Справа №592/2716/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1495/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

03 листопада 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/2716/23 за апеляційними скаргами заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023, за яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Одеської області м. Болград та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника адвоката ОСОБА_12 ,

установила:

В поданих апеляційних скаргах:

- заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_13 просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та виключити з його мотивувальної та резолютивної частин посилання на застосування положень ст. 71 КК, а в іншій частині вирок залишити без змін, оскільки призначене ОСОБА_11 покарання у виді трьох років шести місяців позбавлення волі за викором Ковпаківського районого суду м. Суми від 28.09.2022 вважається повністю відбутим і при засудженні останнього за вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023 ОСОБА_11 не мав не відбутого покарання, тому вимоги ст. 71 КК до нього застосовано безпідставно;

- захисник обвинуваченого ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості і призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки він визнав вину в повному обсязі, розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відсутні скарги за місцем його проживання, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено;

- обвинувачений ОСОБА_14 просить скасувати вирок суду та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК, оскільки він має інвалідність, просить врахувати термін відбування покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.09.2022 у виді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023 ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання: за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років; за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років два місяці. На підставі положень ч. 1, 5 ст. 71 КК за сукупністю вироків, до покарання, призначеного вироком Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023 приєднано частково невідбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.09.2022 у виді одного місяця позбавлення волі, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років три місяці. Обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу ухвалено не змінювати, але не більше ніж до 09.11.2023. Початок строку відбуття покарання ухвалено рахувати з 12.09.2023 і зараховано у строк відбуття покарання період тримання під вартою з 02.02.2023 до 11.09.2023 з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ТзОВ «Подорожник Суми» 1107,19 грн, на користь ТОВ «ТЦ Радіо системи» 7597,00 грн, на користь ТОВ «Вигідна покупка» 384,00 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 3020,48 грн на користь держави за проведення експертиз.

Згідно вироку, ОСОБА_11 03.01.2023 о 12:06 з магазину «ЄВА» ТОВ «РУШ» за адресою: м. Суми, вул. Горького, буд. 41, таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав чоловічу та жіночу туалетну воду загальною вартістю 2821,67 грн. 17.12.2022 о 15:07 ОСОБА_11 з магазину «Аврора» ТОВ «Вигідна покупка» за адресою: м. Суми, вул. Горького, буд. 41 таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав чоловічі гелі для душу на загальну суму 384,00 грн. 03.01.2023 о 16:33 ОСОБА_11 перебуваючи в приміщенні аптеки «Подорожник» ТзОВ «Подорожник Суми» за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, буд. 1 таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав упаковку крему для обличчя вартістю 349,19 грн. 09.01.2023 о 16:08 ОСОБА_11 перебуваючи в приміщенні аптеки «Подорожник» ТзОВ «Подорожник Суми» за адресою: м. Суми, вул. Іллінська, буд. 2 таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав упаковку крему для обличчя вартістю 758,00 грн. 13.01.2023 о 13:03 ОСОБА_11 перебуваючи в приміщенні ТОВ «ТЦ Радіо системи» за адресою: м. Суми, вул. Воскресенська, буд. 3/5 таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав акумулятор марки «Challenger A12-100А» вартістю 7597,00 грн. 25.01.2023 о 14:50 ОСОБА_11 з приміщення перукарні «Експрес» за адресою: м. Суми, вул. Кооперативна, буд. 7 таємно, повторно, в умовах воєнного стану викрав машинку для стрижки ТМ «Oster Professional Products», яка належала ОСОБА_15 вартістю 1954,00 грн. Викрадене майно ОСОБА_11 намагався продати, але був зупинений працівниками поліції.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_10 , яка в повному обсязі підтримала вимоги апеляційної скарги заступника керівника обласної прокуратури та заперечувала проти вимог апеляційної скарги як обвинуваченого, так і захисника, доводи обвинуваченого ОСОБА_11 , який підтримав вимоги апеляційних скарг та доводи захисника ОСОБА_12 , яка підтримала свою апеляційну скаргу та скаргу підзахисного в повному обсязі і заперечувала проти вимог апеляційної скарги заступника керівника обласної прокуратури, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вище апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченого та захисника не оскаржуються.

За встановлених та викладених судом у вироку фактичних обставин кримінального правопорушення дії ОСОБА_11 правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК.

Що стосується доводів апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_12 про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК і призначення більш м`якого покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними і такими, що задоволенню не підлягають, так як вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і не ґрунтуються на вимогах закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Крім того, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчинених останнім кримінальних правопорушень, розмір завданої шкоди, особу винного, який має не зняті та не погашені судимості за вчинення кримінальних правопорушень, в тому числі проти власності, не перебуває на обліку у лікаря нарколога, перебуває під динамічним спостереженням у лікаря психіатра, має незадовільний стан здоров`я, кількість епізодів вчинених кримінальних правопорушень, вартість викраденого майна та заявлені цивільні позови, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання суд першої інстанції не встановив, й дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК, яке є мінімальним для даного виду покарання, та на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. При цьому визначене судом покарання не потягло за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав людини, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Доводи апеляційної скарги як обвинуваченого, так і його захисника про те, що ОСОБА_11 визнав вину в повному обсязі, розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, має незадовільний стан здоров`я, відсутні скарги за місцем його проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, хоча і мають місце, але були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке, як було вказано вище, визначене у мінімальному розмірі для даного виду покарання, передбаченому в санкції ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання за ч. 2 ст. 15 і ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, на які посилаються в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги заступника керівника обласної прокуратури щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_11 покарання та виключення з мотивувальної і резолютивної частин вироку Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023 посилання на застосування положень ст. 71 КК також задоволенню не підлягають, оскільки положеннями ч. 1 ст. 71 КК визначено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_11 раніше судимий:

- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 22.03.2019 за ч. 2 ст. 185 КК, який був змінений ухвалою Сумського апеляційного суду від 01.07.2019 до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік одинадцять місяців (23.06.2020 був звільнений від відбування покарання);

- вироком Зарічного районного суду м. Суми від 05.07.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк один рік вісім місяців (21.10.2022 був звільнений від відбування покарання);

- вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.09.2022 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 і ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ч. 4 ст. 70 КК, який був змінений ухвалою Сумського апеляційного суду від 31.07.2023 до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.09.2023 було задоволено заяву начальника відділу ДУ «Сумський слідчий ізолятор» про уточнення терміну перебування під вартою засудженого ОСОБА_11 за вироками Зарічного районного суду м. Суми від 22.03.2019 та від 05.07.2021 і ухвалене рішення вважати ОСОБА_11 таким що відбув покарання повністю за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 28.09.2022, зміненого ухвалою колегії суддів Сумського апеляційного суду від 31.07.2023. Дане судове рішення набрало законної сили 05.10.2023 після ухвалення вироку Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 12.09.2023 відносно ОСОБА_16 залишити без змін, а апеляційні скарги заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4