Номер провадження 1-кп/243/376/2023
Номер справи 243/2219/21
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» листопада 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області, у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

- секретаря судового засідання ОСОБА_2

- прокурора ОСОБА_3

- потерпілої ОСОБА_4

- представника потерпілої адвоката ОСОБА_5

- обвинуваченої ОСОБА_6

- захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує функціонування електронного судочинства в Україні, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, продовженням строку дії воєнного стану в Україні, відповідно до Рішення зборів суддів Слов`янського міськрайонного суду Донецької області № 6 від 05 травня 2022 року поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі Наказу № 29-к «Про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області» від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження за № 0000033, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 січня 2021 року з Обвинувальним актом та додатками, яке надійшло з Слов`янської окружної прокуратури Донецької області 09 березня 2021 року по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, українки, громадянки України, з вищою освітою, одружену, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні немає, інвалідом не являється,ФОП « ОСОБА_9 » перукарські послуги, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2021 року приблизно о 12 годині 30 хвилин, водій ОСОБА_6 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним, належним їй автомобілем марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалася в районі будинку №128 по проїзній частині вул.. Свободи, зі сторони вул. Сучасна у напрямку вул. Торська м. Слов`янська, Донецької області, всупереч вимог п.12.4; п. 12.9 «б»; п. 12.3 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, згідно з якими:

12.4 У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

12.9 «б» Водієві забороняється:

«б» перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6, та 12.7 на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» 30.3 цих Правил:

12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Діючи необережно проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо транспортної події, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не забезпечила безпечний рух, не врахувала дорожню обстановку, не переконалася, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, скоїла зіткнення передньою правою частиною кузова керованого автомобіля з задньою частиною велосипеда дорожнього жіночого, сірого кольору, під керуванням водія ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася у попутному напрямку, біля правого, по ходу руху автомобіля марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , краю проїзної частини дороги вул.. Свободи зі сторони вул. Сучасна у напрямку вул. Торська, м. Слов`янська, Донецької області.

Внаслідок дорожньо транспортної події водію велосипеда дорожнього жіночого, сірого кольору, ОСОБА_4 заподіяно закритий перелом тіла та бокової маси зліва 3-го крижового хребця, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як потребуючи для свого загоєння термін понад 21-ї доби.

Допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України знаходились в прямому причинно наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо транспортної події та настанням суспільно небезпечних наслідків.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення обвинувачена ОСОБА_6 викривається наступними доказами.

Під час судового розгляду, обвинувачена ОСОБА_6 після роз`яснення суті обвинувачення, визнала себе повністю винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України та суду пояснила, що цивільний позов визнає частково. 30 січня 2021року вдень вона рухалась на своєму автомобілі марки «CHEVROLET-EPICA», з державними реєстраційними номерними знаками НОМЕР_2 -ІТ по проїзній частині вулиці Свободи зі сторони вулиці Сучасної у напрямку вулиці Торської м. Слов`янська. Погода була поганою, йшов дощ зі снігом, видимість була середньою. Потерпілу вона не бачила, відчула удар, після цього одразу зупинилася, вийшла з авто і побачила, що на дорозі лежить жінка поруч з велосипедом, тоді вона зрозуміла, що сталося зіткнення велосипеда з її автомобілем, самого механізму ДТП вона не бачила і не може пояснити. Вона не надавала медичну допомогу цій потерпілій жінці, її прізвище їй відомо, це ОСОБА_4 , тому, що вона не лікар, а також поруч були інші люди, вона зрозуміла з їхніх слів, що хтось викликав «Швидку». В момент зіткнення вона перебувала одна в автомобілі, алкоголь не вживала. Їй відомо, що відносно неї за ст.130 ч1 КУПаП, саме за ці події, тобто керування 30 січня 2021року в стані алкогольного сп`яніння судом було прийнято рішення про позбавлення її права керування автомобілем терміном на один рік, чому так сталося вона пояснити не може.

Потерпілій ОСОБА_4 шкоду вона не відшкодовувала зовсім, тому що вона одразу просила суму дуже велику, а в неї не було грошей. Цивільний позов визнає частково в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) моральної шкоди, матеріальну не визнаю зовсім, тому, що немає ніяких доказів її спричинення. Витрати на адвоката також не визнає.

Показання обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

За правилами ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

У п.274 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Нечипорук і Йонкало проти України зазначено: якість доказів також береться до уваги, а також те, чи породжують обставини, за яких вони були здобуті, будь-які сумніви щодо їхньої надійності й точності.

За змістом ст.ст. 21, 22, 30 КПК України у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється судом на основі змагальності, безпосередності дослідження судом показань, речей та документів. Державне обвинувачення в суді підтримує прокурор, захист обвинуваченого здійснює він сам і його захисник, а функція розгляду справи покладається на суд. При цьому суд, зберігаючи незалежність, неупередженість і об`єктивність, створює необхідні умови для виконання учасниками їх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав.

Статтею 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Крім цього, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення, але він не може тлумачитись як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент (довід). Об`єм цього обов`язку може змінюватись залежно від природи рішення.

Суд обґрунтовує вирок виключно на доказах, розглянутих у судовому засіданні. За допомогою дослідження на суді всіх доказів відбувається і формування внутрішнього суддівського переконання про винність або невинність обвинуваченого.

Доказування - це єдиний спосіб встановлення об`єктивної істини в кримінальному судочинстві. Поки не доведені обставини скоєння злочину, не можна сказати, що вони були, мали місце насправді.

З приводу того, що доведення є єдиним способом для встановлення істини у Кримінальному процесуальному кодексі України вказано: "Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановляється лише при умові, коли в ході судового розгляду винність підсудного у вчиненні злочину доведена».

«Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону «( Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 761/43930/17).

Потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що 30 січня 2021 року приблизно о 12-13 годині вона їхала на приналежному їй велосипеді на ринок за продуктами харчування. На вулиці було волого, дорога була асфальт. Вона їхала по правій стороні дороги, на відстані 20-25 метрів від бардюра. Вона не чула ніякого звукового сигналу, все трапилося раптово. Марку автомобіля і колір вона не пам`ятає, але пам`ятає, що автомобіль був темний. Вона їхала і відчула удар, нібито з під неї вибили велосипед. Також впали коробки, які були на багажнику велосипеда. Коли вона впала, машина, яка її вдарила, поїхала. Потім автомобіль повернувся і з нього вийшла обвинувачена і сказала їй підніматися. Після чого обвинувачена стала висловлюватися на її адресу нецензурною лайкою, кричала. Обвинувачена знаходилася в стані алкогольного сп`яніння, це було видно, оскільки вона поводила себе і розмовляла неадекватно. Обвинувачена не намагалася надати їй первинну медичну допомогу, взагалі допомогти. Вона намагалася сісти в автомобіль і поїхати з місця ДТП, але люди почали кричати і перешкоджали їй сісти в автомобіль, намагалися її затримати. Викликали «Швидку допомогу», яка її доставила до травматологічного відділення, де вона потім перебувала і проходила лікування. Працівників поліції вона не дочекалася в той день. Вона знаходилася на лікуванні в лікарні близько двадцяти днів, потім її привезли додому, де вона лікувалася. Лікувалася приблизно більше трьох місяців. Вона взагалі не могла рухатися, не могла себе обслуговувати. До неї приходила стороння жінка, яка її годувала і доглядала за нею. Вона була нерухома до травня місяця 2021 року, а потім почала ходити з милицями. Доктор для обстеження приїздив до неї додому. За цей час обвинувачена жодного разу їй не зателефонувала, не зустрілася з нею, не поцікавилася станом її здоров`я і не надала ніякої матеріальної допомоги. На теперішній час матеріальна і моральна шкода їй не відшкодовані. Вона мешкає одна, і на момент ДТП також мешкала одна. В період своєї хвороби змушена була просити людей, щоб вони допомагали їй по господарству. До теперішнього часу у неї болить те місце, де був перелом. Просить покарати обвинувачену по закону, але суворо. Вона підтримує свої позовні вимоги в частині стягнення з обвинуваченої на її користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 49000 грн, але вона не може надати докази понесених витрат у розмірі 8200 грн на придбання ліків та товарів медичного призначення, оскільки це все купувалося в різних аптеках і жодних документів у неї немає. Також вона не може надати докази, що велосипед, на якому вона їхала 30 січня 2021 року пошкоджено при ДТП і його вартість складає 5000 грн. Також вона не може надати суду докази вартості одягу куртки, брюк та мобільного телефону, сумки, а також докази, що в результаті ДТП ці речі було знищено. Не може на теперішній час підтвердити витрати по доглядальниці на суму 7000 грн та витрати на масаж в сумі 2100 грн. До ДТП вона працювала, з нею було укладено трудовий договір, а через ДТП вона втратила працездатність і була змушена звільнитися 15 лютого 2021 року і залишилися без засобів існування, оскільки втратила роботу. Тимчасово на чотири місяці втратила працездатність і вважає, що обвинувачена повинна їй відшкодувати мінімальну заробітну плату за чотири місяці, що складає 24000 грн.

Їй неправомірними діями обвинуваченої також спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 100000 грн. У неї в результаті ДТП було пошкоджено здоров`я і до теперішнього часу вона відчуває біль в місці перелому. В результаті ДТП вона була позбавлена нормального життя, відчувала постійний біль. Вона втратила роботу. Дуже обурена поведінкою обвинуваченої, яка навіть не поцікавилась станом її здоров`я. У неї змінився уклад її життя, на теперішній час відсутні грошові кошти для продовження лікування і підтримувати своє здоров`я. За станом здоров`я вона вже не може працювати і отримувати грошові кошти.

Також вона витратила на юридичну допомогу 10000 грн, що підтверджується доданими документами і просить ці витрати також стягнути з обвинуваченої на її користь.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що з обвинуваченою вона не знайома, але бачила її 30 січня 2021 року при ДТП, як водія автомобіля марки «CHEVROLET-EPICA» чорного кольору. Вона була очевидцем ДТП 30 січня 2021 року. В той день приблизно біля 12 години 00 хвилин вона їхала в таксі з центра м. Слов`янська до мікрорайону «Хімік», де вона мешкає. Коли проїхали перший мост назустріч їм рухався велосипед, на якому їхала жінка похилого віку. Позаду неї рухався автомобіль марки «CHEVROLET-EPICA» чорного кольору. Велосипедист рухався по зустрічній їм полосі вздовж узбіччя дороги. Швидкість автомобіля марки «CHEVROLET-EPICA» чорного кольору була дуже велика, але яка точно, вона повідомити не може. Коли автомобіль наблизився до велосипедиста, намагався об`їхати велосипедиста, але водію автомобіля це не вдалося і водій передньою частиною автомобіля збила велосипедиста. Автомобіль врізався у велосипедиста, від чого велосипедист разом з велосипедом підскочили, а потім впали. Автомобіль марки «CHEVROLET-EPICA» чорного кольору не зупинився і поїхав далі. Таксі, в якому вона їхала, зупинилося, вона вискочила з автомобіля і побігла через дорогу до потерпілої. Жінка, яка була на велосипеді, лежала на боку, велосипед лежав трохи далі від неї і був погнутий. В цей час до них підійшли ще люди, які також були свідками ДТП, але вона цих людей не знає. Потерпіла знаходилася в свідомості і стогнала від болю. Піднімати потерпілу вони не стали, думали, що там може бути сильна травма і щоб їй не нашкодити. Потерпіла сильно кричала від болю, але які у неї були тіесні ушкодження, вона не знає.Вона зі свого мобільного телефону почала викликати «Швидку допомогу». Все це відбулося за п`ять хвилин. Після цього на місце ДТП повернувся автомобіль марки «CHEVROLET-EPICA» чорного кольору, за кермом якого була обвинувачена, а поряд з нею в автомобілі находився чоловік на пасажирському сидінні. Коли обвинувачена вийшла з автомобіля, стала поводити себе досить неадекватно, від неї тхнуло алкоголем, по її манері рухатися було видно, що вона знаходиться в сильному алкогольному сп`янінні, її мова була не зв`язна. Обвинувачена сказала, що потерпіла жива і їй не зрозуміло, що від неї хочуть. Вона не підходила до потерпілої, не цікавилася її станом. Вона особисто підходила до обвинуваченої на відстань витягнутої руки, щоб зрозуміти поведінку обвинуваченої. Після чого намагалася повторно покинути місце ДТП, але чоловіки не дали їй поїхати, забрали у неї ключі від автомобіля. Потім приїхала «Швидка допомога» і працівники поліції, «Швидка допомога» забрала потерпілу, а вона дала свідчення працівникам поліції.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що з обвинуваченою вона особисто не знайома, бачила її 30 січня 2021 року при ДТП. 30 січня 2021 року приблизно об 11 годині 55 хвилин вона на таксі рухалася з с. Черевківка до центру міста Слов`янська. З правої сторони, на узбіччі вона побачила, що лежить жінка, а поряд поламаний велосипед. Вона вийшла з автомобіля, побачила, що на дорозі лежить жінка, поряд велосипед, а поряд стоїть дівчина. Ця дівчина їй розповіла, що жінку похилого віку збила машина і поїхала з місця ДТП. Вона намагалася з мобільного телефону викликати Швидку допомогу, але в неї нічого не вийшло. Всі це відбувалося 5-7 хвилин. Потім повернувся автомобіль чорного кольору і зупинився зі сторони, де саме трапилося ДТП, Це був автомобіль марки «CHEVROLET-EPICA» чорного кольору. З пасажирського сидіння вийшов чоловік, який був у стані алкогольного сп`яніння, водій автомобіля - ОСОБА_6 також була у стані алкогольного сп`яніння, поводила себе неадекватно. ОСОБА_6 не намагалася підійти до потерпілої, не цікавилася станом її здоров`я, хоча потерпіла казала, що відчуває біль. ОСОБА_6 намагалася покинути місця ДТП, але чоловіки забрали у неї ключі від автомобіля. Вона відчувала від обвинуваченої запах алкоголю. Коли приїхали працівники поліції, вона надала їм свої свідчення.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що знайомий з обвинуваченою ОСОБА_6 , познайомився приблизно два роки тому. Зустрілися в м. Слов`янську, в той день вживали спиртні напої. Після вживання алкогольних напоїв ОСОБА_6 керувала транспортним засобом автомобілем. ДТП сталася приблизно о 12 годині, точно день не пам`ятає. Він ночував у ОСОБА_6 , зранку він вживав спиртні напої. Чи вживала спиртні напої в той день ОСОБА_6 він не пам`ятає, але на момент ДТП вона була випивши, оскільки перед цим вони вживали спиртні напої. В той день вони поїхали до м. Краматорська, а коли поверталися і повернули вже на дорогу до центру міста Слов`янська, сталася ДТП. ОСОБА_6 була за кермом і правою частиною автомобіля збила потерпілу велосипедиста. Він знаходився на передньому сидінні. Після того, як ОСОБА_6 збила велосипедиста, вона не зупинилася, продовжила рух автомобіля і поїхала далі. Заїхали в приватний сектор, ОСОБА_6 зупинила автомобіль і він порадив їй повернутися, оскільки вона вчинила ДТП, збила людину. Вони повернулися на місце ДТП, він вийшов з автомобіля, а ОСОБА_6 , як він пам`ятає, весь час знаходилась в автомобілі до приїзду «Швидкою допомоги» та поліції. На момент ДТП ОСОБА_6 була випивши, вона не підходила до потерпілої і не цікавилася станом її здоров`я.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченою, показань потерпілої та свідків провина обвинуваченої ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме:

Так, з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження № 0000033 було зареєстровано 30 січня 2021 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, що давало право з цього моменту проводити слідчі та процесуальні дії ( том 1 а.п. 70).

Із Протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 30 січня 2021 року вбачається, що місцем дорожньо-транспортної пригоди є проїзна частина біля будинку № 128 по вул. Свободи зі сторони вул. Сучасна в напрямку вул. Торська м. Слов`янська Донецької області. Складено Схему до Протоколу огляду місця дорожньо транспортної пригоди ( том 1 а.п. 71-80).

Із Протоколу огляду транспортного засобу від 05 лютого 2021 року вбачається, що предметом огляду є автомобіль марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 та зафіксовано технічний стан автомобіля ( том 1 а.п.88-90).

Із Протоколу огляду транспортного засобу від 05 лютого 2021 року вбачається, що предметом огляду є велосипед дорожній жіночій, сірого кольору, який належить ОСОБА_4 та зафіксовано технічний стан велосипеда ( том 1 а.п.91-93).

Із Висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/965-ІТ від 16 лютого 2021 року вбачається, що « Рульове управління автомобіля марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , безпосередньо перед подією дорожньо транспортної пригоди, що настала знаходилося в працездатному стані і виконувало покладені на нього функції. Ходова частина автомобіля марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , безпосередньо перед подією дорожньо транспортної пригоди, що настала, знаходилася в працездатному стані і виконувала покладені на неї функції. Гальмівна система автомобіля марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , безпосередньо перед подією дорожньо транспортної пригоди, що настала, знаходилася в працездатному стані і виконувала покладені на неї функції. З технічної точки зору, до моменту виникнення даної дорожньо транспортної події, технічні системи автомобіля марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та їх елементи, які могли вплинути на керованість та курсову стійкість автомобіля марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані і виконували покладені на них функції» ( том 1 а.п. 99-108);

Із Висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/961-ІТ від 16 лютого 2021 року вбачається, що « Рульове управління велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору без реєстраційного номеру, безпосередньо перед подією дорожньо транспортної пригоди, що настала, знаходилося в працездатному стані і виконувало покладені на нього функції. Ходова частина велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору без реєстраційного номеру, безпосередньо перед подією дорожньо транспортної пригоди, що настала, знаходилася в працездатному стані і виконувала покладені на неї функції; Гальмівна система велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору без реєстраційного номеру, безпосередньо перед подією дорожньо транспортної пригоди, що настала, знаходилася в працездатному стані і виконувала покладені на неї функції. З технічної точки зору, до моменту виникнення даної дорожньо транспортної події, технічні системи велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору без реєстраційного номеру та їх елементи, які могли вплинути на керованість та курсову стійкість велосипеда, знаходилися в працездатному стані і виконували покладені на них функції». ( том 1 а.п. 111-120);

Із Висновку судової транспортно трасологічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/962-ІТ від 16 лютого 2021 року вбачається, що « В момент первинного контакту, автомобіль CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і велосипед дорожній жіночий сірого кольору, розташовувалися між собою таким чином, що передня права частина кузова автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилася напроти задньої частини велосипеду дорожнього жіночого сірого кольору, при цьому, велосипед дорожній жіночий знаходився у робочому ( вертикальному) положенні, тобто, велосипед був на колесах. В момент їх первинного контакту, розташування поздовжніх осей автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 і велосипеда дорожнього жіночого, становило кут близький до 0 +5, тобто, на момент наїзду передньої правої частини кузова автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на задню частину велосипеду дорожнього жіночого сірого кольору, автомобіль CHEVROLET EPICA і велосипед дорожній жіночий здійснювали рух в попутному напрямку таким чином, що кут між їх повздовжніми осями, складав приблизно 0+5. Місце наїзду автомобіля CHEVROLET EPICA реєстраційний номер НОМЕР_3 на велосипед дорожній жіночій сірого кольору без реєстраційного номеру, розташоване на проїжджої частини дороги вул. Свободи м. Слов`янська Донецької області, в районі будинку № 128, на правій, з боку вул. Сучасної, в напрямку вул. Торської, смузі руху, на відстані, не ближче ніж 48 м до базової лінії, яка є лінією перпендикуляром до проїжджої частини дороги вул.. Свободи м. Слов`янська, що проходить через ближній, з боку вул.. Сучасної, в напрямку вул.. Торської, кут будинку № 128 вул. Свободи, та на відстані близької до координати 1.5 м, від правого, з боку вул.. Сучасної, в напрямку вул. Торської, краю проїжджої частини дороги вул.. Свободи, тобто від правого, по ходу руху автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , краю проїжджої частини дороги» ( том 1 а.п. 122 -134).

Із Висновку судової авто технічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/1414-ІТ від 23 лютого 2021 року вбачається, що « З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, водій автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_6 повинна була діяти відповідно до вимог п.12.4, п. 12.9 «б», п.12.3 Правил дорожнього руху, тобто вона повинна була вести автомобіль з такою безпечною швидкістю, щоб була можливість адекватно і своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, але не більше ніж 50 км/год та з моменту видимості ( виявлення) велосипедиста, що рухається попереду на смузі руху автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в попутному напрямку на достатньо значній відстані, водій ОСОБА_6 зобов`язана була проявляти особливу увагу до дорожньої обстановки і підготуватися до прийняття необхідних заходів, щодо попередження ДТП, а не пізніше моменту коли автомобіль CHEVROLET EPICA знаходився на відстані, яка дозволяла зупинити автомобіль до лінії місця випередження ( місця обгону, місця зустрічі) з велосипедистом, застосувати гальмування, або здійснити маневр безпечного об`їзду велосипедиста. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, водій автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , своєчасно застосувавши гальмування, мала технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста. З технічної точки зору, якщо розрахунки показують, що в умовах дорожньо транспортної події, водій транспортного засобу, своєчасно застосувавши гальмування, має технічну можливість запобігти наїзду на велосипедиста, який рухається попереду, в попутному напрямку, то розрахунки в частині виконання маневру безпечного об`їзду велосипедиста, недоцільні. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, дії водія автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.12.4, п.12.9 «б», і п. 12.3 Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , які не відповідали вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху, знаходились в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо транспортної події. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, фактичні дії водія велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору ОСОБА_4 до моменту наїзду передньої частини кузова автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на задню частину велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору, що рухався в попутному напрямку, біля правого, по ходу руху автомобіля CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 краю проїжджої частини дороги, були спрямовані на забезпечення безпеки руху, перебували у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху і не чинили впливу на настання даної події ДТП. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, велосипедист ОСОБА_4 не мала технічної можливості запобігти даній дорожньо транспортній події. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, дії водія велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору ОСОБА_4 спрямовані на забезпечення безпеки руху, перебували у відповідності з вимогами Правил дорожнього руху. З технічної точки зору, в даній дорожній ситуації, в діях водія велосипеда дорожнього жіночого сірого кольору ОСОБА_4 не вбачається причинного зв`язку з даною подією ДТП» ( том 1 а.п.139-147).

Суд приймає до уваги Висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/105-21/1414-ІТ від 23 лютого 2021 року, який було проведено з урахуванням обставин справи, вказаних у матеріалах кримінального провадження, як безперечний доказ тих обставин, що саме допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог п. 12.4, п.12.9 «б» та п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням 30 січня 2021 року дорожньо-транспортної події та її наслідками у вигляді заподіяння середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_4 , оскільки матеріали кримінального провадження про механізм даної події з технічної точки зору не викликають сумнівів у суду та експертним шляхом не спростовані, що в свою чергу дозволяє провести повне об`ємне дослідження обставин даної події.

Із Висновку судової медичної експертизи №87 від 24 лютого 2021 року вбачається, що « Виявлений у ОСОБА_4 при судово медичній експертизі закритий перелом тіла та бокової маси зліва 3-го крижового хребця утворився від дії тупого предмету, можливо в зазначений термін та відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як потребуючий для свого загоєння термін понад 21-ї доби. Локалізація та характер виявлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень свідчить про те, що в момент першопочаткового контакту потерпіла знаходилась у вертикальному, або близькому до нього положенні, обернута задньо лівою поверхнею тіла до травмуючого предмета». ( том 1 а.п. 148-149).

Таким чином, із фактичних обставин цього кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості був породжений конкретними діями обвинуваченої, яка порушила Правила дорожнього руху України, що свідчить про наявність однієї з обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину - причинного зв`язку між порушенням Правил дорожнього руху України і зазначеними наслідками.

Таким чином, суд приходить до висновку, що досліджені в судовому засіданні докази логічні, послідовні, не містять протиріч, переконливі як кожен окремо, так і їх сукупність у взаємозв`язку.

Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого обвинувачення. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

Жоден із них не спростований, містить інформацію щодо предмету доказування, схожих неоспорюваних чітких і узгоджених між собою презумпцій факту.

При їх оцінці суд дійшов до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом»,який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України».

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Стаття 62 Конституції України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Доведення вини особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу.

При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Отже, з урахуванням викладеного вище, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте ОСОБА_6 , обвинувачення за ст. 286 ч. 1 КК України, знайшло своє підтвердження, суд приходить до переконання, що подія кримінального правопорушення мала місце, провину обвинуваченої повністю доведено, а вчинене обвинуваченою ОСОБА_6 вірно кваліфіковано за ст. 286 ч. 1 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Так, об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, включає такі обов`язкові ознаки: діяння, обстановку, наслідки та причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Діяння полягає у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, яке може вчинятися шляхом дії або бездіяльності і полягати у: вчиненні дій, які заборонені правилами; невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. Діяння при вчиненні цього злочину завжди пов`язане з недотриманням вимог відповідних нормативних актів - правил безпеки руху та експлуатації транспортних засобів.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винним, закономірно, з необхідністю тягне за собою наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину визначається ставленням винного до наслідків і в цілому характеризується необережною формою вини. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_6 , суд вважає правильною.

Відповідно до ч.1 ст.2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом.

Таким чином реалізується принцип невідворотності кримінального покарання за вчинений злочин.

У відповідності до вимог статті 50 КК України « Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні кримінального правопорушення і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.»

Цілі покарання запобігання і попередження вважаються характеристиками кримінально-правових санкцій (рішення ЄСПЛ «Езех і Коннорс проти Сполученого Королівства».

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

При визначенні міри покарання обвинуваченій у відповідності до ст. 65 КК України, суд приймає до уваги конкретні обставини вчиненого обвинуваченою, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення: сукупність усіх характеризующих його обставин, віднесення кримінального правопорушення законодавством до необережних, не тяжких кримінальних правопорушень, характер, ступінь їх суспільної небезпеки, наслідків для потерпілої, дані про особу обвинуваченої.

Згідно роз`яснень п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

п.п.2,3 «при призначенні покарання, суди повинні всебічно враховувати фактичні обставини кримінального провадження у їх сукупності та визначати тяжкість конкретних злочинів враховуючи їх індивідуальний ступінь. Визначаючи ступінь тяжкості злочину судам необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення (форма вини, мотив, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків. Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку. На неї впливають різні об`єктивні та суб`єктивні обставини, зокрема цінність тих суспільних відносин на які посягає винний, тяжкість наслідків (характер посягання), спосіб посягання форма й ступінь вини наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.»

Суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання, також враховує вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, що відповідно до ч. 2 ст. 50 Кримінального кодексу України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 відповідно до частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_6 визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку має місце відсутність такої пом`якшуючої покарання обвинуваченої обставини, як її щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні.

Щирим каяття вважається тоді, коли воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, виявленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась ( Ухвала колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 16 жовтня 2007 року).

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. (Постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18).

Розкаяння передбачає, крім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен бути підтверджений матеріалами кримінального провадження.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним. ( Постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 07 жовтня 2020 року, справа № 347/1360/17).

Верховний суд у своїх постановах неодноразово висловлював позицію, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, що й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині. Також ця обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включало в себе активні дії ( постанова Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі № 726/78/23).

Однак, суд констатує, що у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження того, що ОСОБА_6 намагалася виправити наслідки вчиненого, які конкретні дії вона для цього вживала, а тому визнання нею своєї винуватості під тиском неспростовних доказів є формальним і таким, що зроблене з метою уникнення справедливого покарання.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , відповідно до п.13 частини 1 ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Також при призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_6 , суд врахував досудову доповідь

Слов`янського міськрайонного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області від 01 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 , відповідно до якої беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, Слов`янський міськрайонний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Донецькій області вважає, що виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення правопорушника від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладання на правопорушника обов`язку, відповідно до ч.3 ст. 76 Кримінального кодексу України: - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації».

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів, приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_6 є осудною, раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності, вперше вчинила кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до не тяжких кримінальних правопорушень, вчинених з необережності, повністю визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, задовільно характеризується за місцем мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у психіатричному та наркологічному лікувальних закладах не перебуває.

Вказані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення її особистості та відношення до скоєного нею.

Суд приймає до уваги грубе порушення обвинуваченою ОСОБА_6 Правил дорожнього руху, що регламентують єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватися всі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки, та поведінку засудженої після кримінального правопорушення,

Суд також враховує насамперед тяжкість злочину, виходячи з конкретних обставин його вчинення, незворотності тих наслідків, які були спричинені цим діянням, а також характер самого порушення Правил дорожнього руху, яке полягало в умисному нехтуванні ОСОБА_6 п.12.4, п.12.9 «б», п. 12.3 Правил дорожнього руху України, яка під час керування транспортним засобом перебувала у стані алкогольного сп`яніння - в результаті вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення настали наслідки потерпіла ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, змушена була проходити лікування, а також у відповідності до ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Необхідно зауважити, що позиція потерпілої ОСОБА_4 про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_6 суворого покарання теж врахована судом при призначенні покарання. Однак, думка потерпілого є важливою у справах приватного обвинувачення. У цій справі вона не є вирішальною, оскільки вчинений обвинуваченою злочин відноситься до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а кримінальне провадження здійснюється у формі публічного обвинувачення.

Згідно з вимогами КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 12 червня 2009 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання , призначене судом, має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження вчинення ними нових злочинів.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного ( обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року ( заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд вважає, що ОСОБА_6 у відповідності до вимог статей 53, 57 КК України не може бути призначено покарання у виді штрафу або виправних робіт за місцем роботи, оскільки ОСОБА_6 не має постійного місця роботи, не має стабільного доходу і тому реально не зможе виконати покарання у виді штрафу або виправних робіт за місцем роботи.

У відповідності до вимог частини 3 статті 61 КК України ОСОБА_6 також не може бути призначено покарання у виді обмеження волі, оскільки на її утриманні знаходиться неповнолітня дочка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі вищевикладеного суд визнає необхідним та достатнім для виправлення і попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень призначення ОСОБА_6 покарання у виді арешту, в межах санкції інкримінованої статті Особливої частини Кримінального кодексу України, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченої ОСОБА_6 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Підстав для застосування норм ст. 69-1 даного Кодексу до обвинуваченої, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді арешту є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

У відповідності до абз 1,3 п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року « Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» « У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 статті 286 і статті 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Суд також вважає за необхідне призначати ОСОБА_6 додаткове покарання у виді «позбавлення права керувати транспортними засобами», передбачене санкцією ст. 286 ч. 1 КК України на строк три роки.

При цьому, суд виходить із того, що вчинений злочин обвинуваченою ОСОБА_6 , хоча вчинений з необережності, разом з тим, сідаючи за кермо транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння обвинувачена ОСОБА_6 не могла не розуміти значення своїх дій та могла передбачити їх негативні наслідки.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ювченко та інші проти України» ( рішення від 09 квітня 2020 року) та в справі «Скачкова та Рижа проти України» ( рішення від 16 липня 2020 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу « законності» і воно не було свавільним».

У справі « Белане Надь проти Угорщини» ( рішення від 13 грудня 2016 року) та у справі «Садоха проти України» ( рішення від 11 липня 2019 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити « особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, встановити учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, з`ясувати розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, потерпілій ОСОБА_4 було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. З метою відшкодування цієї шкоди потерпіла ОСОБА_4 звернулася із цивільним позовом у межах кримінального провадження. При цьому на підготовчому провадженні судом прийнято рішення про можливість і доцільність їх спільного з кримінальним провадженням розгляду. Розгляд заявлених вимог жодним чином не перешкоджав меті кримінального провадження в суді, та цілям кримінального судочинства, згідно вимог КПК України.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як роз`яснив Вищій спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у п. 6 особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Також, суд звертає увагу, що Верховний Суд України в Постанові по справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року зробив правовий висновок, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, тобто останній вправі одержати повне відшкодування шкоди безпосередньо від особи, яка її завдала, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність такої особи.

У відповідності до вимог п.29 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» «Вирішуючи цивільний позов у кримінальній справі про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я потерпілого (витрат на лікування, посилене харчування, протезування, сторонній догляд, поховання тощо), суди повинні керуватися відповідним цивільним законодавством і виходити з роз`яснень із цих питань, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з наступними змінами.

Вирішуючи питання стосовно цивільного позову потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування матеріальної шкоди, а саме : -на придбання ліків та товарів медичного призначення -8200 грн; вартість знищеного велосипеда 5000 грн; вартість знищеного в результаті ДТП майна: куртки -2000 грн, брюк- 200 грн, мобільного телефону 400 грн, сумки -100 грн; вартість доглядальниці за 2,5 місяці 7000 грн; вартість курсу масажу 14 разів по 150 грн, а всього 2100 грн; шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності на сьогодні, 4 місяці Х 6000 грн ( мінімальний розмір заробітної плати), лікування та непрацездатність 24000 грн, а всього 49000 грн, суд вважає, що він підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 1166 ЦК України - Для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: а) наявність шкоди; Шкода полягає у будь-якому знеціненні блага, що охороняється правом, а майнова шкода - у зменшенні майнової сфери потерпілого, що в свою чергу тягне за собою негативні майнові наслідки для правопорушника. б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, є обов`язковою підставою деліктної відповідальності. в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, є обов`язковою підставою деліктної відповідальності. г) вина.

В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 2021 року обвинувачена ОСОБА_6 вчинила кримінальне правопорушення в результаті порушення Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В судовому засіданні встановлено, що потерпілій ОСОБА_4 спричинено матеріальну шкоду, пов`язану з подією ДТП, а також усуненням наслідків ДТП, які потерпілою документально підтверджені частково, а оскільки вказана матеріальна шкода знаходиться у прямому причинному зв`язку з протиправними діями обвинуваченої, то суд вважає, що з обвинуваченої ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_4 слід стягнути у відшкодування матеріальної шкоди, шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності - 4 місяці Х 6000 грн ( мінімальний розмір заробітної плати), лікування та непрацездатність 24000 грн, оскільки ця матеріальна шкода належним чином підтверджена в судовому засіданні, задовольнивши її позовні вимоги в цій частині.

В задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, а саме : -на придбання ліків та товарів медичного призначення -8200 грн; вартість знищеного велосипеда 5000 грн; вартість знищеного в результаті ДТП майна: куртки -2000 грн, брюк- 200 грн, мобільного телефону 400 грн, сумки -100 грн; вартість доглядальниці за 2,5 місяці 7000 грн; вартість курсу масажу 14 разів по 150 грн, а всього 2100 грн. слід відмовити, оскільки матеріали кримінального провадження не містять передбачених законом доказів, які б належним чином підтверджували спричинення такої шкоди. Крім того, в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 не змогла належно обґрунтувати спричинення такої шкоди та надати докази спричинення їй такої шкоди. Також суд наголошує, що у потерпілої ОСОБА_4 було достатньо часу для надання суду доказів, які б підтвердили спричинення їй саме такого розміру матеріальної шкоди, але вона не скористалася цим правом.

Крім того, у відповідності до ст. 1167 ЦК України фізична особа, яка зазнала душевних страждань, має право на відшкодування моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я може бути відшкодована шляхом одноразової виплати або щомісячних виплат.

Таким чином, особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненим ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням є потерпіла ОСОБА_4 якій в результаті ДТП спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В свою чергу, слід зазначити також, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зазначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності та справедливості.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27 березня 1992року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

З урахуванням наведених положень законодавства та зазначених правових висновків, суд вважає наведені доводи потерпілої ОСОБА_4 частково обґрунтованими, виходячи з наступного.

Щодо вимоги потерпілої ОСОБА_4 про відшкодування завданої їй моральної шкоди з обвинуваченої ОСОБА_6 суд вважає, що вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Так, у відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі « Абдулазіз , Кабалес і Балкандалі », зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 р. і вважає, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом Констатації Судом факту порушення.

Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення» ( Постанова ВП/ВС у справі № 752/ 17832/ 14-ц від 15 грудня 2020 року).

Встановлено, що у зв`язку з порушенням Правил дорожнього руху України, що свідчить про злочинні дії обвинуваченої ОСОБА_6 настала дорожньо-транспортна пригода, яка призвела, зокрема, до спричинення потерпілій ОСОБА_4 середньої тяжкості тілесних ушкоджень В свою чергу потерпіла ОСОБА_4 зазнала душевних переживань, страждань. Остання змушена додавати додаткових зусиль для подальшої організації свого життя.

Моральна шкода, в свою чергу зводиться до ушкодження здоров`я потерпілої ОСОБА_14 душевних страждань які виникли у потерпілої внаслідок ДТП та отриманих останньою середньої тяжкості тілесних ушкоджень,.

У відповідності до ст. 3 Конституції України « Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, то суд вважає, що спричинення моральної шкоди потерпілій ОСОБА_4 мало місце.

Вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення потягло за собою сильні переживання та страждання, ОСОБА_4 душевно страждала, у зв`язку з причиненням їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які потребували оперативного втручання та довготривалого лікування. У неї після моральних страждань погіршився стан здоров`я. Тяжкий стресовий стан внаслідок спричинення їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень, вона не може вести звичайний для себе спосіб життя. Вона внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , втратила можливість повноцінного життя через: порушення сну і пригнічений психологічний стан внаслідок душевних переживань, пов`язаних з причиненням їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень; витрати часу на постійне відвідування медичних установ.

У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, а також матеріальний стан обвинуваченої, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати потерпілій ОСОБА_4 , на думку суду, у зв`язку з спричиненням їй середньої тяжкості тілесних ушкоджень повинен становити 50000 грн., як потерпілій з огляду на те, що сама моральна шкода пов`язана з стражданнями потерпілої, душевними переживаннями та непоправними наслідками у вигляді спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що на думку суду, буде відповідати перенесеним потерпілою моральним стражданням і переживанням і повною мірою відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, - з іншого.

Суд вважає, що така грошова компенсація є адекватною дійсним моральним стражданням потерпілої ОСОБА_4 ..

При цьому відшкодування моральної шкоди носить разовий характер і пов`язано саме з цими обставинами. Тому цивільний позов потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом 100000,00 грн, а також такого матеріального стану відповідача обвинуваченої ОСОБА_6 , який би свідчив про її спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої ОСОБА_4 у заявлених нею розмірах грошового стягнення .

Вирішуючи питання стосовно заявлених вимог потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування витрат за надання їй правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 , суд вважає, що він підлягає повному задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Аналізуючи викладені вище норми права, слід зазначити, що підставою для відшкодування відповідних судових витрат - в даному випадку витрат на професійну правничу допомогу - є детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також відповідні докази на підтвердження таких витрат. Дані розрахунки повинні бути надані суду до закінчення судових дебатів. За відсутністю таких доказів, сторона має право подати їх до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення, за умови наявності відповідної заяви, яка зроблена стороною до закінчення судових дебатів.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу потерпілою ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_5 було надано Ордер на надання правничої ( правової) допомоги Серія АН № 1028928 від 01 березня 2021 року, «Договір з адвокатом на представництво інтересів по кримінальній справі» » від 26 лютого 2021 року, Ордер серія ДН № 135204 від 26 лютого 2021 року, Квитанцію від 26 лютого 2021 року, Договір про надання правової допомоги від 26 лютого 2021 року, Акт виконаних робіт ( надання послуг) від 26 травня 2021 року, Квитанцію від 17 серпня 2021 року (том 1 а.п. 17- 18,51-52,53-54,55-56 ), які суд приймає до уваги, як належні докази по справі.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги потерпілої в частині відшкодуванні послуг за надання потерпілій ОСОБА_4 правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 , підлягають задоволенню повністю і стягненню у розмірі 10000 грн. В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_6 , не визнала заявлені вимоги потерпілої ОСОБА_4 в частині відшкодування послуг за надання правової допомоги.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч.2 ст. 122 КПК України «Залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст. 124, п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/965-ІТ від 16 лютого 2021 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 січня 2021 року складають 980 грн 70 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/961-ІТ від 16 лютого 2021 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 січня 2021 року складають 980 грн 70 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової транспортно трасологічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/962-ІТ від 16 лютого 2021 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 січня 2021 року складають 980 грн 70 коп.

Згідно Довідки Донецького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України витрати на проведення судової автотехнічної експертизи за Висновком експерта № СЕ-19/105-21/1414-ІТ від 23 лютого 2021 року, проведеної в кримінальному провадженні № 0000033, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань 30 січня 2021 року складають 980 грн 70 коп.

Питання про речові докази слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369-370, 374 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_15 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 частина 1 КК України і призначити їй покарання за цією статтею кримінального закону у виді арешту на строк чотири місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбуття покарання у виді арешту засудженій ОСОБА_16 відраховувати з моменту її затримання і поміщення до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

Захід забезпечення кримінального провадження відповідно до видів, передбачених ст. ст. 131, 176 КПК України не обирався та не застосовувався.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_8 і етапування її для відбування нею покарання у виді позбавлення волі до Державної установи « Дніпровська установа виконання покарань (№4)» доручити працівникам Відділу поліції № 4 Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Донецькій області.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_4 , інвалідом не являється,ФОП « ОСОБА_9 » перукарські послуги, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Архангельськ, російської федерації, РНОКПП: невідомий, яка зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 24000,00 грн ( двадцять чотири тисячи грн. 00 коп), у рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 ( п`ятдесят тисяч грн. 00 коп), у рахунок відшкодування послуг за надання правової допомоги 10000 ( десять тисяч грн. 00 коп).

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_4 , інвалідом не являється,ФОП « ОСОБА_9 » перукарські послуги, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу по кримінальному провадженню № 0000033, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2021 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-21/965-ІТ від 16 лютого 2021 року у розмірі 980 грн 70 коп. (дев`ятсот вісімдесят грн 70 коп.).

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_4 , інвалідом не являється,ФОП « ОСОБА_9 » перукарські послуги, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової експертизи технічного стану транспортного засобу по кримінальному провадженню № 0000033, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2021 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-21/961-ІТ від 16 лютого 2021 року у розмірі 980 грн 70 коп. (дев`ятсот вісімдесят грн 70 коп.).

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_4 , інвалідом не являється,ФОП « ОСОБА_9 » перукарські послуги, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової транспортно трасо логічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000033, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2021 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-21/962-ІТ від 16 лютого 2021 року у розмірі 980 грн 70 коп. (дев`ятсот вісімдесят грн 70 коп.).

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Слов`янська, Донецької області, РНОКПП: НОМЕР_4 , інвалідом не являється,ФОП « ОСОБА_9 » перукарські послуги, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави за проведення судової автотехнічної експертизи по кримінальному провадженню № 0000033, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2021 року - Висновок експерта № СЕ-19/105-21/1414-ІТ від 23 лютого 2021 року у розмірі 980 грн 70 коп. (дев`ятсот вісімдесят грн 70 коп.).

Речові докази по справі, а саме: автомобіль марки CHEVROLET EPICA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_6 , який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000033, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 05 лютого 2021 року,що зберігається у ОСОБА_6 залишити у власності ОСОБА_6 .

Речові докази по справі, а саме: велосипед дорожній жіночій, сірого кольору, який належить ОСОБА_4 , який залучено до матеріалів кримінального провадження № 0000033, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 січня 2021 року у якості речових доказів на підставі Постанови слідчого від 05 лютого 2021 року,що зберігається у ОСОБА_4 залишити у власності ОСОБА_4 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Вирок постановлено, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Головуючий: суддя

Слов`янського міськрайонного суду ОСОБА_1 .