В И Р О К

Іменем України

03.10.2023 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області, жительки АДРЕСА_1 , громадянки України, непрацюючої, з вищою освітою, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, відомості про який внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 від 02.01.2023,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

Обвинувачена ОСОБА_3 02.01.2023 о 18:39 годині, перебуваючи на території комунального закладу «Жмеринський ліцей №2», який розташований за адресою: вулиця Центральна, 2, місто Жмеринка, Жмеринський район, Вінницька область на ґрунті раптово виниклого конфлікту, вчинила сварку із малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його товаришами, які попередньо завадили її донці грати м`ячем на футбольному полі. В подальшому, ОСОБА_3 діючи умисно, з метою спричинення фізичного болю, шкоди здоров`ю та нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи та бажаючи настання наслідків, схопила останнього правою рукою за шию притиснувши до огорожі футбольного поля, чим спричинила ОСОБА_6 тілесні ушкодження. Відповідно до висновку експертизи №01 від 09.01.2023 у ОСОБА_6 виявлено три садна на шиї, які спричинені діями тупих предметів 02.01.2023, якими могли бути нігті пальців руки (правої), за механізмом дії тертя та належать до легких тілесних ушкоджень.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачена ОСОБА_3 винуватою себе у вчиненні кримінального проступку не визнала. Пояснила, що 02.01.2023 вийшла гуляти з дитиною та зустрілася ще з іншими мамами з дітьми. Діти бігали в дворі, гралися, потім захотіли на стадіон, пішли на поле. Побачили там трьох хлопців та діти пішли запитати чи можна пограти на полі. Потім до обвинуваченої підійшла її дитина та сказала, що хлопці їх не пускають на поле. Після чого вона відправила дитину запитати до якої години хлопці ще будуть грати, на що вони відповіли або до 21:00 год. або взагалі всю ніч. Після чого вона просила хлопців щоб дали їх дітям пограти на іншій половині поля. Потім обвинувачена вийшла до хлопців на поле, підійшла, хотіла поговорити, однак хлопці спілкувалися без вихованості та поваги. Пізніше після цього конфлікту обвинувачена забрала речі, які лежали на полі, йшла з речами, розвернулася і в цей момент побачила потерпілого ОСОБА_6 та відштовхнула рукою від себе, її рука зісковзнула до шиї. Потерпілого ОСОБА_6 вона не душила та не могла нанести йому тілесні ушкодження. Зазначила, що умислу нанести тілесні ушкодження не мала, це була уявна оборона і якби потерпілий на неї не кинувся, то вона б так не зреагувала. Вважає, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 зухвало до неї віднісся, є невихованим, він би не віднісся чоловіка, який служить в ЗСУ та не дозволив собі так вести. Вона розуміє кваліфікацію злочину, вважає себе невинною, ні разу не прикрилася чоловіком, який служить в ЗСУ.

Неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 надав суду покази, пояснив, що 02.01.2023 з друзями ОСОБА_8 , ОСОБА_9 грали футбол на футбольному полі. Під час цього до них на поле підійшли зайшли дві маленьких дівчинки та хлопчик з собакою, вони їх попросили вийти з поля, щоб в них не попав м`яч. Діти пішли та знову повернулися через хвилин 10 та потерпілий із друзями знову попросили вийти з поля. Після чого обвинувачена ОСОБА_3 почала кричати, щоб вони вийшли з поля, зайшла на поле, хотіла забрати м`яч, почала забирати його речі , він почав її наздоганяти, взяв за руку, щоб забрати свої речі. Під час цього обвинувачена ОСОБА_3 розвернулась, кидає речі та хапає його за горло правою рукою. І душить його до сітки. Після даного конфлікту потерпілий із друзями пішли з поля. Прийшовши додому він розказав все батькам. Після цього у нього були синці на шиї. Зазначив, що враховуючи те, що обвинувачена ОСОБА_3 працювала в правоохоронних органах то мала би своєю поведінкою подавати приклад дітям.

Законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 надала суду покази та пояснила, що 02.01.2023 її син прийшов додому та попросив її подивитися на шию, де вона побачила синці та розказав їй про конфлікт. Після чого вони пішли на місце інциденту, але там нікого не було і пішли до обвинуваченої ОСОБА_3 у двір з`ясовувати обставини. Обвинувачена ОСОБА_3 сказала, що потерпілий ОСОБА_6 хамив їй, говорила, що це він її зачіпав. Після розмови з нею, звернулися до поліції. Дана ситуація принесла її дитині стрес. Зазначила, що обвинувачена не розкаюється у вчиненому, та намагається довести, що це її неповнолітній син винний у тому, що вона його вдарила, крім цього вона працювала в правоохоронних органах, нехтує законом та нормами суспільної моралі, цинічно та в громадському місці на очах інших хапає чужі речі та наносить тілесні ушкодження чужій дитині. Просила призначити максимально суворе покарання у виді громадських робіт, що буде співмірним тому, що вона вчинила.

Свідок ОСОБА_10 надала суду покази, пояснив, що є сусідкою обвинуваченої та 02.01.2023 приблизно в 18:30 год. вийшла з дитиною в двір прогулятися. В дворі зустріли друзів та сусідів. Були в дворі, діти гралися, бачили, що на полі граються хлопці. Діти через певний період часу також захотіли на поле, взяли м`яч і пішли до хлопців запитати чи можна їм на полі пограти, хлопці відмовили. Діти повернулися та сказали це. Пізніше батьки просили хлопців дати одну половину поля, так як вони грали в одні ворота, хлопці сказали ні та трохи огризалися. Потім обвинувачена ОСОБА_3 перейшла під парканом і зайшла на поле, де хотіла поговорити з хлопцями. Після того як поговорила, обвинувачена взяла речі, які були на краю поля в кутку та винесла їх за територію поля, побачила, що за нею побіг один із хлопців. Вона і потерпілий ОСОБА_6 повернулися на поле, хлопець заніс речі та вийшла з поля. Після цього хлопці грали на одній половині поля, а діти на іншій половині.

Свідок ОСОБА_11 надала суду покази, пояснила, що 02.01.2023 приблизно о 18:30 год. діти хотіли гратися на полі, хлопці які грали футбол на полі не хотіли пускати їх двічі на поле. Пізніше обвинувачена ОСОБА_3 перейшла на поле поговорити з хлопцями, пішла з поля, забрала речі, до неї підбіг ОСОБА_6 , схопив її за руку і вона його відштовхнула до сітки, потім почали бігти ще два хлопці і казати, що вони подзвонять батькам. Хлопці пішли на іншу половину поля та грали ще 15 хвилин, зібрали речі та пішли.

Свідок ОСОБА_8 в присутності батька ОСОБА_12 надав суду покази, пояснив, що є другом ОСОБА_6 та 02.01.2023 вони зібралися о 13:00 год. з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 пограти футбол на стадіоні. Потім підійшли до них діти, яким вони сказали, що може в них попасти м`яч і діти пішли. Обвинувачена ОСОБА_3 прийшла на поле, почала забирати м`яч, але не вийшло і вона пішла до речей ОСОБА_6 , після чого він побіг за речами, обвинувачена його відштовхнула до стінки та прижала правою рукою за шию, відпустила і знову зайшла на поле, і в цей момент вони почали знімати відео.

Свідок ОСОБА_9 в присутності батька ОСОБА_13 надав суду покази, пояснив, що є знайомим ОСОБА_6 та 02.01.2023 приблизно в 19:00 год. втрьох грали в м`яч на стадіоні. Під час чого прийшли маленькі діти із собакою, вони попросили піти з поля, щоб в них випадково не попав м`яч. Після чого прийшла обвинувачена ОСОБА_3 та почала кричати чого її дітям не дають грати, почала забирати речі ОСОБА_6 та він побіг за нею, обвинувачена розвернулась та правою рукою почала душити його до сітки. Після чого відпустила, вони ще побули з хлопцями на полі хвилин 10 та пішли.

Винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, окрім показів потерпілого та свідків, підтверджуються наступними письмовими доказами:

витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, згідно якого надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 02.01.2023 о 18:30 год. перебуваючи на футбольному полі Жмеринському ліцею №2, що розташований м. Жмеринка, вул. Центральна, 2 ОСОБА_3 нанесла тілесні ушкодження її дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.39);

рапортом інспектора-чергового ЧЧ СМ Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_14 від 02.01.2022, згідно якого 02.01.2023 о 22:19 год. надійшла заява від ОСОБА_7 про те, що 02.01.2023 о 18:30 год. перебуваючи на футбольному полі Жмеринського ліцею №2, що розташований за адресою: м. Жмеринка, вул. Центральна, 2, ОСОБА_3 нанесла тілесні ушкодження її дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 40);

протоколом про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.01.2023, відповідно до якого ОСОБА_7 просила прийняти міри до жінки на ім`я ОСОБА_15 , яка нанесла тілесні ушкодження її дитині ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 02.01.2023 о 18:30 год. (а.с.41-43);

протоколом огляду предмету від 09.01.2023 з проглянутим відеодиском, згідно з якими 02.01.2023 о 18:39:05 на футбольному полі з`являється жінка, прямує до одного із підлітків та починає розмову. О 18:39:35 год. видно як жінка починає брати речі, які знаходяться поруч із входом на поле та виходиться з ними з поля. Однак, один із підлітків побіг за нею та зайшовши о 18:39:46 дана жінка правою рукою бере за горло підлітка та штовхає в металеву огорожу та в ту ж саму мить видно як остання наносить один удар лівою рукою в область шиї останнього (а.с. 52-54);

протоколом огляду предмету від 24.01.2023 з проглянутим відеодиском, згідно яких видно як на футбольному полі обвинувачена ОСОБА_3 конфліктно розмовляє з неповнолітнім ОСОБА_9 , від якого вимагає залишити футбольне поле, дзвонить його батькові та погрожує взагалі заборонити всім ходити на стадіон школи (а.с. 62, 64-65);

висновком експерта №01, згідно якого на підставі судово-медичного обстеження неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_6 виявлено три садна на шиї, які спричинені діями тупих предметів 02.01.2023, якими могли бути нігті пальців руки (правої), за механізмом дії тертя та належать до легких тілесних ушкоджень, тривалістю не більше як 6 діб. (Згідно п.2.3.2 «б» п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» від 1995 року) (а.с. 46).

Дані докази суд приймає, так як вони є належними та допустимими, не суперечать один одному.

Суд не приймає твердження сторони захисту про неналежність висновку експерта, так як у суду немає підстав сумніватися в достовірності проведеної експертизи, оскільки вона проведена з дотриманням встановленого процесуального порядку, компетентними особами, що володіють спеціальними знаннями для вирішення поставлених перед ними питань.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, вважає доведеним винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 125 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_3 вважає, що вона діяла в межах необхідної оборони, тому в її діях відсутній склад кримінального правопорушення.

Аналізуючи норми ст. 36 КК України, суд приходить до наступних висновків.

Право на необхідну оборону виникає лише за певних умов у їх сукупності, а саме: 1) оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: прав та інтересів особи, яка захищається; прав та інтересів іншої особи; суспільних інтересів; інтересів держави; 2) оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачена Кримінальним кодексом; 3) необхідна оборона має бути своєчасною; 4) посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; 5) шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; 6) при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

У судовому засіданні не встановлено вище вказану сукупність умов необхідної оборони, оскільки встановлено, що неповнолітній потерпілий ОСОБА_6 доганяючи обвинувачену, щоб забрати незаконно взяті свої речі та при цьому будь-яких тілесних ушкоджень їх не наніс, це не може бути розцінене судом як суспільно небезпечне посягання. Існування реальної загрози також судом не встановлено, оскільки поведінка потерпілого (нападника, на думку обвинуваченої), яка встановлена в судовому засіданні та описана вище, не давала підстав обвинуваченій сприймати загрозу як реальну.

Крім того, доводи обвинуваченої ОСОБА_3 щодо відсутності у неї умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 , а можливе їх виникнення у потерпілого при самозахисті ОСОБА_3 від дій ОСОБА_6 , судом не беруться до уваги і у зв`язку з тим, що з огляду на встановлені обставини та досліджені в судовому засіданні докази судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 мала прямий протиправний умисел на вчинення інкримінованого їй кримінального проступку, враховуючи її протиправні дії, схоплення рукою, направленого саме в область шиї потерпілого, розміщення обвинуваченої обличчям до потерпілого, можливості покинути місце конфлікту, так як конфлікт відбувався на відкритій ділянці місцевості. Таким чином, версія обвинуваченої ОСОБА_3 про самозахист від посягань потерпілого ОСОБА_6 спростовуються вищенаведеним, та не підпадає під необхідну оборону в розумінні кримінального закону. Як вбачається з об`єктивно встановлених судом фактичних обставин даного кримінального провадження, які ґрунтуються, на досліджених судом і наведених у вироку доказах у їх сукупності,обвинувачена ОСОБА_3 сама прийшла на футбольне поле, де потерпілий ОСОБА_6 разом з друзями грали в м`яч, своєю поведінкою влаштувала словесний конфлікт, після чого нанесла неповнолітньому потерпілому ОСОБА_6 тілесне ушкодження, тобто вона повинна була усвідомлювати та розуміти суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та повинна була припускати настання останніх, при цьому протилежного допустимими та належними доказами в суді не доведено. Таким чином, покази обвинуваченої ОСОБА_3 щодо неумисного нанесення тілесних ушкоджень потерпілому суд оцінює критично та вважає їх способом, обраним як засіб захисту від обвинувачення.

Таким чином, враховуючи обставини справи, суд вважає, що дії потерпілого ОСОБА_6 не становили будь-якої неправомірної поведінки та загрози для здоров`я обвинуваченої ОСОБА_3 , що змусило останню вчинити по відношенню до потерпілого дії, які явно не відповідають захисту небезпечності посягання на охоронювані законом права та інтереси особи, яка захищається, тому доводи обвинуваченої ОСОБА_3 та її захисника в частині самозахисту обвинуваченої від потерпілого (необхідна оборона) є безпідставною.

Суд виконав вимоги ст. 22 КПК України та забезпечив повне та всебічне дослідження всіх обставин кримінального провадження, належним чином перевірив доводи сторони захисту, з`ясував всі обставини, що мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

З огляду на вищевикладене, досліджені судом докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

В п.3 зазначеної постанови вказано, що, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, судам слід виходити з класифікації злочинів, особливостей конкретного злочину й обставин та способу його вчинення, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали, а при дослідженні даних про особу підсудного з`ясовувати його вік, поведінку до вчинення злочину, наявність судимостей і адміністративних стягнень, тощо.

Призначаючи обвинуваченій ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є проступком, особу обвинуваченої.

Так, обвинувачена ОСОБА_3 раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку в наркокабінеті та психкабінеті Жмеринської ЦРЛ не значиться, позитивно характеризується за місцем проживання, згідно довідки проживає з малолітньою дитиною.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 не розкаялася, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання. Дане ставлення було відсутнє у обвинуваченої ОСОБА_3 . Крім цього, законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_6 просили призначити сувору міру покарання у виді громадських робіт.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 судом не встановлено.

За таких обставин суд вважає за можливе, призначити обвинуваченій ОСОБА_3 покарання у виді громадських робіт.

Цивільний позов не заявлено.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази по справі слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України,

у х в а л и в:

Обвинувачену ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді громадських робіт на строк двісті годин.

Строк покарання відраховувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: СD-R диск сірого кольору на лицьовій стороні якого присутній напис «My MEDIA» та у якому міститься один відеофайл типу МР4, СD-R диск, на якому зафіксований відеофайл обставин вчинення кримінального правопорушення, який був попередньо наданий за добровільною згодою ОСОБА_7 - залишити в матеріалах кримінального провадження, скасувавши арешт, накладений ухвалами слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 11.01.2023 та 26.01.2023 відповідно.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя