, що він розглядав цивільну справу № 132/879/22 за позовом ОСОБА_8 до Калинівської міськради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій ухвалене судове рішення про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем право власності на самочинно побудовані нежитлові будівлі та споруди, що є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, а тому вважає, що підлягає самовідводу з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.75 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.02.2024 року, клопотання прокурора ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 передано на розгляд судді ОСОБА_9 .

23.02.2024 року прокурор ОСОБА_6 заявила відвід судді ОСОБА_9 від розгляду її ж клопотання про відвід судді ОСОБА_7 .

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 26.02.2024 року, клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_13 від розгляду клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 05 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України залишено без розгляду з підстав, передбачених ч.4 ст.81 КПК України.

Прокурор ОСОБА_14 в судовому засіданні просила суд задовольнити клопотання про відвід судді ОСОБА_7 , з підстав зазначених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_15 та його захисник адвокат ОСОБА_16 в судовому засіданні категорично заперечували проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 , з підстав зазначених у письмовому запереченні.

Інші учасники кримінального провадження, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду клопотання прокурора ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 , в судове засідання не з`явилися. Їх неявка не перешкоджає розгляду вказаного питання.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, перевіривши матеріали провадження, суд вважає, що клопотання прокурора ОСОБА_6 про відвід судді ОСОБА_7 є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перелік підстав для відводу судді визначений статтями 75, 76 КПК України.

Відповідно до статті 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Згідно статті 76 КПК України, суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді першої інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду першої інстанції. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і касаційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або ухвали суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у кримінальному провадженні в суді касаційної інстанції, не має права брати участі у цьому ж провадженні в судах першої і апеляційної інстанцій, а також у новому провадженні після скасування вироку або постанови суду касаційної інстанції.

Як на підставу для відводу судді ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_6 посилається на приписи пункту 4 частини першої статті 75 КПК України, згідно якої, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відвід судді є процесуальним інститутом, спрямованим на усунення слідчого судді, судді або присяжного від участі у кримінальному провадженні за умови існування обставин, що виключають їх участь у ньому.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Суд звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується, насамперед, на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді, а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність. Тому особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів іншого.

Отже, при оцінці безсторонності суду розмежовується суб`єктивний та об`єктивний аспекти, суб`єктивний відображає особисті переконання конкретного судді з конкретної справи, а об`єктивний визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-який сумнів з цього приводу.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Стосовно об`єктивної складової неупередженості суддів, то у справі «Фей проти Австрії», суд вказав, що вона полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників процесу.

Таким чином, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо).

Водночас як зазначено в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію «розумного спостерігача». У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, оскільки «правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене». Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Прокурор ОСОБА_6 свою вимогу про відвід судді ОСОБА_7 обґрунтовує виключно на суб`єктивних припущеннях.

Як на підставу для відводу судді ОСОБА_7 , прокурор ОСОБА_6 посилається на те, що суддя раніше розглядав цивільну справу № 132/879/22 за позовом ОСОБА_8 до Калинівської міськради Вінницької області про визнання права власності на нерухоме майно, в якій ухвалене судове рішення про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем право власності на самочинно побудовані нежитлові будівлі та споруди, що є об`єктом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, а тому він підлягає відводу з підстав, передбачених пунктом 4 частини першої статті 75 КК України.

Надаючи оцінку вищезазначеній підставі, суд виходить з того, що висновки або позиції суддів, висловлені у судових рішеннях, не можуть бути підставою для відводу, оскільки тлумачення закону у поєднанні з обставинами справи є підґрунтям здійснення правосуддя і у протилежному випадку судді позбавляються можливості на висловлення позиції при розгляді інших подібних справ у подальшому.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням, в тому числі процесуальним, або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemoiudexin causasua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких заявника не влаштовує.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі № 826/11409/17, де зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року № 8, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді.

Згідно пункту 2 рішення Ради суддів України від 07 вересня 2017 року № 46, наявність судового рішення, яке ухвалене судом (суддею, слідчим суддею) в іншій справі у подібних правовідносинах, або за участю тих самих сторін, або з процесуальних чи інших питань у тій самій справі, не породжує у діяльності судді (суддів) конфлікту інтересів.

За пунктом 104 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Краксі проти Італії» від 07 грудня 2000 року, професійні судді мають досвід та підготовку, що дозволяє їм не піддаватись впливу якихось зовнішніх чинників, коли йдеться про судовий розгляд.

Наведені прокурором аргументи стосовно ухвалення суддею ОСОБА_7 рішення у справі № 132/879/22, свідчать саме про незгоду прокурора з даним судовим рішенням, що у значенні вказаних вище вимог закону та роз`яснень Верховного Суду, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу.

Крім того, у клопотанні про відвід не наведено фактів прояву суддею поведінки, яка б свідчила про його упередженість чи небезсторонність у цій справі.

Отже, аргументи, якими прокурор ОСОБА_6 мотивує своє клопотання про відвід судді ОСОБА_7 , не викликають обґрунтованих сумнівів у об`єктивності судді, оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості судді як з погляду «суб`єктивного критерію», так і з погляду «об`єктивного критерію», якими керується у своїй процесуальній діяльності Європейський суд з прав людини.

Інших обставин, визначених законом, які б свідчили про особисту упередженість судді ОСОБА_7 або його необ`єктивність під час розгляду кримінального провадження у клопотанні не вказано, а суд під час розгляду клопотання таких обставин також не встановив.

З огляду на викладене, заявлений відвід містить оціночні судження та не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу судді ОСОБА_7 , передбачених законом, а тому підстав для задоволення відводу не вбачається.

Керуючись ст.ст.3, 75, 76, 80, 81, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про відвід судді Калинівського районного суду Вінницької області ОСОБА_7 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000069 від 05 серпня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України залишити без задоволення.

Дана ухвала згідно вимог ч.2 ст.21 КПК України, ч.ч.2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковою і підлягає безумовному виконанню всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання ухвали має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, однак заперечення проти неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя