КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

20 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорська Донецької області, не маючого судимості в силу ст. 89 КК України,зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Велика Благовіщенка, Каховського району Херсонської області, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю сторін провадження:

прокурора - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5

та захисників - ОСОБА_8 , ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 07 лютого 2024 року Києво-Святошинський районний суд Київської області задовольнив клопотання прокурора та продовжив обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , строк тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» на 60 днів, до 06 квітня 2024 року включно, без альтернативи внесення застави.

Цією ж ухвалою суд відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу.

Приймаючи рішення про продовження обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, виходив з того, що беручи до уваги тяжкість та обставини інкримінованого обвинуваченим злочину, дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року скасувати в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 та постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або особистого зобов`язання з покладенням відповідних процесуальних обов`язків, або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_6 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Захисник звертає увагу на те, що продовжуючи обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції погодився з доводами сторони обвинувачення щодо існування ризиків, та їх незмінності, з чим сторона захисту категорично не погоджується.

Як вважає сторона захисту, ризик переховуватись від суду відсутній, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин (доведення існування заявлених ризиків), є недопустимим.

Доводи суду першої інстанції щодо наявності наведених в ухвалі ризиків, на думку апелянта, носять неконкретний та абстрактний характер, що не дає змоги дійти висновку про наявність зазначених ризиків, оскільки відсутні будь-які конкретні докази обґрунтування щодо намірів або дій ОСОБА_5 , направлених на незаконний вплив на свідків, потерпілого.

Крім того, доводи суду першої інстанції щодо наявності ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, як зазначає захисник, не можуть служити підставою для наявності такого ризику, оскільки вказаний ризик відсутній.

Також, захисник вважає за можливе визначити обвинуваченим розмір застави, оскільки розмір застави буде достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою обрати йому, ОСОБА_5 , запобіжний захід не пов'язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що оскаржувана ухвала суду, є незаконною та необґрунтованою, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права, що потягнуло за собою ухвалення незаконного судового рішення.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а суд в свою чергу, формально послався на ті ж самі підстави тримання його, ОСОБА_5 , під вартою, що по суті, дублюється з моменту його затримання та обрання запобіжного заходу.

Також на думку обвинуваченого, суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що з часом будь-які ризики, що існували на момент обрання запобіжного заходу, слабшають і потребують додаткового обґрунтування.

Окрім цього, як зазначає апелянт, судом першої інстанції, взагалі не враховано того, що інкримінований йому ОСОБА_5 , злочин, не вчиняв, за місцем проживання характеризується позитивно, працює, має стабільні соціальні зв`язки.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.02.2024 року у справі № 369/12444/22 щодо продовження запобіжного заходу - тримання під вартою та ухвалити нову. якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме нічний домашній арешт в період часу з 22:00 год. по 06:00 год. з покладенням обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_8 посилається на те, що оскаржувана ухвала суду є незаконною, такою, що не відповідає вимогам КПК України, оскільки взагалі не мотивована, а тому підлягає скасуванню.

Захисник звертає увагу на те, що в судовому засіданні під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , стороною обвинувачення не було надано жодних доказів наявності відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Як вважає сторона захисту, посилання на тяжкість покарання, як на підставу для продовження тримання особи під вартою, без наявності інших обставин, є недопустимим.

Враховуючи стадію розгляду даного кримінального провадження, прокурор, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повинен був довести існування ризиків та неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, однак цього зроблено не було.

У зв`язку з вищенаведеним у скарзі робиться висновок про те, що суд не в повній мірі дослідив всі обставини, в тому числі передбачені ст. 178 КПК України, при продовженні тримання ОСОБА_7 під вартою, а саме те, що ОСОБА_7 позитивно характеризується, мав роботу, на утриманні має дитину.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_5 та захисників, які підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити; пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та просив залишити оскаржувану ухвалу суду без змін; перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали та обговоривши доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання щодо продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання обвинуваченого та захисників в апеляційних скаргах на те, що оскаржувана ухвала є невмотивованою та необґрунтованою, такою, що ґрунтується на припущеннях та відсутності доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, а саме рішення було ухвалено судом за клопотанням прокурора, яке було надано на розгляд суду з порушенням процесуальних строків, визначених КПК України, не можуть бути визнані безумовними підставами для скасування ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року, відповідно до положень ст.ст. 410, 411, 412 цього Кодексу, оскільки встановлені судом апеляційної інстанції обставини даного кримінального провадження, не дозволяють зробити висновок про те, що зазначена ухвала є незаконною або необґрунтованою.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про те, що судом першої інстанції не була розглянута можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у виді застави, за наявності для цього необхідних підстав, то вони також не можуть служити достатніми підставами для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, якою обґрунтовано керувався суд першої інстанції, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, а ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні саме такого злочину.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу кожного, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до 06 квітня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скаргиобвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника - адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 лютого 2024року, відповідно до якої суд продовжив дію застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, до 06 квітня 2024 року включно, без альтернативи внесення застави, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 369/12444/22

Номер провадження: 11-кп/824/2893/2024

Категорія: п. 12, ч. 2 ст. 115 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_10

Доповідач - суддя ОСОБА_1