Справа № 638/6098/24
Провадження № 1-кс/638/1401/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова клопотання прокурора Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000433 від 30.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова звернувся прокурор з клопотанням, в якому просить накласти арешт, шляхом заборони відчуження, на вилучений в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.03.2024 на 610 км. +645 м. автодороги Київ-Харків-Довжанський, в Ізюмському районі Харківської області, автомобіль Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований в країні Польша та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 ).

В обґрунтування клопотання зазначає, що в провадженні СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000433 від 30.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, процесуальне керівництво в якому здійснюється Харківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.04.2024 приблизно о 9 годині 30 хвилин на 610 км. +645 м. автодороги Київ-Харків-Довжанський, в Ізюмському районі Харківської області трапилось ДТП за участю автомобіля Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_1 в якому перебували військовослужбовці в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_4 , водій 2 самохідного артилерійського взводу 2 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону та ОСОБА_5 , номер обслуги 2 самохідного артилерійського взводу 3 самохідної артилерійської батареї 1 самохідного артилерійського дивізіону, та автомобіля Land Rover реєстраційний номер НОМЕР_5 в якому перебували військовослужбовці в/ч НОМЕР_6 ОСОБА_6 , командир НОМЕР_7 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону, ОСОБА_7 , старший технік 1 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону, ОСОБА_8 , сержант із матеріального забезпечення 1 самохідної артилерійської батареї 2 самохідного артилерійського дивізіону, також внаслідок події було пошкоджено автомобіль Huyndai Santa Fe, реєстраційний номер НОМЕР_8 під керуванням ОСОБА_9 . Внаслідок ДТП водій та пасажири автомобіля Land Rover отримали тілесні ушкодження та госпіталізовані до військово-медичного клінічного центру Північного регіону. ЄО № 2242 та 2246 від 30.03.2024.

В період часу з 11 години 00 хвилин по 13 годину 00 хвилин 30.03.2024 проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, на 610 км. +645 м. автодороги Київ-Харків-Довжанський, в Ізюмському районі Харківської області, де виявлено транспортні засоби № 1: автомобіль Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , транспортний засіб № 2: автомобіль Land Rover Freelander, реєстраційний номер НОМЕР_5 , номер кузова (VIN) НОМЕР_9 сірого кольору, транспортний засіб № НОМЕР_10 Hyundai Santa FE білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_11 , номер кузова (VIN): НОМЕР_12 . Транспортні засоби з пошкодженнями характерними для ДТП. Автомобіль Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль Land Rover Freelander, реєстраційний номер НОМЕР_5 вилучені до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області (Харківська область, м. Ізюм, площа Садова, 18/75).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 автомобіль Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований в країни Польща. Фактично вказаний автомобіль перебуває у використанні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає: АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_3 .

Вищевказані транспортні засоби мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнані речовими доказами, може сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

В судове засідання прокурор не з`явився, просив клопотання розглянути у його відсутність та задовольнити.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись.

У відповідності до ч.1 ст.172 КПК України неприбуття учасників кримінального провадження у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч.4 ст.107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався без фіксації судового процесу технічними засобами.

Розглянувши клопотання, дослідивши надані докази, слідчий суддя дійшов наступного.

Встановлено, що СВ №1 Ізюмським РУП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000433 від 30.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Процесуальне керівництво здійснюється Чугуївським відділом Харківської спеціалізованої прокуратури.

Надані докази свідчать про обґрунтованість вчинення кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України», де зазначається «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі " Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 168, ч. 2, 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватися також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (ч.1 ст.167 КПК України), а й іншим особам.

При цьому у відповідності до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

За частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Враховуючи мотиви клопотання та обґрунтування його прокурором, склад майна, на яке він просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, приймаючи до уваги, що не застосування арешту саме в такий спосіб, про який просить слідчий, може призвести до знищення, втрати або пошкодження майна, щодо якого ставиться питання про накладення на нього арешту, впевнившись, що прокурором надано достатньо доказів, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт, шляхом заборони відчуження, на вилучений в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30.03.2024 на 610 км. +645 м. автодороги Київ-Харків-Довжанський, в Ізюмському районі Харківської області, автомобіль Opel Zafira реєстраційний номер НОМЕР_1 , жовтого кольору, номер кузова (VIN) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 зареєстрований в країні Польша та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_3 ).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: