Номер провадження: 11-сс/819/59/24 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали кримінального провадження № 0000437 за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2024, якою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсон, громадянина України, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України,

застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ч.5 ст. 194 КПК України.

Встановлено строк дії обов`язків до 16.03.2024 року (включно).

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою слідчого судді в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний час доби щодо ОСОБА_7 відмовлено.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ч.5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та/або суду.

Встановлено строк дії обов`язків до 16.03.2024 року (включно).

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, за таких обставин.

Так, 17.09.2023 приблизно о 17:00 годині, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , побачив раніше малознайомого йому ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який тримав при собі належний йому дорожній велосипед марки «Yoga» золотистого кольору. В цей час у ОСОБА_7 виник прямий умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом обману, повторно, не маючи на меті повернути чуже майно, ОСОБА_7 попросив у ОСОБА_8 передати йому дорожній велосипед марки «Yoga» золотистого кольору під вигаданим приводом, на що потерпілий погодився та передав йому своє майно.

Далі ОСОБА_7 , доводячи свій злочинний умисел до кінця, впевнившись у тому, що потерпілий ОСОБА_8 не здогадується про його наміри на протиправне заволодіння майном, шляхом обману, повторно, під приводом негайної потреби поїхати для вирішення власних справ, покинув місце вчинення злочину, заволодівши належним потерпілому дорожнім велосипедом марки «Yoga» золотистого кольору, вартістю 1466 грн. 67 коп., та розпорядившись у подальшому привласненим майном на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав на неї апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою.

В обґрунтування своїх доводів указує, що суд не врахував, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість вчиненого ним злочину, за вчинення якого передбачене покарання у виді обмеження волі на строк до 5 років або позбавлення волі на строк до 3 років, немаючі стійких соціальних зав`язків, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як він раніше судимий за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, судимість у передбаченому порядку не знята і не погашена, у Херсонському міському суді на розгляді перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, на сьогодні не має постійного заробітку та коштів для існування, через що і вчинив вказане кримінальне правопорушення.

Також судом не враховано, що підозрюваний ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 протягом тривалого часу, ця квартира належить його мачусі, яка перебуває на окупованій частині Херсонської області.

Узагальнюючи свої доводи, прокурор вважає, що вказані обставини у своїй сукупності дають підстави вважати, що рішення суду не відповідає вимогам повноти і змістовності, а висновки суду фактичним обставинам справи, що вплинуло на правильність вирішення питання про обрання запобіжного заходу.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2024 та застосувати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування.

Заслухавши суддю-доповідача щодо суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, позицію підозрюваного ОСОБА_7 , який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В силу ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, зокрема, вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зав`язків підозрюваного в місці його проживання, наявність у нього родини та утриманців; репутацію підозрюваного.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчий суддя, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього певних обов`язків у відповідності до вимог ч.5 ст.194 КПК України, посилаючись на наявність обставин, передбачених ст.178 КПК України.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, і що це є підставою для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Разом з тим, такий запобіжний захід як домашній арешт, на погляд слідчого судді, до підозрюваного застосований бути не може, оскільки слідчий просить застосувати домашній арешт за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, слідчому судді не було надано доказів згоди власника вказаної квартири на проживання в ній підозрюваного ОСОБА_7 під час застосування запобіжного заходу. При цьому, ОСОБА_7 у вказаній квартирі незареєстрований, згідно долучених до клопотання документів, це майно належить дружині батька підозрюваного, яка не є його матір`ю.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, та ніким не оспорюється, а також про можливість застосування щодо нього іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт.

Водночас, прокурором в апеляційній скарзі не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, які у даному випадку, відповідно до ч.2 ст. 177, ст.179 КПК України, виправдовують застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Згідно п.3 Рішення Конституційного Суду України № 14-рп/2003 від 8 липня 2003 року, у справі про врахування тяжкості злочину при застосуванні запобіжного заходу вбачається, що тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Відповідно до ст.179 КПК України, особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені ст.194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Відповідно до клопотання слідчого та апеляційної скарги прокурора, основною підставою обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 є тяжкість злочину та ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, ризик того, що обвинувачений буде перешкоджати належному відправленню судочинства, не може оцінюватись абстрактне, факт такого перешкоджання має бути підтверджено доказами («Бекчиєв проти Молдови»).

Отже, на переконання колегії суддів, з урахуванням даних про особу підозрюваного ОСОБА_7 , відсутності відомостей щодо його спроб ухилятися від органів досудового розслідування та суду, вчинення інших кримінальних правопорушень під час досудового розслідування, суд апеляційної інстанції вважає, що, незважаючи на підозру у вчиненні нетяжкого кримінального правопорушення та передбачене за нього покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку із чим щодо нього може бути застосований інший більш м`який вид запобіжного заходу, не пов`язаний з домашнім арештом.

Саме застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього певних обов`язків, на думку колегії суддів, відповідає охороні прав і інтересів суспільства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення слідчий суддя дотримався вимог ст.176, 177, 178, 179, 194 КПК України, з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу як особисте зобов`язання, у зв`язку з чим, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.29 Конституції України, ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ч.2 ст. 376, ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 29.01.2024, якою щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_9 Калініна