УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2023 року

м. Київ

справа № 755/6780/23

провадження № 51 - 1347 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

Завироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 286Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.

Згідно з вироком, ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 16 квітня 2023 року приблизно о 23:55, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota Corola» р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю приблизно 30-40 км/год по проїзній частині вул. Р. Окіпної в напрямку від вул. Є. Сверстюка в бік вул. Русанівська Набережна в м. Києві, наближаючись до будинку №4А по вул. Р. Окіпної, проявив неуважність, в результаті чого пізно застосував екстрене гальмування та здійснив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобіля «Toyota Corola» д.н.з. НОМЕР_2 , який зупинився перед стоп лінією на червоний сигнал світлофора.

Порушення вимог ПДР України, зокрема п 2.3 б), п. 13.1, водієм ОСОБА_4 , знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої водій автомобіля «Toyota Corola» д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор порушує питання про скасування постановленої ухвали апеляційного суду з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що призвели до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість.

Обґрунтовуючи свої доводи, прокурор, зазначає, що апеляційний суд повною мірою не врахував обставин кримінального правопорушення, його наслідків та того, що непризначення додаткового покарання не сприятиме недопущенню вчинення засудженим кримінальних правопорушень проти безпеки руху.

Крім цього, прокурор зазначає, що апеляційний суд у порушення вимог статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не навів докладних мотивів та підстав залишення без задоволення доводів апеляційної скарги прокурора про необхідність призначення ОСОБА_4 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши долучені до скарги копії судових рішень, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, кваліфікація вчиненого за ч. 2 ст. 286 КК у скарзі прокурора не оспорюються, а тому в касаційному порядку не перевіряються.

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Санкція ч. 2 ст. 286 КК передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. У цьому випадку додаткове покарання є альтернативним, а доцільність його застосування вирішується судом у кожному конкретному випадку.

Із змісту доданої до касаційної скарги копії судового рішення вбачається, що місцевий суд, призначаючи засудженому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі та звільняючи від його відбування з випробуванням, врахував, зокрема: обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, добровільне відшкодування шкоди; відсутність обставин, що обтяжують покарання; відомості про особуобвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинівта його наслідки; думку потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має та не заперечував проти призначення йому покарання не пов`язаного з ізоляцією від суспільства.

Крім того, суд першої інстанції, враховуючи думку захисника ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_5 , вважав за можливе не застосовувати до ОСОБА_4 додатковепокарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що останній не є злісним порушником Правил дорожнього руху, має на утриманні матір, яка згідно довідки КНП «Міський заклад надання психіатричної допомоги» проходить амбулаторне лікування у лікаря психіатра з 23 червня 2022 року через тривожно-депресивний розлад, у зв`язку з чим її необхідно регулярно транспортувати до закладу охорони здоров`я для надання медичної допомоги.

Переглядаючи вирок місцевого суду, при вирішенні питання про призначенняОСОБА_4 додаткового покарання, апеляційний суд врахував характеризуючі дані про особувинного, думку потерпілого та дійшов висновку, що призначенеОСОБА_4 покарання зач.2 ст.286 КК увиді позбавлення волі на строк 4 роки без позбавлення права керувати транспортними засобами,із звільненням на підставі ст.75 КК від відбування призначеного йому основного покарання, з випробуванням з іспитовим строком 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК - є справедливим, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи засудженому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суди попередніх інстанції вимог закону України про кримінальну відповідальність не порушили.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі прокурора мотиви щодо незгоди з судовими рішеннями в частині призначеного ОСОБА_4 покарання, не спростовують висновків судів та не містять переконливих доводів, які би дозволили Верховному Суду поставити під сумнів законність та обґрунтованість цих судових рішень.

Суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 06 грудня 2023 року щодо ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3