справа № 203/4180/23
№ провадження 1-кп/208/97/24
УХВАЛА

19 березня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000150 від 20.05.2022 р. відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України,

встановив:

В провадженні Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання щодо продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з огляду на те, що ризики, які були наявні, наразі не зникли та не зменшились, зокрема обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, інших обвинувачених та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисники заперечували проти клопотання прокурора, прохали застосувати більш м`який запобіжний захід, вказали на необгрунтованість заявлених прокурором ризиків та послались на можливість перебувати під менш суворим запобіжним заходом, обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не заперечували проти клопотання прокурора.

Вислухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність. В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховування від суду, незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених та вчинення іншого кримінального правопорушення з огляду на те, що обвинувачені обвинувачуються у серії особливо тяжких злочинів зі складною формою співучасті, судом наразі не проведений допит свідків та обвинувачених, до яких застосовані заходи безпеки та персональні дані яких, засоби зв`язку з ними відомі обвинуваченим, а наявність у обвинувачених членів родини та дітей не спростовує ризик залишення меж міста, області або країни з метою ухилення від кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжких злочинів, також обвинувачені не мають офіційного постійного місця роботи або джерела заробітку що обґрунтовує ризик вчинення іншого кримінального правопорушення з метою отримання коштів для забезпечення фізіологічних потреб.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Враховуючи, що санкції ч. 1, 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК Українипередбачають покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинувачених від суду у інший спосіб, ніж тримання їх під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність продовження щодо обвинувачених виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів. Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, у тому числі застава, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики.

Згідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 16 травня 2024 р. включно.

Продовжити відносно ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк до 16 травня 2024 р. включно.

Продовжити відносно ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 травня 2024 р. включно.

Продовжити відносно ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 16 травня 2024 р. включно.

Ухвала може бути оскаржена обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1