Справа №766/4305/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000020 від 28.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

встановила:

Слідчий звернулася до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, а саме: 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці, площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн. шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим відділенням Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України колабораційна діяльність, кваліфікуючими ознаками якого є: участь в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

29.11.2023 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України у порядку статей 278- 279 КПК України, кваліфікуючими ознаками якого є: участь в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території.

Чинним КК України за вчинення вказаного кримінального правопорушення передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Далі у клопотанні прокурор процитував норми КПК України, які визначають поняття арешту майна, завдання арешту майна, в якому випадку судом може бути накладено арешт на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно інформації з КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР у власності ОСОБА_4 перебуває: 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці, площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн.

З метою запобігання подальшого відчуження майна, забезпечення виконання додаткового покарання у виді конфіскації майна, виникла необхідність у накладені арешту на майно підозрюваної ОСОБА_4 .

Отже, підставою для арешту майна у даному кримінальному провадженні є наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На даній стадії кримінального провадження доказами причетності ОСОБА_4 до інкримінованого правопорушення (злочину) є: допитані у ході досудового слідства свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Із урахуванням категорії майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, а також виду позбавлення правомочностей, на якій наполягаємо, а саме у виді заборони його відчуження та розпорядження, не спричинить жодних наслідків як для підозрюваного, так і для осіб, які мають право користування ним.

Думка учасників процесу.

Слідчий та прокурор повідомлялися про день та час розгляду справи, надали суду заяви про розгляд клопотання у їх відсутності.

Підозрювана, яка є і власником майна, у судове засідання відповідно до ч.2 ст.172 КПК України не викликалась.

Згідно положень ч.4 ст. 107 КПК України фіксування розгляду за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Мотивація суду:

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя вважає, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням Херсонського районного управління поліції ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000020 від 28.04.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України за підозрою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України колабораційна діяльність, кваліфікуючими ознаками якого є: участь в проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території

29.11.2023 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, якою передбачена відповідальність у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданим 16.03.1995 Фондом комунального майна м. Херсона, ОСОБА_4 належить частина квартири АДРЕСА_1 .

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Частиною 2 ст. 173 КПК України визначено, що повинен врахувати слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна.

Згідно змісту клопотання арешт майна має бути застосований для забезпечення конфіскації як виду покарання.

Відповідно ч.5 ст.170КПК України , у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Частина 5 ст111-КК України передбачає покарання у вигляді волі з конфіскаціє або без такої, тобто конфіскація майна не є обов`язковою складовою покарання і суд може її не застосувати.

Таким чином, з урахуванням вимог ч.5 ст.170КПК України прокурор у своєму клопотанні повинен був обґрунтувати чому судом може бути застосована конфіскація майна як вид покарання і одночасно довести, що існують обставини, визначені ч.11 ст.170КПК України.

Але у клопотанні, в порушення вимог п.1. ч.2 ст.170КПК України, не доведено зазначених обставин.

Натомість прокурор на 6-ти сторінках детально виклав обставини кримінального правопорушення, та процитував норми КПК України, що регулюють питання накладення арешту на майно, чого ч.2 ст.171КПК України взагалі не вимагається.

При цьому у клопотанні незрозуміло на підставі чого зазначено, що ОСОБА_4 є власником «1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн», тоді як згідно наданої копії свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 16.03.95 квартира перебуває у спільній власності кількох співвласників, оскільки частки співвласників не визначені. Відповідно до ч.1 ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Ані прокурору, ані слідчому судді не надано повноважень визначати частки у спільному майні співвласників.

У вказаному свідоцтві про право власності не зазначено, що квартира знаходиться на ділянці 41,13 кв.м. та, що загальна вартість квартири у розмірі 719775 гривень, як вказав прокурор у клопотанні. У свідоцтві про право власності на житло зазначено, що «відновна вартість квартири на момент приватизації 719775крб, що не рівнозначно « загальній вартості нерухомого майна 719775грн.», і документів про «інше нерухоме майно» до клопотання не додано.

Оскільки прокурором не надано належних документів на майно, яке пропонується арештувати, не обгрунтовано, що судом може бути застосована конфіскація як вид покарання, не доведено, що існують обставини, визначені ч.11 ст.170КК України, а судом таких обставин на підставі наданих до клопотання матеріалів не встановлено, то слідчий суддя відмовляє в задоволенні клопотання.

Керуючись ст.ст.98, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

постановила:

Відмовити прокурору Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_14 у задоволенні клопотання про накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, які на праві власності належать ОСОБА_4 1/4 квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться на ділянці, площею 41,13 кв.м., загальною вартістю нерухомого майна 719775 грн., шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій із вказаним майном.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1