Справа № 646/2272/23
№ провадження 1-кп/646/151/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові матеріали кримінального провадження, внесеного 04.01.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000018 з обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

Прокурором з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_3 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи обґрунтовану підозру у вчиненні ним особливо тяжкого злочину та реальність зазначених ризиків, які на цей час не зменшилися та продовжують існувати, подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник вважали за можливе застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Суд, заслухавши думку учасників кримінального провадження, з урахуванням обставин справи, тяжкості пред`явленого обвинувачення, особи обвинуваченого, вважає клопотання прокурора таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

За положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Судом при вирішенні питання про необхідність продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановлена наявність ризику, визначеного п. 1 ч.1 ст.177 КПК України, зокрема велика ймовірність того, що обвинувачений може переховуватись від суду.

Відсутність даних про спроби обвинуваченого переховуватись від суду з моменту затримання свідчать лише про те, що такі спроби не були реалізовані, оскільки останній тримається під вартою та не має такої можливості, та жодним чином не виключають можливості вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб, передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, тобто обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

У даному випадку ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, внаслідок якого настала смерть потерпілої. Судове провадження на даний час не завершено та триває.

Судом при вирішенні питання про необхідність продовження застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою встановлена наявність реальної можливості переховування обвинуваченого від суду. Обґрунтованих доводів того, що цей ризик на теперішній час зменшився чи перестав існувати, у судовому засідання при розгляді цього клопотання не надано.

Крім того, судом критично сприймаються доводи захисника щодо наявності позитивної характеристики обвинуваченого, зв`язків із сім`єю, оскільки вони існували і на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення та не стали стримуючим фактором для відвернення посягання на життя та здоров`я людини. Посилання сторони захисту на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, суд вважає непереконливими, оскільки ці обставини не доводять, що члени його родини та інші особи мають реальний вплив на його поведінку та могли би бути запорукою належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігання існуючих ризиків.

Суд не визначає розмір застави, оскільки кримінальне правопорушення спричинило загибель людини.

На підставі викладеного, клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого у вигляді тримання підлягає задоволенню, оскільки саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та судового розгляду кримінального провадження. Більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти цим раніше встановленим ризикам, які зі спливом часу, хоча дещо і мінімізувалися, однак не втратили своєї актуальності. Отже, з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого переховування обвинуваченого від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

При цьому, тривалість судового розгляду, в даному провадженні не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити суду та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, для встановлення місця проживання та можливих контактних даних довелося докладати значних зусиль, у зв`язку з їх зміною такими особами у зв`язку з окупацією (на час вчинення кримінального правопорушення) та активними бойовими діями (на час розгляду кримінального провадження), та що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Суд зазначає, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст. 331 КПК України, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 26.05.2024 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині застосованого запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення йому копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1