ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 615/492/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1344/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 115 КК України
УХВАЛА

Іменем України

29 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника на ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою задоволено.

Продовжено відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів, а саме, до 28 червня 2024 року (включно) без визначення розміру застави.

У ході вирішення питання доцільності продовження дії запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , судом першої інстанції встановлено, що ризики, які були враховані при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме, визначені п.п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, досі продовжують існувати. На цей час останні є дійсними та не зменшились, та оцінюються як реальні в світлі: 1) обставин даного кримінального провадження та 2) особистості обвинуваченого (фактичних даних, які можуть свідчити про особливості характеру та моральні принципи, сімейний стан, освіту, роботу, місце проживання, засоби до існування). Окрім іншого, суворість передбаченого покарання також є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Колегія суддів суду першої інстанції вважала, що на даному етапі кримінального провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки останнього та зможе запобігти ризикам, передбаченим положеннями статті 177 КПК України, та які були встановлені судом.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року про продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком 60 днів скасувати, обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції постійно автоматично продовжує запобіжний захід ОСОБА_8 , що протирічить судовій практиці Європейського суду з прав людини, а тому при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з матеріалів кримінального провадження, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати обґрунтованими посилання прокурора на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, захисник звертала увагу на те, що згідно ст. 178 КПК України, при обранні запобіжного заходу, суд повинен також врахувати відомості пор особу обвинуваченого, його репутацію, стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність судимостей. ОСОБА_8 має постійне місце проживання, яке співпадає із місцем реєстрації ( АДРЕСА_1 ). ОСОБА_8 , хоча раніше і притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 296 КК України (вирок 2017 року), але повністю відбув призначене йому покарання. У подальшому до кримінальної відповідальності не притягався.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, яка підтримала вимоги апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та подовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким умисним злочином проти життя та здоров`я особи, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від семи до п`ятнадцяти років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Ухвалу Нововодолазького районного суду Харківської області від 30 квітня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: