Справа №:755/7953/22
Провадження №: 1-кс/755/3910/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в залі суду в м. Києві у відкритому судовому засіданні заяву про самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013, з урахуванням ч. 1 Прикінцевих положень Закону № 1216- VII від 13.05.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 Кримінального кодексу України (справа № 755/7953/22),

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

06 грудня 2023 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 заявив заяву про самовідвід у розгляді кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013, з урахуванням ч. 1 Прикінцевих положень Закону № 1216- VII від 13.05.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 Кримінального кодексу України.

Заява про самовідвід мотивована тим, що вказане кримінальне провадження № 0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 217 КПК України, виділено в окреме провадження із кримінального провадження № 0000020 від 05.02.2014, яке на теперішній час розслідується слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань за фактами неправомірних дій працівників органів внутрішніх справ, прокуратури та суддів щодо учасників мирних акцій протесту у січні-лютому 2014 року у місті Києві, що призвело до необґрунтованого їх затримання, притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжних заходів за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 364, ч. ч. 1-3 ст. 365, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч.1-3 ст. 371, ч.2 ст. 372, ч.1, 2 ст. 375, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 383, ч.12 ст. 384, ч.2 ст. 121 КК України.

На даний час, у рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000020 від 05.02.2014, ряд діючих суддів Дніпровського районного суду м. Києва, зокрема суддя ОСОБА_3 , допитаний як свідок з питань законності дій суддів вказаного суду щодо обрання запобіжних заходів учасникам акцій протесту та іншим громадянам, яких було затримано і доставлено до районних управлінь міліції у вказаний період часу.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 виділено з матеріалів кримінального провадження №0000020.

Вказана обставина у відповідності до вимог ст. 75 КПК України є безумовною підставою для відводу судді від розгляду кримінального провадження № 0000485.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 та просив її задовольнити. Долучив суду документи, які підтверджують обставини, викладені у заяві про самовідвід.

Адвокат ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_4 , будучи повідомленими про день, час та місце розгляду заяви про самовідвід, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Суддя ОСОБА_3 просив розглядати заяву про самовідвід без його участі.

Враховуючи вимоги ст.ст. 22, 26 та 81 КПК України, суд вважає за можливе розглянути заяву про самовідвід судді ОСОБА_3 за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши заяву прокурора про відвід судді, дослідивши додані до неї додатки, заслухавши прокурора, суд, дійшов такого висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва (головуючий суддя ОСОБА_3 ) перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013, з урахуванням ч. 1 Прикінцевих положень Закону № 1216- VII від 13.05.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 Кримінального кодексу України.

З матеріалів, долучених прокурором вбачається, що кримінальне провадження №0000485 від 16.02.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. 217 КПК України, виділено в окреме провадження із кримінального провадження №0000020 від 05.02.2014 року, яке на теперішній час розслідується слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань за фактами неправомірних дій працівників органів внутрішніх справ, прокуратури та суддів щодо учасників мирних акцій протесту у січні-лютому 2014 року у місті Києві, що призвело до необґрунтованого їх затримання, притягнення до кримінальної відповідальності та застосування запобіжних заходів за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1,2 ст. 364, ч. ч. 1-3 ст. 365, ч. ч. 1, 2 ст. 366, ч.1-3 ст. 371, ч.2 ст. 372, ч.1. 2 ст. 375, ч.2 ст. 28, ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 383, ч12 ст. 384, ч.2 ст. 121 КК України.

09 лютого 2017 року суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 був допитаний як свідок у кримінальному провадженні №0000020 від 05.02.2014 року.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Реалізація гарантій незалежності здійснення правосуддя є необхідною передумовою належного виконання судом своїх конституційних функцій щодо забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина (ст. 3, 8, 55 Конституції України).

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» визначені умови виконання професійних обов`язків суддів та правові засоби, за допомогою яких забезпечується реалізація конституційних гарантій незалежності суддів.

Згідно положень ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами йому може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Відвід повинен бути вмотивованим.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відвід як окремий правовий інститут, регламентований КПК України, є засобом усунення чи самоусунення слідчого судді, судді, присяжного або окремих учасників кримінального провадження від участі в досудовому розслідуванні та судовому провадженні за наявності передбачених обставин, що викликають сумнів у їх об`єктивності та неупередженості (див. постанову третьої судової палати касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17.01.2022 у справі № 373/2562/15-к).

Тобто, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. При цьому, безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мироненко і Мартенко проти України" (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі "Фельдман проти України" Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді.

Відповідно до «Бангалорських принципів поведінки судді», схвалених резолюцією 2006/23 Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Згідно з п. 12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень, у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Відповідно до п. 26 рішення Європейського суду з прав людини «ДеКуббер проти Бельгії» (Заява № 9186/80) від 26 жовтня 1984 р., «правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться», тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

Вказаного стандарту (правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться) досягти не вдасться у цій справі в силу описаних судом обставин. У той час, як Європейський суд з прав людини наголосив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди (Hauschildt Case, заява № 11/1987/134/188, § 48).

На необхідність заміни судді з метою усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості судді вказує і Верховний суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у постанові від 10.01.2018, зазначаючи, що це сприятиме зміцненню та підтримці довіри суспільства до судової влади, та Апеляційний суд м. Києва у справах № 760/298/18, № 760/12238/17, № 757/70924/17-к, № 761/12479/17, указуючи, що це дасть змогу забезпечити усунення у стороннього спостерігача сумнівів у неупередженості суддів, а також, сприятиме підтримці до зростання довіри представників юридичної професії і сторін у справі до об`єктивності суддів та судових органів.

Аналізуючи в сукупності дані викладені у заяві про самовідвід судді, суд приходить до висновку, що зазначені суддею мотиви свідчать про наявність обставин, які обґрунтовано можуть викликати сумніви у сторін кримінального провадження щодо об`єктивності та неупередженості судді під час розгляду вказаного кримінального провадження.

З метою недопущення недовіри сторін у сприйнятті справедливості судового рішення заява про самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

За таких обставин, керуючись вимогами ст. 75, 80-82, 369, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

заяву про самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013, з урахуванням ч. 1 Прикінцевих положень Закону № 1216- VII від 13.05.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 Кримінального кодексу України (справа № 755/7953/22) - задовольнити.

Відвести суддю Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000485 від 16.02.2016 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 364 (в редакції із змінами, внесеними згідно із Законом № 222-VII від 18.04.2013, з урахуванням ч. 1 Прикінцевих положень Закону № 1216- VII від 13.05.2014), ч. 2 ст. 28, ч. 3 ст. 371, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 28 ст. 340 Кримінального кодексу України (справа № 755/7953/22).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1