КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/3853/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 183 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку «EasyCon» апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року, -

за участю:

прокурорів - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

підозрюваного - ОСОБА_7 ,

захисників - ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

перекладача - ОСОБА_14 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_15 , погоджене заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 07.07.2024 року, без визначення розміру застави щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпро Дніпропетровської області, громадянина Держави Ізраїль та Республіки Кіпр, одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, з внесеними доповненнями до неї, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В доповненнях до апеляційної скарги апелянт вказує, що оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.05.2024 року є незаконною, необґрунтованою, постановленою за повної відсутності будь-яких ризиків та обґрунтованості підозри.

Захисник зазначає, що у клопотанні про застосуваннязапобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином не обгрунтовано наявності в даному випадку обґрунтованої підозри. Звертає увагу, що кримінальне провадження щодо замаху на вбивство ОСОБА_16 , в межах якого зокрема досліджувалося питання причетності до нього ОСОБА_7 також вже було неодноразово закрите як слідчими, прокурорами, так і судом,у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення, так і у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

Посилається апелянт і на те, що жоден зі свідків особисто не перебував у час і у місці, де відбувалося, на думку сторони обвинувачення, нібито надання ОСОБА_7 вказівки на вчинення злочину. їхні судження про обставини справи ґрунтуються виключно на їхніх суб`єктивних припущеннях. Наведене свідчить про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінальних правопорушень, у начебто вчиненні яких йому повідомлено про підозру, а отже і про повну необґрунтованість самої підозри. Вказані доводи не були враховані в оскаржуваній ухвалі, що є, на думку автора апеляційної скарги, підставою для її скасування в апеляційному порядку та ухвалення рішення про відмову у задоволенні клопотання сторони обвинувачення про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Обґрунтовує апеляційну скаргу захисник і тим, що строк притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, у начебто вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 сплив ще 08.07.2018 року - тобто майже 6 років потому. Наведене є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченою ст. 49 КК України, і оскільки, ОСОБА_7 в будь-якому випадку не загрожує настання кримінальної відповідальності за інкриміновані діяння, в тому числі у вигляді позбавлення волі, а ризики будь-якого впливу підозрюваного на дане кримінальне провадження, а також його переховування від органів досудового розслідування - повністю відсутні.

Водночас, наведені у клопотанні про застосування запобіжного заходу доводи стосовно існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки клопотання не містить належного обґрунтування, яким чином підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків та вчинити інші дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, вже перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства. Оскільки наразі до ОСОБА_7 вже застосовано найжорсткіший з передбачених КПК України запобіжний захід - тримання під вартою, із абсолютно рекордним в історії України розміром застави - 1 968 200 000 грн., то будь-які визначені у клопотанні про обрання запобіжного заходу ризики є об`єктивно відсутніми.

Окремо апелянт звертає увагу суду, що стан здоров`я ОСОБА_7 не є сумісним із перебуванням під вартою та потребує надання постійної спеціалізованої медичної допомоги.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисників та підозрюваного, які підтримали подану апеляційну скаргу, з внесеними доповненнями до неї, і просили їх задовольнити, думку прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з внесеними до неї доповненнями, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000663 від 19.12.2013 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що у липні 2003 року (точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено) житель міста Дніпропетровська ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, з мотивів особистої помсти за невиконання директором Українсько-американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго» ОСОБА_16 його вимог щодо анулювання та визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» замовив його вбивство, за наступних обставин.

У місті Запоріжжі 03.07.2003 року за юридичного супроводу Українсько-американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго», директором якого був ОСОБА_16 , організовано проведення позачергових загальних зборів акціонерів відкритого акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна».

Під час цих зборів було внесено зміни до складу правління та наглядової ради вказаного товариства, передано права ведення реєстру власників іменних цінних паперів від ТОВ «Об`єднаний фондовий реєстратор - Запоріжжя» на ТОВ «Реєстраційна компанія «СФЕРА», а також прийнято рішення що інших процедурних питань.

Цього самого дня, ОСОБА_7 , який мав особистий комерційний інтерес у роботі ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та впливав на його фінансово-господарську діяльність, не погоджуючись із рішенням загальних зборів акціонерів цього товариства щодо зміни складу правління та наглядової ради, вирішив ужити незаконних заходів щодо їх скасування або ж визнання недійсними.

З цією метою ОСОБА_7 запросив на зустріч до свого офісу, який розташовувався у приміщенні ТОВ «Сентоза Лтд» за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 426, співзасновника Українсько- американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго» ОСОБА_17 , який прибув у визначене ОСОБА_7 місце 03.07.2003 року.

Під час зустрічі ОСОБА_7 дізнався від ОСОБА_17 про те, що організацією проведення загальних зборів акціонерів ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» займався директор Українсько-американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго» ОСОБА_18 , у якого ОСОБА_7 в телефонній розмові почав вимагати негайного прибуття до його офісу в ТОВ «Сентоза Лтд». Після того як ОСОБА_16 дав зрозуміти, що прибути на зустріч того самого дня не зможе, ОСОБА_7 призначив йому зустріч на наступний день.

Близько 14 год. 04.07.2003 року ОСОБА_16 разом із ОСОБА_17 прибули до приміщення ТОВ «Сентоза Лтд» та увійшли до конференц-зали, до якої також зайшов ОСОБА_7 . Після цього ОСОБА_7 почав звинувачувати ОСОБА_16 та співробітників Українсько-американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго» в тому, що вони організацією проведення загальних зборів акціонерів ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» заподіяли йому матеріальних збитків на понад 2 млн. доларів США, оскільки 33 % акцій цього товариства перебуває під його контролем.

ОСОБА_7 почав вимагати від ОСОБА_16 негайно вжити заходів щодо анулювання та визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», при цьому погрожував йому та іншим співробітникам Українсько-американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго» фізичною розправою.

У свою чергу, ОСОБА_16 , сприйнявши погрози ОСОБА_7 як реальні та побоюючись за своє і ОСОБА_17 , життя повідомив ОСОБА_7 про те, що для виконання його вимог потрібна згода інших партнерів, що дало змогу ОСОБА_16 та ОСОБА_17 безпечно та безперешкодно залишити офіс ТОВ «Сентоза Лтд».

Цього самого дня ОСОБА_7 зателефонував на мобільний телефон ОСОБА_17 та від ОСОБА_16 , якому ОСОБА_17 передав мобільний телефон для розмови, дізнався, що його вимоги з анулювання та визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів ВАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» виконані не будуть.

Надалі ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність та протиправність своїх дій, з мотивів особистої помсти за невиконання ОСОБА_16 його вимог прийняв рішення замовити скоєння умисного вбивство останнього.

В період з 03 по 07 липня 2003 року (точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) з метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_16 , ОСОБА_7 прийняв рішення залучити членів банди ОСОБА_19 , при цьому організувати скоєння зазначеного особливо тяжкого злочину дав вказівку своєму особистому охоронцю ОСОБА_20 , який був знайомий із членами банди ОСОБА_19 та обізнаний його злочинною діяльністю, тобто підбурив ОСОБА_20 до вчинення вказаного злочину.

В період з 03 по 07 липня 2003 року (точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_20 . з метою виконання вказівки ОСОБА_7 щодо скоєння вбивства ОСОБА_16 поїхав у м. Запоріжжя, де в ресторані «Сова» зустрівся з організатором озброєної банди ОСОБА_19 та визначеними ним членами ОСОБА_21 , ОСОБА_22 та ОСОБА_23 і яким довів замовлення ОСОБА_7 щодо необхідності скоєння умисного вбивства ОСОБА_16 , при цьому останнім повідомив його прикмети та місце роботи в м. Дніпропетровську.

Після цього ОСОБА_19 , будучи організатором озброєної банди, з метою виконання замовлення ОСОБА_7 дав вказівку ОСОБА_21 та ОСОБА_23 підготувати та вчинити вбивство ОСОБА_16 , на що вони погодилися та до реалізації його скоєння залучили інших членів банди - ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_22 .

Цього самого дня члени банди ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , продовжуючи злочинні дії, спрямованні на умисне вбивство ОСОБА_16 та готуючись до його реалізації, на автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_23 прибули до будинку АДРЕСА_2 , де, за наданою ОСОБА_20 інформацією, розташовувався офіс Українсько- американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго», у якому працював ОСОБА_16 . Близько 14 год до зазначеного офісу на автомобілі «Опель Омега» прибув співробітник Українсько-американського ТОВ «Консалтингова компанія «Фарго» ОСОБА_26 . Керуючись лише описаними ОСОБА_20 прикметами, ОСОБА_23 вирішив, що це і є ОСОБА_27 , та вказав на нього іншим співучасникам злочину як на особу потерпілого.

Після цього ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 з метою визначення найбільш сприятливого місця вчинення злочину, не усвідомлюючи помилки в особі потерпілого, розпочали спостереження за ОСОБА_26 під час якого встановили місце його проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Надалі, 08.07.2003 року близько 07 год., ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 на автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_23 прибули до будинку АДРЕСА_3 , де проживав ОСОБА_26 . Після цього ОСОБА_23 залишився в автомобілі спостерігати за навколишньою ситуацією, а ОСОБА_22 з обрізом металевої труби, ОСОБА_24 зі слюсарним молотком разом із ОСОБА_21 та ОСОБА_25 пішли у двір будинку ОСОБА_26 , де ОСОБА_21 почав наглядати за навколишньою ситуацією, щоб попередити інших учасників злочину про появу сторонніх осіб.

Близько 07 год. 30 хв. ОСОБА_26 вийшов із будинку, і в цей час ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , помилково вважаючи, що це ОСОБА_27 , напали на нього, при цьому ОСОБА_25 , збивши з ніг ОСОБА_26 тримав його, а ОСОБА_22 та ОСОБА_24 за допомогою заздалегідь заготовлених предметів, а саме обрізу металевої труби та слюсарного молотка, з метою позбавлення життя потерпілого почали завдавати ОСОБА_26 удари в голову, унаслідок чого він втратив свідомість та отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні в момент їх заподіяння.

У свою чергу ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , вважаючи, що умисел на вбивство ОСОБА_16 доведено до кінця, з місця вчинення злочину зникли.

Того самого дня ОСОБА_20 у м. Запоріжжя зустрівся в ресторані «Сова» з організатором банди ОСОБА_19 та її членом ОСОБА_23 , яким повідомив про їхню помилку в особі потерпілого та почав вимагати виконання замовлення ОСОБА_7 на вчинення вбивства ОСОБА_16 , при цьому з метою недопущення знову помилки в особі потерпілого надав їм фотокартку ОСОБА_16 та повідомив, що він користується автомобілем «Nissan X-Trail» темного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 .

У подальшому організатор банди ОСОБА_19 . з метою виконання замовлення ОСОБА_7 щодо скоєння вбивства ОСОБА_16 отриману від ОСОБА_20 інформацію про автомобіль ОСОБА_16 разом із його фотокарткою передав учасникам своєї банди ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , при цьому останнім дав вказівку на негайне встановлення місцезнаходження ОСОБА_16 та скоєння його вбивства.

У період з 08.07.2003 року по 08.08.2003 року (точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) учасники банди ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 , виконуючи вказівку організатора банди ОСОБА_19 щодо вчинення вбивства ОСОБА_16 на замовлення ОСОБА_7 , використовуючи надану ОСОБА_20 інформацію встановили місцезнаходження в м. Дніпропетровську автомобіля ОСОБА_16 , за яким з метою визначення найбільш сприятливого місця вчинення злочину, почали вести спостереження.

Під час підготовки до вчинення злочину ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 спостерігаючи за ОСОБА_16 , вивчаючи його спосіб та умови життя, встановили адресу дачного будинку, у якому мешкав ОСОБА_16 а саме: садове товариство « ІНФОРМАЦІЯ_2 », АДРЕСА_4 , де і вирішили скоїти вбивство ОСОБА_16 .

Однак члени банди ОСОБА_23 , ОСОБА_21 , ОСОБА_25 , ОСОБА_24 та ОСОБА_22 свої злочинні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_16 за місцезнаходженням його дачного будинку, не змогли реалізувати, оскільки поряд із ОСОБА_16 завжди перебував його охоронець ОСОБА_29 . Надалі залучені до скоєння вбивства ОСОБА_16 члени банди ОСОБА_19 , виконуючи замовлення ОСОБА_7 , продовжили стежити за ОСОБА_16 та вивчати його спосіб життя з метою визначення найбільш сприятливого місця вчинення злочину.

Так, 08.08.2003 року ОСОБА_23 , рухаючись на автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автодорозі поблизу м. Феодосія, АР Крим, побачив автомобіль «Nissan Х-Trail» темного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_16 , про що по мобільному телефону повідомив організатора банди ОСОБА_19 .

З метою організації та доведення злочину до кінця ОСОБА_19 у зв`язку з перебуванням членів його банди ОСОБА_21 та ОСОБА_28 на заході України та неможливістю їх прибуття до м. Запоріжжя надав ОСОБА_23 вказівку привезти з м. Керч до м. Запоріжжя їх знайомого ОСОБА_30 для залучення його до участі у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_16 , що ОСОБА_23 і виконав. У свою чергу ОСОБА_31 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій, дав згоду на участь у скоєнні умисного вбивства ОСОБА_16 .

У м. Запоріжжя 10.08.2003 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) організатор банди ОСОБА_19 . з метою виконання замовлення ОСОБА_7 щодо вбивства ОСОБА_16 дав ОСОБА_23 та іншим членам банди вказівку встановити місце перебування потерпілого у м. Феодосія, АР Крим.

Цього самого дня ОСОБА_23 на виконання вказівки ОСОБА_19 спільно з іншими членами банди ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та знайомим ОСОБА_32 на автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхали до м. Феодосія, АР Крим, де шляхом стеження за ОСОБА_16 встановили, що він зупинився на відпочинок у будинку АДРЕСА_5 , про що по мобільному телефону повідомили ОСОБА_19 , та повернулися до м. Запоріжжя.

У цей самий період часу ОСОБА_23 за погодженням із організатором банди ОСОБА_19 для участі у вбивстві ОСОБА_16 залучив раніше йому знайомого ОСОБА_33 , який прибув до м. Запоріжжя для працевлаштування та, не маючи місця роботи і постійного доходу, надав свою згоду на участь у скоєнні вбивства ОСОБА_16 .

ОСОБА_23 15.08.2003 року для підготовки до скоєння вбивства ОСОБА_16 дав ОСОБА_34 вказівку виїхати до м. Феодосія та перевірити, чи перебуває ОСОБА_16 за раніше встановленою ними адресою.

Вранці 16.08.2003 року, ОСОБА_31 , перебуваючи в м. Феодосія, виконуючи вказівку ОСОБА_23 , встановив, що ОСОБА_16 досі перебуває у м. Феодосія, про що по мобільному телефону повідомив ОСОБА_23 , та продовжив стежити за ОСОБА_16 до прибуття до м. Феодосія інших членів банди.

Того самого дня ОСОБА_23 спільно із ОСОБА_22 , ОСОБА_24 та ОСОБА_35 за погодженням із організатором банди ОСОБА_19 , взявши із собою для вчинення вбивства ОСОБА_16 ножі та металевий прут, на автомобілі «Volkswagen Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , поїхали до м. Феодосія до будинку АДРЕСА_5 , де на той час проживав ОСОБА_16 , куди прибули близько 17 год.

Після цього ОСОБА_23 , який діяв за вказівкою організатора банди ОСОБА_19 , перебуваючи неподалік місця знаходження ОСОБА_16 , з метою скоєння його вбивства розподілив між учасниками банди ролі, відповідно до яких на нього покладалася доставка на автомобілі виконавців до місця вчинення злочину та забезпечення їх зникнення після вбивства ОСОБА_16 , при цьому ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , у яких були заздалегідь заготовлені для вбивства ОСОБА_16 знаряддя злочину, а саме ножі та металевий прут, було відведено роль безпосередніх виконавців скоєння вбивства останнього. Водночас відповідно до розподілених ролей на ОСОБА_33 покладався обов`язок спостерігати за навколишньою ситуацією на місці вчинення злочину з метою своєчасного попередження його виконавців - ОСОБА_22 та ОСОБА_24 про можливу появу сторонніх осіб, а ОСОБА_34 доручалося на власному автомобілі вивезти останніх після вбивства ОСОБА_16 з м. Феодосія до м. Запоріжжя.

Близько 17 год. 30 хв. 16.08.2003 року ОСОБА_16 на автомобілі «Nissan Х-Trail» темного кольору з реєстраційним номером НОМЕР_2 , від`їхав від будинку АДРЕСА_5 та відправився до магазину «Біла акація», розташованого на вул. Свердлова в м. Феодосія.

У цей час згідного з розподіленими ролями ОСОБА_31 виїхав на околицю м. Феодосія, де поблизу кафе «Техас» почав чекати на інших учасників злочину. ОСОБА_23 на автомобілі марки «Volkswagen Golf», попередньо знявши на ньому з метою маскування задній реєстраційний номер, зупинився на АДРЕСА_6 , а ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , взявши із собою ножі та металевий прут, пішли на вул. Свердлова до магазина «Біла акація», де біля входу в магазин почали чекати на ОСОБА_16 . У свою чергу, ОСОБА_36 на виконання домовленостей зупинився на вул. Свердлова неподалік магазину «Біла акація», де спостерігав за навколишньою ситуацією, щоб попередити виконавців злочину у разі появи сторонніх осіб або ж інших перешкод, які могли б завадити скоїти вбивство ОСОБА_16 .

Близько 17 год. 45 хв. ОСОБА_16 вийшов із магазину та пішов у напрямку свого автомобіля, у цей час до нього підбігли ОСОБА_22 та ОСОБА_24 ( ОСОБА_37 одразу завдав йому кілька ударів по голові металевим прутом, після чого з метою скоєння вбивства ОСОБА_16 виконавці цього злочину ОСОБА_22 та ОСОБА_24 почали завдавати потерпілому ножами удари в життєвоважливі органи, а саме в живіт та груди, чим заподіяли йому тяжкі тілесні ушкодження у вигляді: двох сліпих поранень у праву плевральну порожнину з пошкодженням середньої та нижньої частки правої легені, що призвело до правосторонньої внутрішньоплевральної кровотечі; сліпого проникаючого поранення в черевну порожнину без пошкодження внутрішніх органів; крововиливів на верхньому і нижньому повіках правого ока, у верхньо-зовнішньому квадраті правої сідниці, на передній поверхні правого стегна в середній його третині; саден на задній поверхні в проекції лівого ліктьового суглоба та на зовнішній поверхні в проекції лівого колінного суглоба. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких як небезпечні в момент їх заподіяння.

Однак злочинні дії учасників банди ОСОБА_22 та ОСОБА_24 , спрямовані на вбивство ОСОБА_16 , були помічені дружиною потерпілого ОСОБА_38 , яка, побачивши нападників почала кричати та звати на допомогу, через що ОСОБА_22 та ОСОБА_24 з місця вчинення злочину втекли. Надалі ОСОБА_23 відвіз їх за межі м. Феодосія, де відповідно до розподілених ролей на них чекав ОСОБА_31 , з яким вони одразу поїхали в м. Керч. Водночас інших учасників злочину ОСОБА_23 та ОСОБА_33 під час спроби виїхати з м. Феодосія до м. Запоріжжя було затримано працівниками міліції.

Отже, ОСОБА_7 , ОСОБА_39 , ОСОБА_19 , ОСОБА_23 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , ОСОБА_31 та ОСОБА_36 виконали всі дії, які вважали необхідними та достатніми для доведення замовного злочину до кінця, однак вбивство ОСОБА_16 не було закінчено з причин, які не залежали від їхньої волі, оскільки дії безпосередніх виконавців злочину ОСОБА_22 і ОСОБА_24 були помічені дружиною потерпілого ОСОБА_38 , ОСОБА_16 було надано своєчасну та кваліфіковану медичну допомогу.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_7 , які виразились у підбуренні до закінченого замаху, тобто у вчиненні з прямим умислом діяння з виконанням усіх дій, які були необхідні для доведення до кінця злочину, спрямованого на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за попередньою змовою групою осіб, хоча злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, кваліфіковано за ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

08.05.2024 року в порядку ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

08.05.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_15 за погодженням із заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року вказане клопотання старшого слідчого було задоволено і застосовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.07.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Під час розгляду зазначеного клопотання слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя перевірив, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України. Вагомість даних щодо причетності підозрюваного до вчинення зазначеного кримінального правопорушення доведена стороною обвинувачення та сумнівів щодо їх достатності не викликала.

Системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ свідчить про наявність в КПК України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) - достатніх підстав (доказів), обґрунтованої підозри, поза розумним сумнівом.

Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчим суддею, судом (наприклад, статті 157, 163, ч. 5 ст. 234, 260 КПК України), так і слідчими, прокурорами (зокрема, статті 134, 271, 276 КПК України).

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має бути співмірним зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже стандарт доказування (переконання) поступово зростає з перебігом ефективного розслідування, а втручання у права і свободи особи потребує більш глибокого обґрунтування, що повною мірою узгоджується із об`єктивним розширенням можливостей сторони обвинувачення в цьому напрямку.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві. Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частини 5 статті 9 КПК). Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Враховуючи, що стандарт достатніх підстав (доказів) є нижчим ніж стандарту обґрунтованої підозри, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, доказів, які пов`язують підозрюваного до вчиненого кримінального правопорушення, достатньо аби виправдати подальше розслідування та застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: заявами ОСОБА_16 від 08.07.2003 та 09.04.2024 про погрози 03.07.2003 з боку ОСОБА_7 ; показаннями потерпілого ОСОБА_16 від 12.04.2024 про те, що замах на своє життя в серпні 2003 році він пов`язує із своєю діяльність в юридичній компанії «Фарго» та причетним до цього є ОСОБА_7 , який 03.07.2003 погрожував йому та ОСОБА_17 фізичною розправою через організацію проведення юридичною компанією «Фарго» зборів акціонерів ВАТ «Дніпроспецсталь»; показаннями свідка ОСОБА_40 від 22.01.2004 про те, що 03.07.2003 разом із ОСОБА_16 їздили в офіс до ОСОБА_7 і він погрожував їм фізичною розправою за організацію проведення юридичною компанією «Фарго» зборів акціонерів ВАТ «Дніпроспецсталь»; показаннями свідка ОСОБА_41 від 28.02.2024 (з 1997 по 2010 рр. приватний нотаріус Запорізького нотаріального округу) про те, що з ОСОБА_42 та ОСОБА_43 знайомий не був і з ними ніколи не спілкувався. У 2003 році до нього звернувся хтось із юристів ВАТ «Дніпроспецсталь» та попросив нотаріально засвідчити факт перебування акціонерів вказаного підприємства в певний час та певному місці, так як в інший спосіб проведення зборів акціонерів неможливо, оскільки реєстратор ОФР «Запоріжжя» не передавав реєстр аукціонерів ВАТ «Дніпроспецсталь», що юридично виключає можливість їх проведення. Після того в один із днів він прибув до ВАТ «Дніпроспецсталь» і юридично засвідчив факт знаходження певних людей у даному місці. Пізніше від голови правління ВАТ «Дніпроспецсталь» ОСОБА_44 він дізнався про те, що його життю та здоров`ю загрожує реальна небезпека з боку ОСОБА_7 , так як останній погрожував фізичною розправою всім, хто приймав участь в організації проведення зборів ВАТ «Дніпроспецсталь». У звя`зку з цим, ОСОБА_45 забезпечив ОСОБА_41 фізичною охороною; показаннями свідка ОСОБА_46 від 12.04.2024 (у 2003 році займав посаду працівника охорони у ВАТ «Дніпроспецсталь») про те, що у 2003 році він здійснював фізичну охорону ОСОБА_41 , яка була пов`язана із погрозами останньому під час його спільної діяльності із ВАТ «Дніпроспецсталь»; показаннями свідків ОСОБА_47 та ОСОБА_48 від 11.04.2024 (охоронеііь та водій ОСОБА_16 ) про те, що в липні 2003 року ОСОБА_16 був в офісі ОСОБА_7 ; показаннями свідка ОСОБА_49 від 22.03.2024 про те, що замах на вбивство ОСОБА_16 скоєно членами банди ОСОБА_19 за проханням ОСОБА_20 , який діяв не у власних інтересах, а в інтересах та на замовлення ОСОБА_7 , як і решта скоєних бандою ОСОБА_19 злочинів, а саме озброєних нападів на громадян; показаннями свідка ОСОБА_21 від 29.04.2024 про те, що 10.12.2008 Дніпропетровським апеляційним судом його засуджено за вчинення в складі банди ОСОБА_19 тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі за скоєння 16.08.2003 у м. Феодосія АР Крим замаху на умисне вбивство ОСОБА_16 . Також повідомив, що в один із днів середини літа 2003 року в одному із кафе міста Запоріжжя відбулася зустріч між ним, ОСОБА_20 , ОСОБА_19 та ОСОБА_23 . На дану зустріч він прийшов за проханням ОСОБА_19 . Пам`ятає, що при зустрічі ОСОБА_39 говорив ОСОБА_19 про необхідність виконання якоїсь «брудної роботи». Після цього він за проханням ОСОБА_19 допоміг ОСОБА_23 відшукати у м. Дніпропетровську певного чоловіка. У подальшому після затримання він дізнався, що його обвинувачують у скоєнні ряду злочинів, у тому числі в замаху на вбивство ОСОБА_16 ; Показаннями свідка ОСОБА_50 від 02.05.2024 про те, на початку вересня 2003 року до нього в місто Миколаїв приїхав ОСОБА_19 та ОСОБА_21 . ОСОБА_19 попросив його на певний час знайти йому місце де пожити, на що ОСОБА_51 погодився. Також ОСОБА_19 повідомив йому, що в нього з ОСОБА_21 великі проблеми, які пов`язані з тим, що у м. Феодосія АР Крим його хлопці влаштували поножовщину із адвокатом ОСОБА_52 - зятем на той час Президента України ОСОБА_53 ; показаннями потерпілого ОСОБА_16 від 03.05.2024 про те, що він особисто знайомий із ОСОБА_54 , але як юрист чи адвокат до нього відношення не мав. Після того як 16.08.2003 у м. Феодосія члени банди ОСОБА_19 на замовлення вчинили замах на його вбивство він був госпіталізований до однієї з лікарень м. Феодосії. У той час у лікарні ходили чутки про те, що він нібито є адвокатом ОСОБА_55 родичем чинного на той час Президента України ОСОБА_53 ; даними протоколу огляду документального фільму від 02.05.2024, створеного ОСОБА_56 за результатами незалежного журналістського розслідування замаху на життя ОСОБА_16 , який скоєно на замовлення ОСОБА_7 ; копією постанови слідчого Генеральної прокуратури України ОСОБА_57 від 11.04.2004, якою в порушенні кримінальної справи за фактами вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі за фактом замаху на вбивство 16.08.2003 у м. Феодосія ОСОБА_16 , у відношенні ОСОБА_19 та ОСОБА_58 відмовлено у зв`язку з їх смертю; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12.03.2024, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.02.2024 у справі № 757/3939/24-к в Орджонікідзевському районному суді міста Запоріжжя вилучено матеріали закритого кримінального провадження № 0000154 від 22.05.2018 (судова справа № 335/3340/22, 1-кп/335/538/2022), у якому 17.10.2022 цим же судом обвинуваченого ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 5 ст. 186, ч. 2, 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме за фактами скоєння у складі банди ОСОБА_19 тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі замаху на умисне вбивство ОСОБА_16 ; протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 13.03.2024, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 08.02.2024 у справі № 757/9302/24-к в Запорізькому апеляційному суді вилучено матеріали кримінальної справи № 1-8/2005 по обвинуваченню ОСОБА_23 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 17, п. «и», «і» ст. 93, ч. 2 ст. 145 КК України (в редакції 1960 року); ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 1 ст. 255, ст. 257, ч. 1 ст. 263 КК України; ОСОБА_59 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, п. п. 6, 11, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ст. 257 КК України; ОСОБА_60 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 15, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_33 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, п. п. 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ОСОБА_61 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, а саме за фактами скоєння ними у складі банди ОСОБА_19 тяжких та особливо тяжких злочинів, у тому числі замаху на умисне вбивство ОСОБА_16 ; явкою з повинною ОСОБА_23 від 14.10.2003, у якій останній виклав обставини замовлення та скоєння замахів на вбивства ОСОБА_26 та ОСОБА_16 ; показаннями свідка ОСОБА_23 від 24.10.2003 про те, що замах на вбивство ОСОБА_16 скоєно ним в складі банди ОСОБА_19 за проханням ОСОБА_58 , який діяв не у власних інтересах, а в комерційних інтересах іншої особи; протоколом судового засідання Апеляційного суду Запорізької області від 14.12.2004, згідно з яким підсудний ОСОБА_23 надав суду показання про обставини скоєння замаху на вбивство ОСОБА_16 та ОСОБА_26 , інформацію про яких їм надав ОСОБА_39 ; протоколом огляду місця події від 26.08.2003, згідно з яким оглянуто прилеглу територію до продовольчого магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 § де 16.08.2003 скоєно замах на умисне вбивство ОСОБА_16 ; висновком експерта № 775 від 29.08.2003 за результатом проведення судової медичної експертизи потерпілого ОСОБА_16 , відповідно до якого, у ОСОБА_16 виявлено два сліпі поранення у праву плевральну порожнину з пошкодженням середньої та нижньої частки правої легені, що призвело до правосторонньої внутрішньоплевральної кровотечі; сліпе проникаюче поранення в черевну порожнину без пошкодження внутрішніх органів; крововиливи на верхньому і нижньому повіках правого ока, у верхньо-зовнішньому квадраті правої сідниці, на передній поверхні правого стегна в середній його третині; садна на задній поверхні в проекції лівого ліктьового суглоба та на зовнішній поверхні в проекції лівого колінного суглоба. Вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії тяжких як небезпечні в момент їх заподіяння; показаннями свідка ОСОБА_62 від 04.10.2003 про те, що в 20-х числах серпня 2003 року при зустрічі із ОСОБА_20 , останній повідомив, що у нього виникли великі неприємності; показаннями свідка ОСОБА_62 від 18.04.2005 про те, що ОСОБА_20 йому повідомляв, що після зникнення ОСОБА_63 , він неодноразово їздив в офіс «Сентоза» до ОСОБА_7 . Також повідомив, що ОСОБА_20 працював в охоронній фірмі та здійснював особисту охорону ОСОБА_7 ; показаннями свідка ОСОБА_64 від 06.10.2003 про те, що ОСОБА_20 працював в охоронній фірмі «Б.О.Г.» та здійснював особисту охорону ОСОБА_7 ; показаннями свідка ОСОБА_65 від 06.10.2003 про те, що ОСОБА_20 працював в охоронній фірмі ТОВ «Б.О.Г.» та був прийнятий у вказану охоронну фірму за вказівкою ОСОБА_7 , а саме в його особисту охорону. Також пояснив, що банк «ПриватБанк» був одним із співзасновників ТОВ «Б.О.Г.»; показаннями свідка ОСОБА_66 від 05.10.2003 про те, що на початку 20-х чисел серпня 2003 року при зустрічі з ОСОБА_20 , останній йому повідомив, що у його знайомих у м. Феодосія виникли проблеми із кримінальним законом, так як вони заподіяли комусь ножові поранення та були затримані працівниками міліції; копією наказу від 06.03.2002 по ТОВ «Б.О.Г.», відповідно до якого ОСОБА_20 прийнято на посаду особистої охорони (Об`єкт «К-1»), та іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Сукупність цих доказів дають підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст. 15, п. п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, є обґрунтованою, що дає підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому на даному етапі провадження колегія суддів не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні злочину. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час досудового розслідування. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Також, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які вказує старший слідчий у клопотанні, існують та підтверджуються матеріалами провадження, а саме, що підозрюваний ОСОБА_7 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, за результатами розгляду клопотання, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що прокурором під час судового розгляду доведено, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не зможе забезпечити виконання підозрюваним ОСОБА_7 покладених на нього процесуальних обов`язків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення кримінальних правопорушень та суворість можливого покарання за вчинені злочини не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Щодо доводів апеляційної скарги про закінчення строку притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно з ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Відповідно до інформації Бюро економічної безпеки України (лист № 11/6/4.4.2/6037-24 від 13.04.2024), ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000034 від 11.08.2023 року підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200 та ч. 5 ст. 191 КК України, скоєних у період з 26.03.2013 року по 18.02.2014 рік.

Таким чином, перебіг строків давності у кримінальному провадженні, у якому підозрюваному ОСОБА_7 вирішується питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, переривався.

Крім того, рішення про звільнення від відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (за наявності підстав) приймає виключно суд в порядку, передбаченому кримінально-процесуальним законом, а не шляхом перевірки ухвали слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню застави стільки ж уваги, скільки вирішенню питання про необхідність тримання особи під вартою.

Слід зазначити, що дане кримінальне провадження стосується тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильстваабо погрозою його застосування, що міг спричинити загибель людини, тому колегія суддів, керуючись положеннями п. п. 1, 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, погоджується із висновками слідчого судді та не вбачає правових підстав для визначення розміру застави.

Таким чином, прийнявши обґрунтоване рішення щодо необхідності задоволення клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя на законних підставах не визначив щодо нього альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Крім того, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, обставини підозри судом з`ясовані в тій мірі, в якій закон на даному етапі кримінального провадження вимагає від слідчого судді. Так з положень п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України вбачається, що при обранні запобіжного заходу слідчий суддя перш за все має переконатися в наявності доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, закон не вимагає щоб докази були повними, але вони повинні бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений в обранні того чи іншого запобіжного заходу.

При цьому слідчий суддя місцевого суду не знайшов у висновках, які зробив орган досудового слідства, чогось очевидно необґрунтованого чи довільного. Не виявлено таких обставин і колегією суддів апеляційного суду.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що встановлені органами досудового розслідування обставини є виправданими та необхідними елементами, що визначають потребу у застосуванні відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Щодо поданого під час судового засідання клопотання адвоката ОСОБА_11 про закриття провадження за клопотанням старшого слідчого ОСОБА_15 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 , у зв`язку з тим, що кримінальні провадження щодо причетності ОСОБА_7 до замаху на вбивство ОСОБА_16 вже неодноразово були закриті як слідчими, прокурорами, так і судом, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 403 КПК України під час апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї до закінчення апеляційного розгляду. Захисник підозрюваного, обвинуваченого, представник потерпілого можуть відмовитися від апеляційної скарги тільки за згодою відповідно підозрюваного, обвинуваченого чи потерпілого. Крім того, ч. 2 ст. 403 КПК України передбачено, що якщо вирок або ухвала суду першої інстанції не були оскаржені іншими особами або якщо немає заперечень інших осіб, які подали апеляційну скаргу, проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції своєю ухвалою закриває апеляційне провадження.

Таким чином, у колегії суддів апеляційної інстанції відсутні повноваження закривати провадження у зв`язку з тими обставинами, про які наголошує захисник.

Крім того, сам зміст клопотання адвоката ОСОБА_11 зводиться фактично до доводів щодо необхідності закриття кримінального провадження, а така форма закінченого досудового розслідування і постановлення відповідного процесуального рішення в тому числі і судом, регламентується положенням ст. 284 КПК України. Повноваження колегії суддів апеляційного суду щодо перевірки ухвал слідчих суддів за наслідками їх розгляду, визначені ч. 3 ст. 407 КПК України, і жодним чином не передбачають можливості вирішення клопотань про закриття кримінального провадження.

Подане підозрюваним ОСОБА_7 під час судового засідання клопотання про постановлення судом окремих ухвал, не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі №686/9636/18 зазначила:«діючий КПК не урегульовує питання постановления такого виду судових рішень, як то окрема ухвала чи постанова, які би надавали можливість суду звертатися до державних органів, посадових чи службових осіб з метою належного реагування на встановлені у ході судового розгляду порушення закону, прав і основоположних свобод людини органом досудовогорозслідування чи судом нижчестоящої інстанції. Проте Суд вбачає за можливе ухвалення рішень, які не пов`язані із суттю кримінального провадження або з його забезпеченням, постановлення таких ухвал має зумовлюватися позитивним впливом на ефективність здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні та забезпеченням конституційного права на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України».

Доводи клопотання підозрюваного ОСОБА_7 зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями сторони обвинувачення та висновками слідчого судді, що не може бути підставою для постановлення окремих ухвал в цьому судовому провадженні.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 194, 196, 309, 376, 403, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09 травня 2024 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах 1-го відділу (розслідування злочинів скоєних проти особи) управління розслідування особливо важливих кримінальних проваджень Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_15 , погоджене заступником начальника першого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави та застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування, тобто до 07.07.2024 року, без визначення розміру застави щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , з внесеними доповненнями до неї, - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _______________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4