Справа № 751/4833/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/254/24
Категорія - арешт майна. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

10 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові судове провадження за апеляційною скаргою підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_8 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001441 від 06 травня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України, та накладений арешт на майно вилучене під час обшуку проведеного за місцем фактичного проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а також за місцем його реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Таке рішення слідчого судді мотивоване необхідністю збереження речових доказів, а саме слідів злочину, або інших відомостей, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального правопорушення.

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, закрити провадження. Свої вимоги аргументує тим, що накладення арешту на майно є незаконним та необґрунтованим, оскільки інкриміновані злочини він не вчиняв. Крім того, арешт накладений на майно, а саме автомобіль «SeatLeon», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є бабуся дружини ОСОБА_10 , чим було порушено її право власності.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та слідчого, які заперечували проти аргументів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підозрюваного задоволенню не підлягає.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 06 травня 2024 року за №0001441, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч.5 ст. 185, ч.2 ст. 28 ч.2 ст. 194 КК України. А саме, ОСОБА_6 підозрюється в тому, що діючи за попередньою змовою із ОСОБА_11 , з метою реалізації спільного умислу, спрямованого на таємне викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, шляхом підкопу тунелю проникли до сховища банку, де знаходились грошові кошти та майно громадян, а в подальшому, на виконання єдиного плану злочинних дій, переслідуючи мету умисного знищення та пошкодження чудового майна, здійснили підпал приміщення банку.

27 травня 2024 року ОСОБА_6 було затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Встановлено, що рамках кримінального провадження, 27 травня 2024 року, під час проведення санкціонованого 21 травня 2024 року ухвалами слідчого судді (а.с.38-40, 41, 46-47) обшуків за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , а також за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , а також автомобіля, зареєстрованого за ОСОБА_10 , було виявлено та вилучено ряд речей та предметів, детальний опис яких вказаний в резолютивній частині ухвали слідчого судді від 30 травня 2024 року.

Постановою слідчого від 27 травня 2024 року ці речі та предмети визнані речовими доказами та приєднані до кримінального провадження №0001441.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слід враховувати також і прецедентну правову позицію ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Враховуючи наведене та наявні матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до переконання, що втручання держави в право володіння транспортним засобом, який на прав власності належить іншій особі, проте використовувався підозрюваним як засіб вчинення правопорушення, що підтверджується рядом доказів, які є достатніми для такого висновку на даному етапі досудового розслідування, а тому в даному конкретному випадку арешт майна є цілком законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону.

Колегія суддів підкреслює, що всі речі вилучені під час санкціонованого обшуку, зокрема, і транспортний засіб, на які прокурор просив накласти арешт, є речовим доказом, оскільки представлені слідчим у клопотанні документи містять дані щодо наявності обґрунтованих підстав для перевірки та з`ясування обставин щодо його використання при вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України.

На даному етапі триває збір доказів та перевірка інформації щодо підтвердження чи спростування виявлених фактів, а тому заперечення підозрюваним причетності до вказаних злочинів не є підставою для відмови у задоволенні ініційованого прокурором клопотання.

Докази на стадії досудового розслідування існують незалежно від «інтерпретації їх слідчим суддею чи судом», а єдиним шляхом їх юридичного виключення з матеріалів кримінального провадження є їх перевірка та оцінка.

Встановлені обставини співвідносяться з висловленою у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти росії» правовою позицією про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

При цьому, колегія суддів вважає, що визначений усталеною судовою практикою ЄСПЛ принцип «пропорційності» був дотриманий в повному обсязі органом досудового розслідування і прокурором у даному кримінальному провадженні та наявний у виді розумного співвідношення («обґрунтованої пропорційності») між метою, що передбачається для досягнення цілей розслідування, та засобами, які використовуються слідством.

Слід зазначити, що арешт майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та на відміну від двох останніх правових підстав, не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, і відповідно до частини третьої вказаної статті накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 того ж Кодексу.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у провадженні слідчим суддею рішення, не вбачається.

Разом з тим, у випадку, якщо наявність зв`язку між арештованим майном та розслідуваним кримінальним правопорушенням у межах досудового розслідування буде спростована, а так само стороною обвинувачення у розумні строки, відповідно до ст. 28 КПК України, не будуть вжиті належні заходи для встановлення та перевірки відповідних обставин, особа наділена правом ініціювати в порядку ст. 174 КПК України питання про скасування накладеного арешту.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2024 року про накладення арешту на майно вилучене у підозрюваного ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14