Ст. 1 із 11
Справа № 303/9868/23
У Х В А Л А

09 лютого 2024 року м. Мукачево

МУКАЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в особі головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу в кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Пістрялово, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Мукачево Закарпатської області, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

з участю : прокурора ОСОБА_5

обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

До початку судового засідання прокурор подав клопотання про продовження відносно ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке просив задовольнити з наступних підстав.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чий його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Вина ОСОБА_3 у вчиненні даного злочину підтверджується зібраних матеріалами кримінального провадження, у зв`язку з чим 27.08.2023 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального провадження, передбаченого ч. 4 ст.189 КК України. 28.08.2023 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду щодо ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.10.2023 року, строк якого в подальшому продовжено. На даний час наявні ризики, передбачені п.1, п. 2, п. 3 та п. 4 ч. 1

Ст. 2 із 11

ст. 177 КПК України, а саме кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_3 , є особливо тяжким, за вчинення якого передбачено можливість призначення покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що вже по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Даний ризик підтверджується також і тим, що згідно особової картки Державної міграційної служби України, ОСОБА_3 22.12.2018 року отримав паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії та номер НОМЕР_1 за допомогою якого безперешкодно може покинути територію України. Крім того, ОСОБА_3 , перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків, експерта, потерпілого, спеціаліста у даному кримінальному провадженні, зокрема може застосовувати психологічний або фізичний вплив на свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , їх родичів з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань. Також, ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки має тісні зв`язки з органами державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронними та іншими органами, через керівників яких може вчиняти тиск на потерпілого, експертів, спеціалістів, свідків чи членів їх родин, а також може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Одночасно, ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки є раніше неодноразово судимим Мукачівським міськрайонним судом за вчинення корисливих злочинів, в-останнє : 19.12.2022 року за ч. 4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком терміном на 1 рік. За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини кримінального провадження, відомостей, характеризуючих особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив дане кримінальне правопорушення під час іспитового строку, що свідчить про нього як особу, яка маючи непогашену встановленим законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, натомість вчинив нове, умисне корисливе кримінальне правопорушення проти власності, що є підставою для продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечив щодо продовження відносно нього строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив дати йому можливість бути на волі і утримувати своїх двох малолітніх дітей.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_3 з підстав не доведеності прокурором ризиків, визначених у ч. 1 ст.177 КПК України, жодними письмовими доказами. Оскільки ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації, де мешкає з дружиною, з якою офіційно одружений, двома малітніми дітьми, одна з яких лише цього року народилася, тещею і бабусею, які знаходяться у похилому віці, та яких ОСОБА_3 матеріально утримує, що в свою чергу виключає можливість наміру ОСОБА_3 переховуватися від суду. Також ОСОБА_3 не має можливості якимось чином впливати на свідків, експерта, спеціаліста, оскільки їх він не знає, або на потерпілого, який вже попередньо допитаний під час проведення досудового розслідування даного кримінального провадження. Крім того, зазначені прокурором ризики щодо наміру обвинуваченого знищити, сховати або спотровити будь-які речі чи документи, які на досудовому розслідуванні вже визнані речовими доказами, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чи вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується є лише абстрактними, які на думку прокурора можливо в майбутньому будуть вчинені обвинуваченим, тобто є тільки припущеннями, оскільки жодними матеріалами справи не доведені. Одночасно просив у разі продовження строку запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 у вищезазначеному виді, визначити розмір застави, який не був би для обвинуваченого та його родини непід`ємним чи непомірним.

Ст. 3 із 11

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 ОСОБА_7 просила відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно її підзахисного, оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 189 КК України, не підтверджена жодними письмовими доказами. Основним доказом, які представляє сторона обвинувачення у вину ОСОБА_3 є протокол за результатами проведення аудіо контролю в рамках кримінального провадження. Однак, з жодних досліджених письмових доказів не вбачається наявність погроз в бік потерпілого з боку ОСОБА_3 . При цьому, тлумачення ознаки «в умовах воєнного стану або надзвичайного стану» як такої, що означає «в період дії режиму воєнного або надзвичайного стану» суперечать точному змісту закону і меті, яку ставив законодавець, запроваджуючи такі зміни до КК України. У даному кримінальному провадженні є недоведеним обставини використання безпорадного стану потерпілого з боку обвинуваченого, викладеного наявністю реального воєнного стану, дана кваліфікуюча обставина є неправорміною. Тому будь-яких підстав, які б свідчили про наявність обставин, які доводять вину обвинуваченого у даному випадку є відсутніми, як і є недоведеними зазначені прокурором ризики, які перераховані ним та визначені статтею 177 ч. 1 КПК України, такі є лише припущеннями сторони обвинувачення. З урахуванням відсутності ризиків, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України, наявності необгрунтованого обвинувачення, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, це порушення як вимог кримінально го процесуального закону так і конституційних прав громадянина. Однак, у разі застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з урахуванням того, що ОСОБА_3 має постійне місце проживання, мешкає в АДРЕСА_2 з дружиною та двома малолітніми дітьми, одна з яких - син, який народився лише ІНФОРМАЦІЯ_3 , також з ними проживають теща і бабуся, яких ОСОБА_3 матеріально утримує, оскільки є єдиним годувальником у сім`ї, що свідчить про наявність у нього тісних соціальних зв`язків, просила визначити розмір застави, передбачений ч. 5 ст. 182 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 заперечив щодо задоволення клопотання прокурора про продовження ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 підтримав позицію захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з підстав наведених ними у суді, та просив відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу стосовно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою.

Одночасно прокурор подав клопотання про продовження відносно ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, яке вмотивував наступним.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, а саме у вимаганні, тобто вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чий його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану. Вина ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення обгрунтована та підтверджується матеріалами досудового розслідування, у зв`язку з чим 27.08.2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні ним даного кримінального провадження. Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 28.08.2023 року щодо ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 24.10.2023 року, строк якого в подальшому продовжено. Зважаючи на встановлені під час досудового розслідування обставини вчинення кримінального правопорушення, є встановленим і підтвердженими ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які існують на даний час, а саме кримінальне правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , є особливо тяжким, за вчинення якого передбачене покарання у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що вже по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду. Даний ризик підтверджується також і тим, що згідно особової

Ст. 4 із 11

картки Державної міграційної служби України, ОСОБА_4 у різний час отримував паспорти громадянина України для виїзду за кордон, зокрема паспорти серії та номер НОМЕР_2 , FН НОМЕР_3 , за допомогою яких він безперешкодно може покинути територію України, виїхавши за її межі. Також, ОСОБА_4 може впливати на потерпілого, свідків, експерта, спеціаліста у кримінальному провадженні, зокрема є вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинуваченого ОСОБА_4 , який перебуваючи на волі, може застосовувати психологічний або фізичний вплив на свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 , їх родичів з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань. Це доведено тим, що ОСОБА_4 має тісні зв`язки з органами державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронними та іншими органами, через керівників яких може вчиняти тиск на потерпілого, експертів, спеціалістів, свідків чи членів їх родин. Також, ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки ретельна підготовка та вчинення даного правопорушення проведена із залученням ряду фізичних осіб, обвинуваченому можуть бути відомі місця зберігання таких документів та речей, засобів для їх виготовлення, які ще не долучені до кримінального правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Враховуючи вищенаведені обставини кримінального провадження, з урахуванням характеризуючи даних особу обвинуваченого ОСОБА_4 , є необхідно продовжити відносно ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні поданого прокурором клопотання, для обґрунтування мотивів цього просив надати можливість висловитися своєму захиснику.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 ОСОБА_6 подав письмове заперечення на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , на підставі якого просив відмовити в задоволенні даного клопотання прокурора від 30.01.2024 року, яке мотивував наступним.

Дане клопотання прокурора не відповідає вимогам КПК України, оскільки таке загалом дублює клопотання про обрання запобіжного заходу та продовження запобіжного заходу, що вже розглядалось у даному кримінальному провадженні. Усупереч вимогам статті 199 КПК України у клопотанні стороною обвинувачення не зазначені матеріали, якими підтверджується наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та на підставі яких прокурор дійшов висновку про наявність одного чи кількох ризиків, зазначених у його клопотанні. Жодних матеріалів у доповнення до клопотання стороною обвинувачення також не надано і таким чином фактично наявність ризиків зведена стороною обвинувачення до припущення якихось можливих дій обвинуваченого, що прямо суперечить приписам статті 62 Конституції України. У клопотанні безпідставно та не мотивовано стверджується про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4 і 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є не достатніми для застосування виняткового запобіжного заходу у виді тримання під вартою без обрання розміру застави, зокрема щодо наявності ризику переховуватись обвинуваченим від суду мотивоване виключно тяжкістю можливого покарання у випадку засудження, що не може бути безумовною підставою для обрання щодо особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту. При цьому, навіть якщо ОСОБА_4 отримавши у свій час паспорт громадянина України для виїзду за кордон, він не зможе покинути межі України, оскільки на час воєнного стану чоловікам призовного віку заборонено покидати межі України. При цьому фактор тяжкості злочину можна вважати виправданим і необхідним, лише якщо є підстави, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Однак не можуть бути обгрунтованим необхідність тримання під вартою ОСОБА_4 з твердженням сторони обвинувачення про розмір інкримінованої матеріальної шкоди, оскільки відшкодування такої можливе і завдяки цивільно-правовим засадам та шляхом стягнення із визначеної суми застави. Щодо твердження прокурора про

Ст. 5 із 11

наявність ризику незаконного впливу з боку обвинуваченого на свідків, екпертів у цьому ж кримінальному провадженні є виключно припущеннями та в свою чергу є грубим порушенням процесуального права, оскільки прокурором не вказано на якого саме свідка чи експерта може впливати ОСОБА_4 і мету такого впливу. Неможливо вплинути на невстановлену особу чи на невизначене коло осіб. Разом із тим, усі свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані, судові експертизи проведені, досудове розслідування закінчено, а обвинувальний акт призначено до судового розгляду. Щодо наявності ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального проавопорушення в якому ОСОБА_4 обвинувачується, то вказане твердження є нічим іншим як припущенням, яке не відповідає матеріалам наданим на підтвердження доводів клопотання та об`єктивним обставинам справи. Крім того, наявність у ОСОБА_4 тісних зв`язків в органах державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних та інших органах, через керівників яких може впливати та вчиняти тиск на свідків, ескпертів, спеціалістів, потерпілого та інших не може підтверджувати наявність ризику щодо перешкоджання обвинуваченим кримінальному провадженню іншим чином, таке твердження прокурора не підтверджене відповідними матеріалами, є не більше ніж припущеннями і не може братись судом до уваги. Окрім того, сторона обвинувачення повинна доводити ризики, передбачені статтею 177 КПК України, а не тільки їх констатувати. За таких обставин, стороною обвинувачення не доведено існування будь-яких ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Одночасно, стороною обвинувачення при посиланні на неможливість обрання застави відносно ОСОБА_4 не враховано те, що у ОСОБА_4 встановлено діагноз «Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузії Л4-Л5, кила Л5 S1, гемангіома Л2 хребця з лівобічним ішіорадикулярним синдромом, мязево-тонічним компонентом, помірним порушенням функції хребта та ходи». Наявність указаних хвороб потребує регулярного медичного нагляду з метою недопущення погіршення стану здоров`я, тому перебування в умовах СІЗО, обвинувачений позбавлений можливості отримувати регулярну медичну допомогу, що призведе до істотного погіршення його стану здоров`я. Тому у даному конкретному випадку обрання щодо ОСОБА_4 розміру застави, як альтернативи триманню під вартою або іншого більш м`якого запобіжного заходу зможе у повній мірі забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків. Зазначені обставини свідчать, що подальше перебування ОСОБА_4 під вартою є необгрунтованим, а призначення іншого більш м`якого запобіжного заходу чи застави не перешкодить судовому розгляду та буде достатнім для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків. На підставі вищенаведеного, просив обрати щодо ОСОБА_4 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою або обрати альтернативу триманню під вартою у виді застави з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України.

Захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , кожен окремо, заперечили щодо клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .

Заслухавши клопотання прокурора, заперечення учасників судового провадження з приводу клопотань прокурора, суд прийшов до наступного.

Як свідчить фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, викладені в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0000125, відомості про яке внесено до ЄРДР 22.05.2023 року, починаючи з травня 2023 року ОСОБА_3 , будучи у попередній злочинній змові з ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, з корисливих мотивів, із застосуванням психологічного насильства, яке виразилось у словесних погрозах про застосування фізичного насильства щодо потерпілого ОСОБА_10 та його членів родини, в умовах введення воєнного стану, затвердженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на

Ст. 6 із 11

даний час, добре розуміючи, що ОСОБА_10 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, під виглядом не існуючого боргу, незаконно вимагали та у подальшому отримали від останнього, який діяв під контролем правоохоронних органів, грошові кошти у сумі 1400 Євро.

Так, 11.07.2023 року біля 15 години 17 хвилин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно за єдиним спільним злочинним умислом, спрямованим на незаконне заволодіння коштами потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану, затвердженого Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, у АДРЕСА_4 , ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні кафе «Файні Пельмені», та координуючи свої дії по мобільному зв`язку з ОСОБА_3 , у відповідності до відведеної ролі ОСОБА_4 , останній зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де із застосуванням до нього психологічного насильства, що виражалося у висловлюванні погроз заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізовуючи свій спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, розуміючи, що ОСОБА_10 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, з метою особистого збагачення, в грубій формі, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових погроз фізичного насильства та психологічний стан потерпілого та свою перевагу над ним, під вигаданими мотивами та приводами щодо врегулювання неіснуючого боргу, почали вимагати у потерпілого грошові кошти розміром 1500 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.07.2023 року становить 60094,50 гривень (40,0627 грн.* 1500).

Після чого, 21.07.2023 року біля 15 години 15 хвилин ОСОБА_3 , будучи у попередній злочинній змові з ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану затвердженого Указом Президента України «Про ведення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, координуючи з ним свої дії, за допомогою мобільного зв`язку, з метою доведення свого єдиного спільного злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння коштами потерпілого до кінця, у відповідності до відведеної йому ролі, приїхавши на легковому автомобілі марки «ВАЗ-2109», з д.н.з. НОМЕР_4 , зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів біля ресторану «Інтурист», за адресою: м.Мукачево, вул.Духновича, 89, де розуміючи, що ОСОБА_10 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових погроз фізичного насильства та психологічний стан потерпілого та свою перевагу над ними, під вигаданими мотивами та приводами щодо врегулювання неіснуючого боргу, незаконно отримали від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 500 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 11.07.2023 року становить 20494,85 гривень (40,9897 грн.* 500).

Крім цього, 16.08.2023 року о 18 годині 22 хвилини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно та єдиним спільним злочинним умислом спрямованим на незаконне заволодіння коштами потерпілого, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану затвердженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, не зупиняючись на вчиненому, а продовжуючи свої злочинні дії спрямовані на незаконне заволодіння коштами потерпілого до кінця, на легковому автомобілі марки «Audi Q7» з державними номерними знаками НОМЕР_5 , яким користувався ОСОБА_4 , приїхали за місцем проживання потерпілого за адресою: АДРЕСА_5 , зустрівшись з ОСОБА_10 та застосовуючи до нього психологічне насильство, що виражалося у висловлюванні погроз заподіяння тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій, реалізовуючи свій спільний умисел, спрямований на протиправне заволодіння чужим

Ст. 7 із 11

майном, розуміючи, що ОСОБА_10 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, з метою особистого збагачення, в грубій формі, використовуючи пригнічений внаслідок неодноразових погроз фізичного насильства та психологічний стан потерплого та свою перевагу над ним, під вигаданими мотивами та приводами щодо врегулювання неіснуючого боргу, продовжували вимагати іншу частину грошових коштів у сумі 1000 Євро та визначили, що вказану суму грошових коштів потерпілий повинен передати ОСОБА_4 до 26.08.2023 року.

Після цього, 26.08.2023 року о 16 годині 21 хвилин у м.Мукачево по вул.Паркова, 35 при вході до парку «Центральний» ОСОБА_3 , координуючи свої дії з ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх караність, в умовах введення воєнного стану затвердженого Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 року на території України, який продовжує діяти і на даний час, з корисливих мотивів, маючи на меті незаконне матеріальне збагачення за рахунок сторонніх осіб, з метою доведення свого єдиного злочинного умислу, спрямованого на незаконне заволодіння коштами потерпілого до кінця, приїхавши на легковому автомобілі марки «ВАЗ-2109», з державними номерними знаками НОМЕР_4 , зустрівся з потерпілим ОСОБА_10 , який діяв під контролем правоохоронних органів, де розуміючи, що ОСОБА_10 не має перед ними майнових чи боргових зобов`язань, застосовуючи психологічне насильство щодо потерпілого, яке виразилось у погрозах застосування щодо нього та його близьких родичів фізичного насильства, незаконно отримав від ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 900 Євро, що за офіційним курсом НБУ станом на 26.08.2023 року становить 35689,50 грн. (39,655 грн. * 900), у результаті чого ОСОБА_3 був викритий та затриманий співробітниками УСБУ в Закарпатській області безпосередньо на місці вчинення кримінального правопорушення.

У результаті своїх злочинних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно викладеного у обвинувальному акті, незаконно заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_10 на загальну суму 1400 Євро, що становить 56184,35 гривень.

Таким чином, дії ОСОБА_3 та ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 189 КК України - вимагання, тобто вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим чи його близькими родичами, вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продовжено строки запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 11 лютого 2024 року включно.

До вказаної дати суд не має можливості закінчити розгляд вказаного кримінального провадження.

У відповідності до вимог частини 3 статті 331 Кримінального процесуального кодексу України, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень, викладених у частині 1 статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного,

Ст. 8 із 11

обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно вимог ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно вимог ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ч.3 ст.183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно вимог ч.4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п.3 ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 грудня 2023 року про продовження строку запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 та 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Зокрема, вищевказаною ухвалою суду констатовано, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 можуть: переховуватися від суду, зважаючи на тяжкість покарання, що йому загрожує у випадку визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні; може незаконно впливати на потерпілого, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»). Тобто, вказане попереднє затримання (тримання під вартою) не повинно виходити за межі розумного строку, який є випраданим для цього з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Тому необхідно продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на шістдесят днів.

При цьому суд враховує те, що протягом перебування ОСОБА_3 під вартою до суду не надходило повідомлень від потерпілого та/чи свідків про спробу будь-якого незаконного впливу на них з боку цього обвинуваченого, його родичів чи інших осіб.

Ст. 9 із 11

Необгрунтованим є зазначене у клопотанні прокурора твердження щодо можливого впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_3 на експертів чи спеціалістів, які будуть залучені у разі проведення ряду судових первинних, повторних та додаткових експертиз щодо обставин протиправного заволодіння майном потерпілого, оскільки прокурором не було заявлено клопотань про призначення таких експертиз у даному кримінальному провадженні.

Вивченням наявних у матеріалах кримінального провадження письмових доказів, переглядом фото-, аудіо- та відеоматеріалів, які вже досліджені в судовому засіданні, не підтверджено посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 має тісні зв`язки з органами державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронними та іншими органами, через керівників яких може вчиняти тиск на учасників судового розгляду.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд прийшов до висновку, що на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, зменшилися, а тому, крім тримання під вартою, запобігти доведеним під час розгляду вказаного клопотання ризикам, зможе такий альтернативний запобіжний захід як застава в розмірі в межах встановлених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України

Враховуючи конкретні обставини справи та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема, його сімейний та майновий стан, який є одружений, має утриманні двох малолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , має постійне місце проживання, де мешкає з родиною, а також з тещею ОСОБА_13 , 1965 року народження, та бабусею ОСОБА_14 , 1939 року народження, які є пенсіонерами, суд вважає за доцільне визначити заставу у розмірі 115 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не буде надмірним тягарем, і такий розмір забезпечить ефективність застосування такого запобіжного заходу, оскільки буде співмірним з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. При цьому вказаний розмір застави є значно більшим, ніж розмір завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 .

Одночасно, враховуючи доведені стороною обвинувачення обставини, у випадку внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 кілька обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, які також зможуть запобігти встановленим ризикам.

Вирішуючи питання щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує положення статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні протягом певного часу (пункти 35, 51 рішення ЄСПЛ №12369/86 від 26.06.1991 року «Летельє проти Франції»). Тобто, вказане попереднє затримання (тримання під вартою) не повинно виходити за межі розумного строку, який є випраданим для цього з врахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Тому необхідно продовжити строк тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 на шістдесят днів.

При цьому суд враховує те, що протягом перебування ОСОБА_4 під вартою до суду не надходило повідомлень від потерпілого та/чи свідків про спробу будь-якого незаконного впливу на них з боку цього обвинуваченого, його родичів чи інших осіб.

Необгрунтованим є зазначене у клопотанні прокурора твердження щодо можливого впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_4 на експертів чи спеціалістів, які будуть залучені у разі проведення ряду судових первинних, повторних та додаткових експертиз щодо обставин

Ст. 10 із 11

протиправного заволодіння майном потерпілого, оскільки прокурором не було заявлено клопотань про призначення таких експертиз у даному кримінальному провадженні.

Вивченням наявних у матеріалах кримінального провадження письмових доказів, переглядом фото-, аудіо- та відеоматеріалів, які вже досліджені в судовому засіданні, не підтверджено посилання прокурора на те, що ОСОБА_4 має тісні зв`язки з органами державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронними та іншими органами, через керівників яких може вчиняти тиск на учасників судового розгляду.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд прийшов до висновку, що на даний час ризики, передбачені пунктами 1, 3, 4 та 5 частини 1 статті 177 КПК України, зменшилися, а тому, крім тримання під вартою, запобігти доведеним під час розгляду вказаного клопотання ризикам, зможе такий альтернативний запобіжний захід як застава в розмірі в межах встановлених п.3 ч.5 ст. 182 КПК України

Враховуючи конкретні обставини справи та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема, його сімейний стан, який є одруженим, має утриманні малолітню дитину, ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , має постійне місце проживання, його стан здоров`я, має діагноз «Остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, протрузії Л4-Л5, кила Л5 S1, гемангіома Л2 хребця з лівобічним ішіорадикулярним синдромом, мязево-тонічним компонентом, помірним порушенням функції хребта та ходи», у зв`язку з чим потребує регулярного медичного нагляду, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, вважає за доцільне визначити заставу у розмірі 115 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який не буде надмірним тягарем, і такий розмір забезпечить ефективність застосування такого запобіжного заходу, оскільки буде співмірним з існуючими у даному кримінальному провадженні ризиками. При цьому вказаний розмір застави є значно більшим, ніж розмір завданої матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_10 .

Одночасно, враховуючи доведені стороною обвинувачення обставини, у випадку внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 кілька обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, які також зможуть запобігти встановленим ризикам.

Пунктом 84 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 30 січня 2018 року «Макаренко проти України», суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

При вирішенні вказаних клопотань суд також враховує, що обвинувачені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 утримуються під вартою значний період часу, а саме від дня їх затримання - з 26 серпня 2023 року, що на переконання суду, перевищує розумний строк такого безальтернативного запобіжного заходу у цьому кримінальному провадженні.

Таким чином, клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з визначенням розміру застави.

Керуючись ст.ст.177, 183, 199, 372, 376 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити частково.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_3 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 квітня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_3 заставу у розмірі 115 (сто п`ятнадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 348220 (триста сорок вісім тисяч двісті двадцять) гривень.

Ст. 11 із 11

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , в разі внесення застави, такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання до відповідного органу влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 задовольнити частково.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 08 квітня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_4 заставу у розмірі 115 (сто п`ятнадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 348220 (триста сорок вісім тисяч двісті двадцять) гривень.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , в разі внесення застави, такі обов`язки:

прибувати за кожною вимогою до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області;

повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання до відповідного органу влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_10 , свідками ОСОБА_9 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_1