Справа № 344/1880/24
Провадження № 1-кс/344/944/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002741 від 25.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_7 звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено прокурором ОСОБА_3 , в якому просить застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що протягом 2022-2024 років ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою групою осіб із ОСОБА_5 , ОСОБА_9 та невстановленими слідство особами, повторно, після зламу сторінок в соціальних мережах, шляхом розсилки смс-повідомлень через додатки до соцмереж, під видуманим приводом позики коштів, незаконно заволодівали та заволодівають коштами потерпілих.

В подальшому, вказані особи після кожного заволодіння грошовими коштами потерпілих, кілька разів здійснювали їх перерахунки між власними банківськими картками різних банківських установ, після чого проводили їх зняття в банківських терміналах на території Івано-Франківської області.

У вчиненні зазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Оріхів, Оріхівського р-ну, Запорізької області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , українка, громадянка України, непрацююча, неодружена, раніше не судима.

01 лютого 2024 року, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_5 повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: протоколами допитів потерпілих, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколами тимчасового доступу до речей і документів, протоколами огляду предметів та документів та іншими матеріалами в їх сукупності.

Злочини, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких, за вчинення яких, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років.

У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Харті проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Матеріали кримінального провадження дають підстави вважати підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочинів обґрунтованою, а обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність її вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, що не виключає можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу. Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- п. 1 - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки підозрювана є жителькою іншої області та приїхала у м. Івано-Франківськ з метою здійснення злочинної діяльності, а також усвідомлює про неминучість покарання за вчинення тяжких злочинів у вигляді позбавлення волі строком до восьми років;

- п. 3 - незаконно впливати на потерпілих у кримінальному провадженні, так як йому можуть бути відомі їхні анкетні дані та він може змушувати їх змінити свої покази на неправдиві з метою уникнення від кримінальної відповідальності за вчинені злочини;

- п. 4 - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки на цей час не встановлено повне коло осіб, що причетні до вчинення вказаних злочинів, а тому ОСОБА_5 може вчинити дії, щодо повідомлення таких осіб про обставини справи і таким чином перешкоджати встановленню всіх обставин кримінального провадження;

п. 5 - можливість вчинити інші кримінальні правопорушення, оскільки ОСОБА_5 не працює, що свідчить про відсутність постійного джерела доходів.

Враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, а тому застосування до нього іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

З правового аналізу положень КПК України вбачається, що Закон не вимагає доказування того, що особа, якщо їй не буде обрано або продовжено запобіжний захід, ухилятиметься від слідства та суду, чи від виконання процесуальних рішень. В Законі йдеться про наявність ризиків, які дають підстави вважати, що ця особа може порушити процесуальні обов`язки чи проявити неправильну процесуальну поведінку, тобто йдеться про обґрунтовану підозру в тому.

Відтак у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваної ОСОБА_5 інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задоволити та застосувати до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у максимальному розмір. Просив врахувати, що кримінальні правопорушення, в яких підозрюється ОСОБА_5 вчинено з використанням електронно-обчислювальної техніки. Також після проведення сьогодні обшуків за місцем проживання ОСОБА_5 є підстави вважати, що остання може бути причетною до інших кримінальних правопорушень.

Слідчий клопотання підтримав, просив задоволити.

Захисник у судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання. Зазначив, що прокурором не підтверджено та не доведено наявність ризиків, вказаних у клопотанні. Вважає, що не має ризиків. Підозрювана немає наміру ухилятися від слідства та суду не має; вину визнає. Готова співпрацювати із слідством. Просив врахувати, що підозрювана раніше не судима, має як зареєстроване місце проживання, так і орендоване місце проживання м. Івано-Франківську. Просив застосувати до підзахисної запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Підозрювана просила обрати їй запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Розкаюється у вчиненому, готова співпрацювати зі слідством. Вказала, що з серпня 2023 року на підставі договору оренди проживає у АДРЕСА_2 . Батьки проживають у Запоріжжі. Буде вживати всі можливі дії для того щоб стати на шлях виправлення; буде працювати, щоб отримувати законні джерела доходу.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим відділом Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002741 від 25.08.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

01 лютого 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання : протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 29.08.2023, протокол огляду предметів та документів від 29.01.2024, протоколи за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, протоколи допиту потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 09.12.2023, ОСОБА_15 від 14.11.2023, ОСОБА_16 від 15.12.2023, ОСОБА_17 від 22.12.2023, ОСОБА_18 від 06.12.2023, ОСОБА_19 від 19.12.2023, протоколи огляду предметів та документів,.

Разом з тим, питання доведеності чи недоведеності вини у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому можливому майбутньому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, що стосується показів свідків.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно, ставити під сумнів як кваліфікацію дій підозрюваного, так і обґрунтованість самої підозри на даному етапі розслідування за даних умов, підстав не має.

Докази зібрані під час досудового розслідування, які вивчені слідчим суддею надають можливість пересвідчитись у достовірності припущень слідчого на вказаній стадії кримінального процесу.

Враховуючи конкретні обставини вчинення даних кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , вагомість доказів наявності обґрунтованої підозри, які поза розумним сумнівом свідчать про причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваної, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваної слід вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

Слідчий суддя в сукупності бере до уваги особу підозрюваної: є молодого віку (повних 20 років); раніше не судима, має місце проживання ( орендує квартиру у м. Івано-Франківську, договір оренди вилучено слідчим), місце реєстрації, соціальних зв`язків, одружена ( зі слів).

У той же час, прокурором лишедоведено наявність певного ступеню ризиків, які дають підстави вважати, що підозрювана може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає недоведеним, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено лише обставини встановлені в п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Небезпека переховування обвинуваченого (підозрюваного) не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання повинен враховувати в сукупності всі наявні обставини даного провадження і не зважати лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, та констатує, що під час розгляду даного клопотання по суті встановлено обставини, котрі дають підстави для обрання м`якшого запобіжного заходу підозрюваній, і які не виправдовують тримання підозрюваної під вартою.

Слідчий суддя особливо наголошує, що сама по собі тяжкість злочину та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній в разі доведення її вини, не є основним критерієм застосування запобіжного заходу.

У той же час слідчий суддя вважає, що на даний час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш обтяжливого запобіжного заходу, в даному конкретному випадку є недоцільним, а тому, враховуючи молодий вік та особу підозрюваної, яка раніше не судима, позицію підозрюваної у судовому засіданні, визнання вини щодо участі в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, добровільне з`явлення до слідчого судді, слідчий суддя, вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування на даний час можливо і без тимчасової її ізоляції від суспільства в умовах позбавлення волі.

Так, згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрювану обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Що стосується можливості застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді застави, при відсутності особистого джерела доходу, виключає таку можливість.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України більш м`яким запобіжним заходом є цілодобовий домашній арешт, який згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Крім цього, ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрювану.

Отже, враховуючи вищенаведене, слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з використанням електронних засобів контролю, з покладенням на неї додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження і не перешкоджатиме досягненню його мети.

Хоча домашній арешт накладатиме на підозрювану менше обмежень та менший рівень страждання та труднощів, ніж звичайне тримання під вартою в установі виконання покарань, він все одно становить собою позбавлення свободи у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до практики ЄСПЛ, і на даному етапі досудового розслідування цілодобовий домашній арешт, на думку слідчого судді, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та нівелювати встановлені ризики, а відтак і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

На переконання слідчого судді такий запобіжний захід надасть змогу забезпечити адекватне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до підозрюваної більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування.

Частиною 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Керуючись ст.ст. 176-179, 194, 309 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

У застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 31 березня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки на строк до 31 березня 2024 року включно:

- не відлучатись із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілими, свідками та іншими підозрюваними в даному кримінальному провадженні в будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу інтернет, іншими засобами) ; за вилюченням процесуальних дій у кримінальному провадження та з дозволу слідчого, прокурора та суду;

- носити електронний засіб контролю;

- залишити, зданий на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді діє до 31 березня 2024 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_7 .

Роз`яснити виконавцям, що навмисне невиконання службовою особою ухвали суду або здійснення перешкод їх виконання тягне кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України.

Роз`яснити підозрюваній, що у випадку необхідності залишити житло вона має отримати відповідний дозвіл слідчого, прокурора або суду. В іншому випадку це буде вважатися порушенням умов дотримання запобіжного заходу та може бути підставою для ініціювання питання слідчим чи прокурором щодо його зміни на інший, більш суворий.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 02.02.2024.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1