ВИРОК

Іменем України

19.12.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження №0000362 від 24.10.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, громадянки України, з середню спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, раніше судженої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, порушуючи правовий режим обігу психотропних речовин в Україні, всупереч вимогам ст. ст. 2, 7, 12, 15, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2009 року № 589, 23.10.2023, близько 16:30 год. перебуваючи по вул. Трускавецька, 40 у м. Львові, поблизу гаражного кооперативу «Зоря», знайшла згорток ізоляційної стрічки чорного кольору, у якому знаходився зіп-пакет із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору та усвідомлюючи, що знахідка є психотропною речовиною, обіг якої обмежено, привласнила його поклавши знахідку в перший відділ своєї сумки фіолетового кольору та попрямувала по своїх особистих справах, тим самим придбала та почала зберігати для власного використання без мети збуту.

В подальшому, 23.10.2023 року близько 16:58 год., знаходячись поблизу будинку № 26 по вул. Пулюя у м. Львові, була зупинена працівниками ДОП СДОП ВП ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, а саме капітаном поліції ОСОБА_6 та капітаном поліції ОСОБА_7 .

Підійшовши до ОСОБА_4 працівники поліції представилися, у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію» пред`явили свої службові посвідчення у розгорнутому вигляді та запитали в останньої чи має вона при собі заборонені в обігу речі, на що ОСОБА_4 повідомила, що в неї при собі знаходиться згорток ізоляційної стрічки чорного кольору, у якому знаходився зіп-пакет із вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, зі слів останнього «солі», який вона знайшла поблизу гаражного кооперативу «Зоря», по вул. Трускавецькій, у м. Львові 23.10.2023 року, зберігала без мети збуту, для власного використання та в подальшому добровільно видала його працівникам поліції.

В ході досудового розслідування встановлено, що кристалоподібна речовина білого кольору у вилученому зіп- пакеті є психотропною речовиною, обіг якої обмежено PVP, маса якого в перерахунку на суху речовину становить 0, 2629 грам.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Тобто, ОСОБА_4 вчинила кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.309 КК України, а саме: незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Прокурор звернувся з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

До обвинувального акту долучена письмова заява обвинуваченої ОСОБА_4 , що складена у присутності захисника ОСОБА_5 , відповідно до якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого її кримінальному проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згідна на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою від 14.12.2023 року призначено судовий розгляд у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_4 , яка обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

У судовому засіданні обвинувачена свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнала повністю, щиро розкаявся, пояснення дала аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснила необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просить суворо не карати.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою ОСОБА_4 , її вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, заслухавши пояснення обвинуваченої, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд вважає, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого її кримінального проступку повністю знайшла своє підтвердження та кваліфікується її дії за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення (проступку), дані про особу обвинуваченої: раніше суджена, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, за період проживання скарг від сусідів не поступало, за допомогою до лікаря-психіатра КНП ЛОР «Львівський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» не зверталася та на обліку в КНП ЛОР «Львівської обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» не перебуває; думку прокурора та захисника; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини і щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті злочину та встановлення істини по справі та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_4 судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченій слід призначити в межах санкції статті за якою кваліфіковано злочин у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та запобігання вчиненню нею нових кримінальних правопорушень, при цьому враховуючи обставини вчиненого кримінального проступку, саму особу обвинуваченої та її майновий стан.

Водночас судом установлено, що вироком Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік.

Кримінальний проступок за ч. 1 ст. 309 КК України ОСОБА_4 вчинила 23.10.2023 року, тобто до ухвалення вироку Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2023 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, водночас ч. 1 ст. 70 КК України передбачає, що при сукупності злочинів суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, який викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК: якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Обставин зміни вироку Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2023 року судом не встановлено.

Таким чином, підстав для застосування ч. 4 ст. 70 КК України, з огляду на наявну правовому позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 судом не встановлено, покарання призначені даним вироком та вироком Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2023 року не підлягають поглиненню, частковому чи повному складенню, а кожен вирок слід виконувати самостійно.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 374, 381, 382, 615 КПК України -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі одна тисяча неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000(сімнадцять тисяч) гривень.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 02.11.2023 року, за яким ОСОБА_4 визнано винною за ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк один рік, від відбування якого вона звільнена на підставі ст. 75 КК України з випробуванням, - виконувати самостійно.

Витрати, пов`язані із залученням експерта у зв`язку з проведенням експертизи на суму 956 гривень стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Речовий доказ згідно постанови від 21.06.2023 року про визнання речовим доказом та квитанції №00030297 про отримання на зберігання речових доказів, вилучених(отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження №№0000362 від 24.10.2023 року, а саме: психотропну речовину PVP, масою 0,2629 грама знищити.

Речовий доказ, що знаходяться в камері зберігання речових доказів поліції відповідно до квитанції №001115, а саме: 1 змив зі згортка ізоляційної стрічки, який поміщено в паперовий конверт знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту отримання його копії.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1