Справа № 307/1554/24
Провадження №1-кс/307/321/24
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

09 травня 2024 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю заступника начальника СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 та його представника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту тимчасово вилученого майна,

в с т а н о в и л а:

Адвокат ОСОБА_5 08 травня 2024 року в інтересах власника майна ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту тимчасово вилученого майна, в якому просить скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року у кримінальному провадження №0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що вказаною ухвалою слідчого судді накладено арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном, а саме - мотоцикл марки «GEON X-ROAD 200 LIGHT», номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у володінні та користуванні ОСОБА_6 власником якого є ОСОБА_4 .

Із ухвали вбачається, що 15 квітня 2024 року, приблизно о 20 год., ОСОБА_7 , знаходячись по вул. Головній в с. Вільхівці, неподалік будинку №155, керуючи мотоциклом марки «Viper МХ 200 F», номерний знак НОМЕР_2 , разом з пасажиром ОСОБА_8 , рухаючись в напрямку центру с. Вільхівці, здійснив зіткнення з мотоциклом під керуванням ОСОБА_6 , який, неочікувано для водія ОСОБА_7 виїхав з правої обочини по ходу його руху на проїжджу частину дороги, внаслідок чого пасажир мотоциклу марки «Viper МХ 200 F», номер телефону НОМЕР_2 ОСОБА_9 травм не отримав, ОСОБА_7 отримав незначні травми у вигляді саден.

16 квітня 2024 року ОСОБА_4 добровільно надав органу досудового розслідування вказаний мотоцикл яким 15.04.2024 керував його син ОСОБА_6 .

При цьому ніяких дій з арештованим майном органом досудового розслідування не проводиться, і, як вважає адвокат ОСОБА_5 , підстави для їх проведення відсутні, так як в учасників даної дорожньо-транспортної пригоди відсутні тілесні ушкодження, які визначені у ст. 286 КК України.

Вважає, що на даний час відпала потреба у арешті тимчасово вилученого майна і просить цей арешт скасувати.

Під час розгляду клопотання представник власника майна ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 у підтримання клопотання посилався на обставини, викладені у ньому.

Заступник начальника СВ Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_3 під час розгляду клопотання покладався на розсуд суду та долучив копії висновку експерта № 64 та № 65 про проведення судово медичних експертиз, з яких видно, що ОСОБА_8 , який був пасажиром на мотоциклі під керуванням ОСОБА_7 , внаслідок аварії отримав легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_7 рекомендовано амбулаторний режим лікування, однак відносно ОСОБА_6 на даний час експертиза не проведена.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши документи, долучені до клопотання, суддя дійшла висновку про відмову у скасуванні арешту на майно виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000331 від 16 квітня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 18 квітня 2024 року з метою збереження речових доказів накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке перебувало у володінні та користуванні ОСОБА_6 , власником якого є ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

На даний час триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні та проводяться відповідні слідчі дії, а вилучений транспортний засіб визнаний речовим доказом та на нього обґрунтовано накладено арешт з метою збереження речових доказів, відтак скасування арешту майна може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя дійшла висновку про те, що захисником ОСОБА_5 не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на мотоцикл не відпала, відтак вказане клопотання є передчасним.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000331, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 квітня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області 18 квітня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складений та оголошений 10 травня 2024 року о 10 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1