Справа № 521/3401/24
Номер провадження:1-в/521/448/24
У Х В А Л А

03 квітня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ( у режимі відеоконференції),

представника колонії ОСОБА_5 ( у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції з ДУ «Одеська виправна колонія № 14», клопотання засудженого ОСОБА_4 , про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м.Одеси надійшло клопотання засудженого ОСОБА_4 про умовно-дострокове звільнення.

В судовому засіданні ОСОБА_4 клопотання підтримав, наполягав на його задоволенні.

Представник колонії подане клопотання підтримав.

Прокурор заперечувала проти клопотання вважаючи, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Частиною 2 ст.81 КК України передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків у період відбування покарання засвідчила успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні засудженим вимог режиму, його участі в самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вимог адміністрації установи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні засуджених.

Вимогами ч.2 ст.67, ч.2 ст.103 КВК України передбачено, що засуджені, які стали на шлях виправлення або сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення, можуть бути у встановленому законом порядку представлені до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким або до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 2, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення (ч.3 ст.82 КК України). Суди під час судового засідання повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії або служби у справах неповнолітніх по суті внесеного подання.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці та потреби в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб, суди під час судового засідання у справах цієї категорії, слід зазначити, що висновок суду про виправлення засудженого повинен бути заснований на всебічному врахуванні даних про його поведінку і становлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово судимий, а саме:

-31.03.2011 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.2 ст. 296; 75; 76 п. 2,3 КК України жл 1 роу позбавлення волі з іспитовим строком на 1 рік. Звільнений постановою Приморського районного суду м. Одеси від 06.06.2012 року по закінченю іспитового строку;

-06.12.2013 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст. 384 КК України до 2 місяців арешту, не звільнявся.

-11.02.2014 року Київським районним судом м. Одеси за частинами 1-2 ст.307 КК України з застосуванням ст. 69, ст. 70 ч.4 КК України на 3 роки позбавлення волі. 25.06.2014 року Малиновським райсудом м. Одеси на підставі ст. 6 ЗУ «Про амністію» невідбуту частину покарання скоротити на , до відбуття 1 рік 9 місяців 2 дні; звільнився 06.03.2015 року за ст. 81 КК України з невідбутим строком 5 місяців 14 днів.

По теперішній справі ОСОБА_4 засуджений 16.11.2016 року Заводським районним судом м. Орел за п. г, ч.4 ст. 228.1 КК України до 10 років 6 місяців позбавлення волі. 14.12.2017 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16.11.2016 року вирок приведений у відповідність із законодавством України та ОСОБА_4 вважати засудженим за ч.2 ст. 307 КК України до 10 років позбавлення волі., кінець строку 21.07.2024 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.08.2019 року керуючись ч.5 ст. 72 КК України зараховано, строк попереднього ув`язнення з 19.09.2015 року по 26.11.2016 року, з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає два дні позбавлення волі.Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 04.06.2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 14.12.2017 року про приведення у відповідність із законодавством України вироку Заводського районного суду м. Орла Російської Федерації від 16.11.2016 року, відносно ОСОБА_4 змінено. Абзац четвертий резолютивної частини ухвали викладено у наступній редакції: «Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 16.11.2016 року, на підставі ч.5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 19.09.2015 року по 15.11.2016 року у строк відбування покарання із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі». В іншій частині ухвалу залишено без змін.

Дотримується правомірних відносин та ввічливого ставлення з персоналом установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує взаємовідносини із засудженими позитивної спрямованості. Спальне місце та приліжкову тумбочку утримує в задовільному стані, має охайний зовнішній вигляд.

Родинні зв`язки підтримує з матір`ю, вітчимом та братом.

В установі виконання покарань стоїть як схильний до вживання наркотичних речовин.

За час відбування покарання має 3 заохочення; відповідно до ч.14 ст. 134 КВК України вважається таким, що діючих стягнень не має.

Приймає участь у програмі дифернційованого виховного впливу, а сам е «формування життєвих навичок для повнолітніх осіб».

Крім того, комісія установи (витяг з протоколу №13 від 31.03.2021 року) вирішила не направляти матеріали до районного суду з приводу умовно- дострокового звільнення стосовно засудженого ОСОБА_4 , який не довів свого виправлення.

Відповідно до ч.2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Так, згідно до частини 1 та 2 ст.50 КК України, покарання, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом об меженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. А також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Тобто мета покарання це те, чого прагне досягти держава, застосовуючи його щодо особи, яка вчинила злочин. Застосовуючи покарання , суд має на меті покарати винного, що необхідно для захисту суспільства і для задоволення почуття обурення і справедливості потерпілого, його близьких та суспільства в цілому.

Єдиною і достатньою підставою умовно-дострокового звільнення є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року №2 п.13 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що матеріали про умовно-дострокове звільнення, повинні містити характеристику, що відображає процес виправлення засудженого та стосується всього періоду відбування ним покарання, дані про попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Зазначені у характеристиці якості засудженого можуть свідчити лише про позитивні тенденції у поведінці засудженого, проте не дає підстави вважати, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення є правом, а не обов`язком суду, і повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України, - виправленню засудженого і запобіганню вчинення нових злочинів.

Водночас, передумовою дострокового звільнення є саме «бездоганна» поведінка засудженого протягом всього строку відбування покарання і державні органи, які пов`язані із процесом виправлення та перевиховання засудженого та суд не мають підходити до цього питання формально.

Зважаючи на те, що висновок про наявність підстав для умовно-дострокового звільнення від покарання має ґрунтуватись не лише на оцінці відомостей, що характеризують особу засудженого за час відбування покарання, а і на підставі відомостей про попередні судимості та тяжкість вчинених особою злочинів, суд приходить до висновку про те, що на даний час поведінка засудженого ОСОБА_4 не свідчить про стабільний процес виправлення та перевиховання та що він довів своє виправлення, а тому підстав для задоволення клопотання не має.

Керуючись ст. ст. 50, 81 КК України, ст. ст. 537,539,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

В клопотанні про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1