ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/2519/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/25/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

Іменем України

05 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , -

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_7 , - задоволено.

Продовжено відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів - по 18.02.2024 (включно).

Визначено обвинуваченому ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачений в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року; обрати до нього більш м`яку міру запобіжного заходу, не пов`язану з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що під час судового розгляду було допитано свідків, які підтвердили його непричетність до скоєного. Крім того, в матеріалах справи є підтвердження про те, що ОСОБА_7 є соціально забезпеченою людиною і має на утриманні малолітню дитину, не перебував у розшуку та має постійне місце проживання. Репутація обвинуваченого та майновий стан свідчать про те, що він є людиною, яка може виконувати накладені на неї обов`язки та не нести загрозу суспільству.

Обвинувачений вважав, що зменшити заявлені прокурором ризики може застосований електронний засіб контролю за особою.

Крім цього, ОСОБА_7 звертав увагу на порушення кримінального процесуального законодавства під час досудового розслідування справи.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, який підтримав вимоги апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Вобґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції вважав встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення. Застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобіганню встановленим ризикам. Разом із цим, з урахуванням майнового стану обвинуваченого, його віку, ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважав за доцільне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, що пов`язані з застосуванням запобіжних заходів, у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 гривень.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції, щодо продовження існування ризиків передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, як стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, та виправдовують тримання особи під вартою.

З наявних в матеріалах судового провадження відомостей вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочину,який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким умисним злочином проти власності, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття колегією суддів необґрунтованого рішення.

Доводи обвинуваченого про не доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, а також порушення норм процесуального законодавства під час досудового розслідування, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки такі обставини досліджуються безпосередньо судом першої інстанції під час судового провадження та на даному етапі апеляційний суд позбавлений можливості досліджувати ці обставини відповідно до положень ч. 2 ст. 422-1 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що він має міцні соціальні зв`язки та позитивну репутацію самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання його під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, і не стали стримуючим фактором для ОСОБА_7 від противоправних дій.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: