ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/356/24 Справа № 693/990/23 Категорія: ч. 1 ст. 366, ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000078 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України,

у с т а н о в и л а :

Цією ухвалою обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078 щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, повернуто прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Черкаської обласної прокуратури, як такий, що не відповідає вимогам КПК України.

Як на підставу для такого повернення суд вказав, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не відповідає п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. Зокрема зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується за ч. 1 ст. 366 КК України - службове підроблення, тобто складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, а ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України - підбурювання до службового підроблення, тобто підбурювання до складання службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу. З тексту обвинувального акта слідує, що на прохання ОСОБА_8 . ОСОБА_7 добровільно погодилась та для досягнення їх злочинного плану, вони дійшли згоди про наступний розподіл ролей вчинення кримінального правопорушення: ОСОБА_7 як виконавець злочину повинна була шляхом використання комп`ютерної техніки виготовити проєкт довіреності з попередньо обумовленим з ОСОБА_8 . текстом, після чого надати її для підписання ОСОБА_8 , особисто мала виконати підпис начебто від імені ОСОБА_9 , після чого повернути вказану довіреність ОСОБА_7 для подальшого підписання нею як уповноваженою службовою особою та скріплення печаткою посвідчувального напису з наступною реєстрацією довіреності в реєстрі для реєстрації заповітів та довіреностей. В той же час, згідно обвинувального акта, потерпілою у кримінальному провадженні зазначена ОСОБА_10 . При цьому окрім зазначення анкетних даних потерпілої, про ОСОБА_10 в обвинувальному акті не згадується і не зазначено, яким чином діями обвинувачених їй завдано шкоду, з урахуванням того, що майнова шкода кримінальним правопорушенням не завдана. Звернуто увагу на те, що за обвинувальним актом ОСОБА_7 є виконавцем кримінального правопорушення, однак обвинувачується за ч. 1 ст. 366 КК України, без посилання на положення ст. 27 КК України. Також судом прийнято до уваги посилання сторони захисту на те, що в обвинувальному акт в якості обставини, що обтяжує покарання ОСОБА_7 зазначено вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою, що, в даному випадку, є недоречним.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 18.01.2024 через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

На думку прокурора, обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі п. 5 ч. 2, тому суд не мав права його повертати прокурору.

Зазначає, що обвинувальний акт містить детальний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, в ньому наведено конкретне формулювання обвинувачень ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , зокрема вказано час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів, а також їх правові кваліфікації з посиланням на положення Закону і статті (частини статті) КК України.

Стверджує, що обставини, які підлягають доказуванню під час судового розгляду стосуються не форми обвинувального акту, а відображають його змістовну частину, у зв`язку з чим перевіряються судом під час розгляду обвинувального акта по суті та дослідження доказів. З огляду на наведене, у підготовчому провадженні суд першої інстанції не вправі перевіряти правильність обраної стороною обвинувачення кваліфікації дій, наявність усіх елементів складу кримінального правопорушення, яке інкримінується особі (їх повноту), оскільки законодавець не наділяє суд повноваженнями на даній стадії оцінювати процесуальне рішення прокурора про закінчення досудового розслідування в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення.

Відтак, вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог ст. 314-317 КПК України та грубо їх проігноровано, оскільки завданням підготовчого судового засідання є лише перевірка відповідності форми обвинувального акта вимогам, визначеним ст. 291 КПК України, без оцінки самої суті пред`явленого обвинувачення.

Узагальнюючи викладене зазначає, що в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стороною обвинувачення викладені саме ті обставини, які прокурор вважає доведеними, а докази на їх підтвердження прокурор має надати суду під час судового, а не під час підготовчого судового розгляду. При цьому такі обставини відображено таким чином, що вони є достатніми і необхідними для доведення винуватості особи, і вони є такими, які вдалося встановити органу досудового розслідування поза розумним сумнівом. Тому суд передчасно перейшов до дослідження обставин у кримінальному провадженні, не призначивши судовий розгляд, вдався до встановлення та оцінки фактичних обставин кримінального провадження, що на цій стадії є неприпустимим.

На апеляційну скаргу прокурора обвинуваченою ОСОБА_7 подані заперечення, які зводяться до законності, обгрунтованості ухвали Жашківського районного суду Черкаської області від 18.01.2024 про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000078 та безпідставності апеляційних вимог сторони обвинувачення. Також в прохальній частині заперечень обвинуваченою ОСОБА_7 заявлено про проведення апеляційного розгляду за її відсутності.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду в судове засідання не з`явились обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , їх захисник - адвокат ОСОБА_11 та потерпіла ОСОБА_10 , що, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає судовому розгляду по суті заявлених апеляційних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора про задоволення апеляційної скарги в повному обсязі з наведених в ній підстав, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора належить задоволенню, з огляду на таке.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ч. 1 ст. 409, ст. 411, 412 КПК України, підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, тобто таке порушення вимог КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а також невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Частиною 4 ст. 110 КПК України передбачено, що обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Під обвинуваченням, в розрізі положень п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, розуміється твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте у порядку, встановленому процесуальним законом.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України і має містити наступні відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого, потерпілого та викривача; прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Вказаною нормою законодавець встановив чіткі вимоги до змісту обвинувального акта та підстави для повернення його судом першої інстанції прокурору, які розширеному тлумаченню не підлягають.

Його повернення передбачає не формальну невідповідність такого акта вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд по суті пред`явленого обвинувачення.

Дослідивши зміст обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано повернув прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000078, оскільки його зміст відповідає положенням ст. 291 КПК України.

Зокрема, в обвинувальному акті: зазначено анкетні відомості потерпілої ОСОБА_10 ; викладено фактичні обставини кримінальних правопорушень, які прокурор вважає встановленими, з огляду на зібрані в ході досудового розслідування докази, наведено їх правову кваліфікацію з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та сформульовано обвинувачення відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України, щодо кожної із обвинувачених окремо; наведено обставини, які, на думку сторони обвинувачення, обтяжують і пом`якшують покарання останніх. Інші положення ст. 291 КПК України при складанні обвинувального акта щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також цілком дотримані.

Колегія суддів визнає передчасними посилання суду першої інстанції на неповноту і неправильність викладених в обвинувальному акті щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 фактичних обставин кримінальних правопорушень, в тому числі стосовно обставин завдання шкоди потерпілій ОСОБА_10 та конкретизації суми завданого діями обвинувачених матеріального збитку останній, з огляду на наступне.

Вимоги процесуального закону не наділяють суд першої інстанції повноваженнями, до ухвалення судового рішення по суті пред`явленого обвинувачення, вказувати на неправильність чи неповноту встановленого прокурором обсягу обвинувачення, обраної кваліфікації дій, наявність усіх елементів складу кримінальних правопорушень інкримінованих особам. В тому числі, суд першої інстанції на стадії підготовчого судового засідання не має права оцінювати процесуальне рішення прокурора про закінчення досудового розслідування в частині достатності доказів та повноти формулювання офіційної версії обвинувачення.

Завданням підготовчого судового засідання є лише перевірка відповідності форми обвинувального акта вимогам, визначеним ст. 291 КПК України. На даній стадії судом не досліджуються фактичні обставини провадження, не надається процесуальна оцінка обсягу пред`явленого обвинувачення та правильності кваліфікації дій. Сумніви, що виникають у суду щодо пред`явленого в обвинувальному акті обвинувачення і, які не охоплюються процесуально визначеними підставами для його повернення прокурору, не є предметом дослідження під час підготовчого судового провадження, а підлягають вирішенню під час судового розгляду по суті пред`явленого обвинувачення, шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, в тому числі доказів, якими воно обґрунтовується з точки зору належності, допустимості і достатності.

На думку колегії суддів, обвинувальний акт щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі і п. 5 ч. 1, а викладені в ньому стороною обвинувачення дані наведено послідовно, конкретно та з урахуванням обставин, які, на виконання положень ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Крім того в обвинувальному акті зазначено анкетні дані потерпілої ОСОБА_10 , яка на стадії досудового розслідування визнана потерпілою в даному кримінальному провадженні. Той факт, що з формулювання пред`явленого обвинувачення не вбачається, якими саме діями ОСОБА_7 та ОСОБА_8 потерпілій завдано шкоду і в якому розмірі, наявність якої не випливає із диспозиції ч. 1 ст. 366 КК України, не вказує на невідповідність обвинувального акта положенням ст. 291 КПК України.

Також прокурором виконано вимоги п. 6 ч. 1 ст. 291 КПК України та зазначено про не встановлення під час досудового розслідування обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і про наявність обставин, що його обтяжує - вчинення злочину особою повторно та групою осіб за попередньою змовою. Наявність або відсутність обставин, що, на думку сторони обвинувачення, є обтяжуючими покарання обставинами підлягає перевірці під час судового розгляду кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Встановлені судом порушення, наявність яких колегією суддів визнається необґрунтованою, не перешкоджають суду встановити істину у справі, оскільки суд має можливість дати оцінку обґрунтованості пред`явленого обвинувачення і прийняти відповідне рішення, за загальними принципами судочинства, у відповідності до норм КПК України та не заважає прийняти законне, обґрунтоване рішення під час судового розгляду.

Колегія суддів звертає увагу на те, що аналізуючи зміст обвинувального акта щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень та вдався до оцінки встановлених обставин, які прокурор вважає доведеними, правової кваліфікації дій обвинувачених, що на стадії підготовчого судового засідання є неприпустимим.

Оскільки висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам провадження, а при прийнятті рішення було допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ухвала суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, в межах повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України.

Керуючись ст. 404, п. 6 ч. 1 ст. 407, ст. 409, 418, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Жашківського районного суду Черкаської області від 18 січня 2024 року про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді