Справа №577/2649/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/131/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - ОСОБА_7 ,

засудженого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року, якою ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні заяв про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року ОСОБА_8 засуджено за п. п. 1,9 ч.2 ст.115, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 02.09.2003 року касаційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Адвокат ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_8 звернулися до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із заявами про перегляд вказаного вироку суду за нововиявленими обставинами.

13.09.2021 року ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області в задоволенні заяв засудженого і захисника було відмовлено, оскільки заявники не навели тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин. Зазначені ними обставини, в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК, нововиявленими не являються, а доводи засудженого фактично зводяться до незгоди з вироком суду, що не є підставою для перегляду прийнятого рішення за нововиявленими обставинами.

З таким рішенням суду ні засуджений ні захисник не погодились та подали апеляційні скарги.

Так, в скарзі від 16.09.2021 року засуджений просив ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, скасувати та направити справу на нове досудове слідство або направити справу на новий судовий розгляд або постановити відносно нього новий вирок в частині призначення покарання, котре не буде порушувати його прав людини (а.с. 193 т.1).

В обгрунтування вимог зазначав, що рішення суду першої інстанції порушує його права на справедливий суд, воно упереджене та не об`єктивне.

Засуджений звертав увагу на те, що 29.03.2002 року його було затримано за скоєння кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України та до справи постановою слідчого, безпідставно, в порушення ч.2 ст. 44 КПК України, залучено захисника ОСОБА_10 , яка на той час, не мала свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю та не складала Присягу адвоката. Тому, на перконання засудженого, всі докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку, є не допустимі, так як отримані з порушенням його права на захист.

Також засуджений не погоджувався і з призначеним йому вироком апеляційного суду покаранням, у виді довічного позбавлення волі, оскільки воно порушує його права, надані ст. 3 Конвенції з прав людини.

До апеляційної скарги засуджений подав доповнення від 15.12.2021 року в яких просив ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, скасувати в частині призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання за ч. 2 ст. 115 КК України - 15 років позбавлення волі, що не порушуватиме його законних прав (а.с. 231 т.1).

Засуджений зазначав про недопустимість покарання у виді довічного позбавлення волі без перспектив звільнення і в обгрунтвання цьому звертав увагу на положення ст. 3 КК України на ст.ст. 8, 28, 63, 151-2, 152 Конституції України, на рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року № 6-р(ІІ)/2021 та на ППВС № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосудді».

В наступних доповненнях від 16.09.2021 року засуджений просив ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року, скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, скасувати та направити справу на нове досудове слідство або направити справу на новий судовий розгляд або постановити відносно нього новий вирок в частині призначення покарання, котре не буде порушувати його прав людини (а.с. 4 т.2).

В цих доповненнях, як і первинно поданій апеляційній скарзі, засуджений знову зазначав про адвоката ОСОБА_10 , яка на час його захисту, не мала відповідних повноважень та в обгрунтвання цьому, звертав увагу на положення ст. 44 КПК України, на ч.4 ППВС № 10 від 07.07.1995 року «Про застосування законодавства, яке забезпечує підозрюваному, обвинуваченому, підсудному право на захист», на ст. 2 ЗУ «Про адвокатуру» від 19.12.1992 року, на лист Ради адвокатів Сумської області від 08.04.2021 року, щодо дати отримання ОСОБА_10 свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю - 14.12.2003 року та про те, що адвокатську діяльність остання здійснювала на підставі рішення Сумської КДКА від 01.10.1993 року. В цих же доповненнях засуджений також стверджував про те, що адвокат не склала Присягу.

Враховуючи перелічене, засуджений, як і раніше, вважав, що покладені в основу обвинувального вироку суду докази не допустимі і звертав увагу на ч.9 ППВС № 8 від 24.10.2003 року, на ППВС № 9 від 01.11.1996 року та на положення ст. 62 Конституції України. Все досудове слідство проведене у відношенні нього, ОСОБА_8 вважав не законним та таким, що порушувало його право на захист.

Про те,що адвокат ОСОБА_10 незаконно приймала участь в справі він не знав, а тому цю обставину, безумовно вважав нововиявленою.

Також в цих же доповненнях засуджений знову звертав увагу на призначене йому покарання - довічне позбавлення волі, яке вважав не законним і в обґрунтування цьому звертав увагу на рішення ЄСПЛ № 63747/14 від 01.04.2021 року на ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та на ст. 3 КК України.

В наступних доповненнях від 22.02.2022 року засуджений просив апеляційну скаргу, в частині невідповідності призначеного йому покарання (довічне позбавлення волі), доповнення від 15.12.2021 року та клопотання від 15.12.2021 року не розглядати.

В іншій частині апеляційну скаргу, доповнення до неї від 22.02.2022 року і клопотання від 14.12.2021 року, просив задовольнити.

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року просив скасувати, постановити нову ухвалу, якою вирок вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, скасувати та направити справу на нове досудове слідство з дотриманням його прав підозрюваного і обвинуваченого щодо участі захисника.

Просив звільнити його з-під варти у звязку з закінченням строків давності щодо кримінальної відповідальності (а.с. 16 т.2).

В цих доповненнях, як і раніше поданій скарзі і інших доповненнх до неї, засуджений вів мову про адвоката ОСОБА_10 , про незаконне досудове розслідування та про безпідставну відмову суду першої інстанції в задоволенні його заяви, про скасування обвинувального вироку та повернення справи на додаткове досудове розслідування.

Вважав, що суд першої інстанції його заяву не розглянув, встановлені під час кримінального провадження обставини не дослідив, оцінки їм не надав та безпідставно в ухвалі зазначив про те, що він - ОСОБА_8 подав заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на підставі п.1 ч.2 ст. 459 КПК України - штучне створення або підроблення доказів, тоді як заява його була подана на підставі п.4 ч.2 ст. 459 КПК України - інші обставини.

Також засуджений стверджував, що мотивувальна та резолютивна частини ухвали суду першої інстанції не містить відомостей про заявлені ним від 29.04.2021 року нововиявлені обставини, а саме про незаконне його засудження та про порушення його права на захист.

Ввважв ухвалу суду такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а судовий розгляд вважав не повним.

Також, засуджений подав клопотання:

- про повторне дослідження обставин встановлених в ході кримінального провадження, які на його переконання, суд першої інстанції проігнорував (а.с. 1 т.2);

- про повторне дослідження обставин встановлених в ході кримінального провадження, а саме те, чи дійсно при призначенні слідчим ОСОБА_11 його захисником ОСОБА_10 , було порушено вимоги ч.2 ст. 44 КПК щодо необхідної наявності у захисника свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю в Україні (а.с. 10 т.2);

Захисник в своїй апеляційній скарзі просила ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року, скасувати, а її - захисника та засудженого заяви, про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, задовольнити (а.с. 201 т.1).

В обгрунтвання своїх вимог адвокат стверджувала, що ухвала суду першої істанції незаконна, не обґрунтована та така, що не відповідає вимогам КПК Укрїни. Таким же захисник вважала і вирок суду за яким ОСОБА_8 відбуває покарання. Адвокат перелічувала докази, які суд поклав в основу обвинувального вироку, цитувала ст. 459, 460, 461 КПК України та окремі частини вироку суду, зокрема в частині дослідження доказів.

Вввжала, що захисника ОСОБА_10 призначено ОСОБА_8 безпідставно і про це останньому відомо не було. Ця обставина, на думку захисту вплинула і на допустимість доказів, які покладені в основу обвинувального вироку суду. Адвокат в апеляційній скарзі перелічила як докази так і обставини, які суд встановив на підставі їх дослідження і вважала всі ці докази сфальцивікованими.

Також, як і засуджений, адвокат ОСОБА_9 звертала увагу на дату отримання захисником ОСОБА_10 свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю, на відсутність у ОСОБА_10 договору з ОСОБА_8 на положення ст.ст. 2, 4 ЗУ «Про адвокатуру» та ст. 47 КПК України.

Захисник вважала, що ОСОБА_8 затримали не законно, і в цей період відносно нього застосовували незаконні методи - фізичний вплив, погрози, психологічний тиск та інше. Також, захисник аналізувала: явку з повинною ОСОБА_8 , протокол яким вона оформлена, протокол про одержання екперементальних зразів, протокол допиту підозрюваного, проведення відтворення обстановки та обставин події за участю підозрюваного ОСОБА_8 , протокол ознайомлення з результатами відео зйомки, протокол допиту обвинуваченого, протокол пред`явленого обвинуваченому всіх матеріалів справи, протокол оголошення обвинуваченому про закінчення досудового розслідування і роз`яснення йому його прав. Також захисник вдаась і до аналізу показів свідків та експерта-криміналіста. Все вище викладене, сторона захисту вважала сфальсифікованим та безпідставно врахованим судом при ухваленні обвинувального вироку.

Також, до початку слухання спарви 29.09.2022 року адвокат ОСОБА_9 подала до Сумського апеляційного суду заяву в якій зазначила, що договір про правову допомогу від 30.12.2021 року між нею та засудженим ОСОБА_8 закінчився, а тому, з урахуванням позиції підзахисного, свою апеляційну скаргу захисник просила не розглядати у зв`язку з відмовою він неї (а.с. 35 т.2).

Заслухавши доповідь судді, думки засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_7 , які апеляційні скарги підтримали, просили ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу, якою вирок вирок Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003, скасувати та направити справу на нове досудове слідство з дотриманням прав підозрюваного і обвинуваченого щодо участі захисника, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення апеляційних скарг заперечив, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано.

Відповідно до положень ч.2 ст.459 КПК України нововиявленими обставинами визнаються:

- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

У своїх правових висновках, викладених у постанові від 03.02.2020 (справа № 522/14170/17 провадження № 51-1836кмо19), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

За змістом наведених норм процесуального закону, роль суду при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами зводиться лише до встановлення наявності таких обставин, оцінки їх з точки зору істотності для конкретної справи, їх дослідження та прийняття відповідного рішення. Однак суд не уповноважений збирати докази існування нововиявлених обставин, у тому числі шляхом дачі відповідних судових доручень, лише на підставі припущення сторони кримінального провадження про існування таких обставин та доказів, що їх підтверджують.

Разом з тим, перегляд за нововиявленими обставинами є надзвичайною (екстраординарною) процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, що могли суттєво вплинути на прийняті судові рішення, і внаслідок завершення кримінального провадження, розгляд цих обставин у звичайному порядку кримінального провадження став недоступним.

Як вбачається з матеріалів провадження вироком Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 ОСОБА_8 засуджено за п. п. 1,9 ч.2 ст.115, ч. 1 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою Верховного суду України від 02.09.2003 касаційну скаргу ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Адвокат ОСОБА_9 та засуджений ОСОБА_8 звернулися до Конотопського міськрайонного суду Сумської області із заявами про перегляд вказаного вироку суду за нововиявленими обставинами.

Однак, 13.09.2021 ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області в задоволенні заяв засудженого і захисника було відмовлено, оскільки заявники не навели тих обставин, які б могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин. Суд дійшов висновку, що зазначені заявниками обставини, в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, нововиявленими не являються, а доводи засудженого фактично зводяться до незгоди з вироком суду, що не є підставою для перегляду прийнятого рішення за нововиявленими обставинами, з чим колегія суддів за встановлених обставин, також погоджується.

Як слідує з матеріалів заявники звертались до суду з клопотанням про визнання недопустимими доказів, які покладені в основу вироку від 14.04.2003, яким засуджений ОСОБА_12 , однак, як вказано вище, це не відноситься до завдань суду при розгляді заяв за нововиявленими обставинами, а підлягає вирішенню під час розгляду справи по суті. Як правильно зауважив суд першої інстанції всі докази, в тому числі і вказані заявниками, були предметом судової перевірки.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 459 КПК України нововиявленими обставинами, зокрема, визнається штучне створення або підроблення доказів, завідомо неправдиві показання свідка, на яких ґрунтується вирок.

Належним засобом доказування цих обставин в якості нововиявлених, зважаючи на встановлення кримінальної відповідальності за зазначені діяння, слід вважати процесуальне рішення за наслідками здійснення кримінального провадження, яким би було встановлено відповідні факти. Однак, про такі рішення відомостей заявниками ні суду першої ні апеляційної інстанції не надано.

Як у заявах про перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами так і в апеляційних скаргах засуджений та захисник вели мову про те:

1) що з боку органів досудового розслідування на ОСОБА_8 був тиск, відносно нього застосовувався психологічний примус та незаконні дії;

2) що захисник ОСОБА_10 участь в справі брала безпідставно;

3) що покарання у виді довічного позбавлення волі порушує права ОСОБА_8 , надані йому ст. 3 Конвенції з прав людини;

4) що ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти у зв`язку з закінченням строків давності щодо кримінальної відповідальності.

У відповіль на перші два пункти слід зауважити, що доводи про зловживання з боку органів досудового розслідування, а також про застосування щодо засудженого ОСОБА_8 психологічного примусу, тиску, незаконних дій, пов`язаних з досудовим розслідуванням, не є нововиявленими обставинами, оскільки такі обставини не підтверджені жодними іншими матеріалами, окрім тверджень самого засудженого, а доводи заявників не неправомірність призначення слідчим захисника ОСОБА_10 необгрунтовані, оскільки, як встановлено судом, захисник ОСОБА_10 діяла на підставі ордеру, який міститься в матеріалах справи і її призначення здійснено на підставі і в межах закону, що діяв на час розгляду справи.

Щодо 3 та 4 пунктів, то вони зводяться до незгоди апелянтів з призначеним засудженому покаранням та про підстави для звільнення від його відбування, що в розумінні ч.2 ст.459 КПК України не відносяться до переліку нововиявлених обставин.

Також в апеляційній скарзі засуджений зауважував, що суд першої інстанції його заяву не розглянув, встановлені під час кримінального провадження обставини не дослідив, оцінки їм не надав, не проаналізував доводи про незаконне засудження та про порушення його - засудженого права на захист, до чого колегія суддів відноситься критично, оскільки це не відповідає дійсності. З матеріалів провадження встановлено, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, надав їм оцінку і навів в рішенні відповідні тому мотиви. В суді апеляційної інстанції засуджений також не був позбавлений права надати пояснення щодо підстав незгоди з рішенням суду першої інстанції та був забезпечений захисником.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що засудженим та захисником в апеляційних скаргах не було наведено ані нововиявлених обставин, передбачених ч. 2 ст. 459 КПК України, які можуть стати підставою для скасування вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, ані доводів щодо невідповідності вимогам КПК України оскаржуваної ухвали суду.

Будь-яких порушень з боку місцевого суду при розгляді заяв засудженого і захисника, які б були підставою у відповідності до ст. 409 КПК України для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 13.09.2021 року, якою ОСОБА_8 та захиснику ОСОБА_9 відмовлено в задоволенні заяв, про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 14.04.2003 року, залишити без зміни, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 на цю ухвалу, без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду впродовж 3-х місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4