ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/342/24 Справа № 205/6208/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000072,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000072, та накладено арешт на майно, яке вилучене 11 січня 2024 року під час обшуку за адресою: біля будинку № 7К по вулиці Новоорловській у м.Дніпрі, а саме автомобіль Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , техпаспорт НОМЕР_2 до автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі запалення від вказаного авто, які належать ОСОБА_7 .

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що під час розгляду клопотання було встановлені відомості про вказаний автомобіль, його характеристики та обставини за яких він використовувався при вчиненні розслідуваного злочину, задокументовані у процесуальний спосіб проведенням відповідних слідчих дій, отриманням копій реєстраційних документів на автомобіль та встановлений його власник, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає, що накладення арешту у даному випадку на це майно відповідає завданням кримінального провадження. Вказує на те, що метою застосування арешту в даному випадку є збереження даного майна від можливості бути прихованим чи пошкодженим з метою приховування слідів та знарядь вчинення злочину, що може перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі проведенню відповідних експертних досліджень.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що скаржнику не було достовірно відомо про розгляд питання про накладення арешту на його майно, а оскаржувану ухвалу було отримано 23 січня 2024 року, що зафіксовано в розписці. По суті апеляційної скарги просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що ні з ухвали, ні з клопотання не вбачається, що вилучене майно відповідає ознакам речового доказу, передбаченого ст.98 КПК України, що виключає застосування арешту по відношенню до такого майна. Зазначає, що ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру у вказаному кримінальному провадженні, що також виключає застосування арешту майна з іншою метою, передбаченою ч.2 ст.170 КПК України, а саме спеціальної конфіскації, або конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення. Вказує на те, що накладення арешту на вилучене майно не є співрозмірним заходом забезпечення кримінального провадження, а навпаки обтяжливе для його власника, наслідки такого арешту призводять до безпідставного та невиправданого порушення права власності. Крім того, слідчим суддею не дотримано вимог КПК України щодо визначення способу накладення арешту на вилучене майно. Зазначає, що наявні порушення процесуальних строків на подання та розгляд клопотання про арешт майна, винесення ухвали про арешт майна, оскільки обшук було проведено 11 січня 2024 року, ухвала про арешт майна датована 16 січня 2024 року, проте в дійсності підписана слідчим суддею лише 22 січня 2024 року.

Прокурор у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, у зв`язку з чим розгляд провадження здійснено за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скасувати ухвалу слідчого судді, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження, апеляційний суд виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, а отже, за правилами ч. 3 ст.395 КПК України строк її апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання копії даної ухвали. Інших правил визначення моменту початку строку апеляційного оскарження у цих правовідносинах процесуальний закон не містить.

Оскільки з наданих матеріалів провадження слідує, що копію ухвали слідчого судді від 16 січня 2024 року апелянт отримав 23 січня 2024 року, та 26 січня 2024 року було подано апеляційну скаргу, апеляційний суд не вбачає підстав для висновку про пропущення строку апеляційного оскарження та необхідність розгляду і вирішення питання про його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК України, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Апеляційний суд вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, слідчий суддя посилався на положення п.1 ч.2 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні тимчасово вилучене майно має значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, тому для виконання завдань кримінального процесуального законодавства, з метою збереження даного майна від можливості бути прихованим чи пошкодженим з метою приховування слідів та знарядь вчинення злочину, що може перешкодити кримінальному провадженню, у тому числі проведенню відповідних експертних досліджень.

Між тим з такими висновками слідчого судді апеляційний суд не може погодитись, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.167 та ч.2 ст.168 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися під час обшуку, огляду.

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК України, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як слідує з матеріалів провадження СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за № 0000072 від 05 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.199, ч.1 ст.204 КК України, за фактом повідомлення Управління стратегічних розслідувань в Дніпропетровській області про те, що на території Дніпропетровської області утворена та функціонує група осіб, які з 2021 року по теперішній час організували підпільне виробництво фальсифікованої лікеро-горілчаної продукції відомих торгівельних брендів та виробників з використанням підроблених марок акцизного податку України, шляхом розведення спирту із попередньо очищеною водою, а також тютюнових виробів. Реалізація фальсифікованої горілки з підробленими марками акцизного податку України, а також тютюнових виробів без марок акцизного податку України здійснюється через мережу магазинів-кафе, які підконтрольні даній групі, розташовані у місті Дніпро та Дніпропетровській області.

За версією органу досудового розслідування, одним із суб`єктів протиправної діяльності, що здійснює реалізацію незаконно виготовленої продукції оптовим клієнтам є ОСОБА_7 , який користується транспортним засобом марка Mitsubishi, модель Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

11 січня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді було проведено обшук автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який був припаркований за адресою: біля будинку № 7К по вулиці Новоорловській у м.Дніпрі. Під час проведення обшуку нічого не виявлено, вилучено цей транспортний засіб, техпаспорт НОМЕР_2 до автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі запалення від нього.

Постановою від 11 січня 2024 рокувилучене майно під час обшуку автомобіля Mitsubishi, модель Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Слідчий СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, в якому просив накласти арешт на майно, яке вилучене 11 січня 2024 року під час обшуку за адресою: біля будинку № 7К по вулиці Новоорловській у м.Дніпрі, а саме автомобіль Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , техпаспорт НОМЕР_2 до автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та ключі запалення від вказаного авто, які належать ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог слідчий зазначив, що виявлене в ході обшуку 11 січня 2024 року майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а метою арешту вказаного майна у даному випадку є забезпечення його збереження.

Однак, слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на вказане майно, в порушення вимог ст.ст. 132, 170 КПК України не надав належної правової оцінки клопотанню у контексті відповідності його вимогам процесуального закону.

Так, слідчим у клопотанні лише формально зазначено, що вилучене 11 січня 2024 року під час обшуку автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , майно є речовим доказом і є підстави вважати, що воно може використане як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального правопорушення. При цьому, у клопотанні слідчого не зазначено, яким саме критеріям речових доказів згідно ст.98 КПК України відповідає вилучене під час проведення обшуку майно, а також наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України, а саме можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Крім цього слід зазначити, що в клопотанні взагалі відсутнє будь-яке інше обґрунтування критеріїв відношення зазначеного автомобіля, ключів запалення від нього та техпаспорту до речових доказів.

Зі змісту клопотання слідчого та доданих до нього документів не вбачається за можливе встановити, яким чином цей злочин пов`язаний із належним ОСОБА_7 майном, на яке накладено арешт. Фактично клопотання слідчого складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, та посилання на положення ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень матеріального і процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження і без підтвердження необхідності накладення арешту.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вищенаведене свідчить про те, що наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання слідчого про арешт майна не відповідають вимогам ч.1 ст.173 КПК України, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не доведено необхідності у накладенні на нього арешту.

Разом з тим, згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Аналізуючи вищенаведені обставини апеляційний суд приходить до висновку про те, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав, що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно.

Слідчий суддя не звернув увагу на викладені обставини та постановив ухвалу, яка не відповідає нормам права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості, не обґрунтував висновку про наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна і необґрунтована, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали, якою у задоволенні клопотання слідчого належить відмовити як у безпідставному.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 січня 2024 року про накладення арешту на майно, вилучене 11 січня 2024 року під час обшуку за адресою: біля будинку № 7К по вулиці Новоорловській м.Дніпра, а саме автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , техпаспорту НОМЕР_2 до вказаного автомобіля та ключей запалення, які належать ОСОБА_7 скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 , яке погоджено прокурором Західної окружної прокуратури м.Дніпра ОСОБА_9 , про накладення арешту на майно, вилучене 11 січня 2024 року під час обшуку за адресою: біля будинку № 7К по вулиці Новоорловській у м.Дніпрі, а саме автомобіля Mitsubishi Outlander, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , техпаспорту НОМЕР_2 до вказаного автомобіля та ключей запалення, які належать ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4