Справа № 591/269/16-к
Провадження № 1-кп/591/12/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 грудня 2023 року Зарічний районний суд м. Суми в складі головуючого судді - ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні питання звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 від відповідальності за ст.49 КК України та закриття кримінального провадження №0006970,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0006970 від 24.12.2015 року, у якому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України.

У судовому засіданні на обговорення було поставлення питання щодо закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України.

Обвинувачений погодився на закриття кримінального провадження з вказаних підстав. При цьому, зазначив, що йому зрозумілі роз`яснені судом суть і наслідки такого звільнення від відповідальності, а саме: що звільнення від кримінальної відповідальності не свідчить про його виправдання або визнання невинуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, що, будучи звільненим від кримінальної відповідальності він вважатиметься таким, що не має судимості, і що вказана обставина закриття провадження є нереабілітуючою.

Прокурор не заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 , так як строки, визначені ч.1 ст. 49 КК України вже спливли.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали, дійшов таких висновків.

21.01.2016 року в провадження Зарічного районного суду м. Суми надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0006970, у якому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, а саме те, що останній з 24.09.2015 станом на 12.01.2016 включно відпрацював лише 28 годин громадських робіт з призначених йому Зарічним районним судом м. Суми 150 годин громадських робіт та систематично пропускав відпрацювання громадських робіт. Залишилось невідпрацьованими 122 години громадських робіт.

У вказаному кримінальному провадженні 11.02.2016 було постановлено вирок, який ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31.05.2016 було скасовано, а в кримінальному провадженні було призначено новий розгляд у суді першої інстанції.

03.06.2016 у кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 23 червня 2016 року було призначено відкрите судове засідання. В подальшому кримінальне провадження №0006970 неодноразово зупинялось у зв`язку із розшуком обвинуваченого. Та було поновлено ухвалою Зарічного районного суду м.Суми від 10 жовтня 2023 року.

При цьому, з 1 липня 2020 року набув чинності закон про кримінальні проступки (Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VIII від 22.11.2018).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч.1 ст.5 КК України).

Таким чином, інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.389 КК України, відповідно до ст.12 КК України (в редакції Закону №2617- VIII) визначено як кримінальний проступок.

Статтею 49 КК встановлені строки давності, які за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним.

Відповідно до п. 1. ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минул о два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

При цьому, ч.2 ст.49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Велика Палата Верховного суду у Постанові від 02 лютого 2023 року відступила від правового висновку Об`єднаної палати, викладеного нею в постанові від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19 (провадження № 51-5464кмо20) та зазначила, що друге речення наведеної вище частини статті не містить прямої вказівки щодо строків давності, на які необхідно орієнтуватись після відновлення їх перебігу. Недостатня визначеність формулювання частини другої статті 49 КК зумовлює суперечливе розуміння змісту правової норми і викликає питання - розглядати наведені у третьому реченні загальні строки як: 1) такі, що беззастережно застосовуються замість передбачених у частині першій статті 49 КК диференційованих строків в усіх випадках ухилення особи від досудового розслідування або суду і наступного з`явлення її з зізнанням або затримання; 2) альтернативні, тобто такі, що не виключають застосування диференційованих строків і замінюють їх лише в окремих випадках (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26кс22).

Другий варіант передбачає пріоритетність вибору того різновиду строків, який є сприятливішим для особи під час вирішення питання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Реалізація принципу гуманізму під час тлумачення і застосування конкретного положення закону про кримінальну відповідальність здійснюється за правилом: якщо відповідне положення містить елемент невизначеності і вона не може бути усунута з урахуванням інших конкретних чи загальних положень, таке положення має застосовуватись за найбільш сприятливим для особи варіантом з усіх можливих. Формально-логічний і лексичний аналіз змісту частини другої статті 49 КК дає підстави для висновку, що використані в першому і другому реченнях слова «зупиняється» і «відновлюється» стосуються строків, зазначених у частині першій, тобто диференційованих.

Велика Палата вважає, що встановлені частиною другою статті 49 КК загальні строки мають преклюзивний характер і спрямовані на недопущення застосування щодо людини заходів кримінальної репресії через нерозумно тривалі проміжки часу. Адже в іншому разі зупинення диференційованих строків у випадках, коли підозрюваний, обвинувачений переховується від розслідування та суду впродовж багатьох років, продовжувало б їх на необмежений час з можливістю покарання особи за кримінальні правопорушення, вчинені в далекому минулому, впродовж усього життя - як тільки вона потрапить у поле зору правоохоронних органів.

Сам по собі факт ухилення від розслідування та суду не є кримінально караним діянням. Однак у разі беззастережної заміни передбачених частиною першою статті 49 КК строків загальними з огляду на сам лише факт такого ухилення, незалежно від тривалості, особа в усякому разі опиниться в гіршому становищі порівняно з тією, котра до спливу диференційованих строків вчинить навіть низку нових злочинів, у тому числі тяжких. Зазначене є очевидно несумісним зі справедливістю як властивістю права, що вимагає співмірності юридичних наслідків протиправних дій їх соціальній небезпечності.

У тексті частини другої статті 49 КК всі три речення нерозривно пов`язані між собою. Зв`язуючою ланкою є зміст першого: факт ухилення особи від розслідування та суду і його правовий наслідок у виді зупинення строку давності. У другому реченні передбачено загальне правило, відповідно до якого після з`явлення з зізнанням або затримання особи диференційований строк давності відновлюється. У третьому реченні, що встановлює присічні строки, словосполучення «у цьому разі» перебуває у змістовому зв`язку як з першим, так і з другим реченнями, і стосується двох альтернативних ситуацій. У поєднанні з першим реченням це словосполучення означає: якщо особа не буде затримана і не з`явиться взагалі, то перебіг давності буде зупинений до спливу загальних строків, а після їх закінчення винний підлягатиме звільненню від кримінальної відповідальності. У взаємозв`язку третього речення з другим словосполучення «у цьому разі» ілюструє ситуацію, коли особа з`явиться або буде затримана, проте кримінальне провадження не завершиться до спливу загальних строків, що також зумовлює звільнення від кримінальної відповідальності за давністю.

З огляду на викладене Велика Палата вважає, що особа, котра ухилялася від досудового розслідування або суду, підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованих строків, передбачених частиною першою статті 49 КК, подовжених на час ухилення. Встановлені частиною другою цієї статті загальні строки повинні застосовуватися лише в разі, якщо вони сплинули на час розгляду справи судом, тобто минуло більш як п`ять років з дня вчинення кримінального проступку і понад п`ятнадцять років з дня вчинення злочину.

Таким чином, враховуючи позицію обвинуваченого про те, що він не заперечує щодо закриття кримінального провадження, розуміючи наслідки такого закриття, беручи до уваги, що з моменту вчинення кримінальних правопорушень минули строки, визначені ч.2 ст.49 КК України, на переконання суду, на даний час є передбачені чинним законодавством умови та підстави для звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Згідно положень ч.4 ст.286 та ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та своєю ухвалою закриває кримінальне провадження і звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлені підстави визначені ст.49 КК України, то обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження №0006970- закрити.

На підставі викладеного, керуючись ст.49 КК України, ст.ст. 284,286,288,372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.389 КК України, звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження №0006970 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 України, - закрити.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Зарічний районний суд м.Суми.

Суддя ОСОБА_1