КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

12 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року,

за участю представника особи,

яка подала скаргу - ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 13 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 відмовила у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Своє рішення про відмову у задоволенні скарги слідчий суддя, посилаючись на системний аналіз положень ст. ст. 214, 303 КПК України, обґрунтувала тим, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Разом з тим, слідчий суддя зазначила про те, що подане заявником повідомлення про кримінальне правопорушення, за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки не містить жодних даних про вчинення кримінального правопорушення вказаними в заяві особами. По суті заяви, заявник не згоден з результатами постановленого судового рішення та процесуальними діями під час розгляду його справи у суді.

У зв`язку з цим, за результатами дослідження матеріалів скарги, слідчий суддя дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.07.2023 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає про те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, винесеною без належного та об`єктивного з`ясування фактичних обставин справи, викладених у скарзі.

Зокрема, апелянт вказує на те, що з висновками слідчого судді, не згоден, оскільки не досліджено фактичних обставин викладених у скарзі. Вважає, що за поданою заявою уповноважена особа Офісу Генерального прокурора, повинна була внести відомості про вказані в його заяві кримінальні правопорушення, до ЄРДР після отримання заяви.

Як зазначає апелянт у своїй скарзі, уповноваженими особами Офісу Генерального прокурора, грубо порушені положення КПК України щодо початку досудового розслідування, а саме, всупереч вимогам ст. 214 цього Кодексу, не внесені до ЄРДР відомості, викладені ним в заяві про кримінальне правопорушення та не почато досудове розслідування за таким фактом. Натомість, аналіз форми та змісту заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення, на думку апелянта, дає підстави стверджувати, що вона адресована особі, уповноваженій на внесення відомостей до ЄРДР, містить викладення обставин, які вказують на вчинення кримінального правопорушення, а також містить посилання на правову кваліфікацію.

Разом з тим, на думку апелянта, слідчий суддя при постановленні ухвали вийшла за межі наданої компетенції, оскільки надано оцінку суб`єкту поданої заяви на предмет наявності ознак складу злочину.

За таких обставин, на думку апелянта, оскаржувана ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва є незаконною, оскільки незважаючи на встановлений в ході судового розгляду факт бездіяльності уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, постановлена ухвала, яка, не відповідає вимогам чинного КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_5 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити; перевіривши матеріали судового провадження за скаргою ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР; проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, у відповідності до положень, закріплених у ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні прямо передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Положеннями ч. 1 ст. 214 КПК України встановлено, що слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного встановлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку про те, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять у собі достатні фактичні дані про обставини, що можуть об`єктивно свідчити про вчинене кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена законом України про кримінальну відповідальність. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть визнаватися такими, що підлягають обов`язковому внесенню до ЄРДР.

Такий висновок узгоджується з положеннями, закріпленими у ст. 2 КПК України, в якій зазначається про те, що завданнями кримінального провадження є не лише захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а й забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Крім того, приймаючи до уваги те, що у заяві ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 03.07.2023 року, з якою він звернувся до Генерального прокурора, як зазначено у заяві, як особа, що не набула статусу обвинуваченого за п. 6 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, останній просив внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування відносно суддів Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 за фактом незаконного допущення до участі у справі прокурорів Сумської окружної прокуратури ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на підставі сфальшованої постанови про визначення групи прокурорів, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 374 КК України, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Незважаючи на те, що норми кримінального процесуального закону не містять будь-якого особливого порядку щодо внесення відомостей про кримінальні правопорушення до ЄРДР щодо суддів, це не означає, що всі заяви про вчинення суддями кримінального правопорушення саме під час здійснення правосуддя підлягають внесенню до ЄРДР, оскільки судді, як це передбачено ч. 1 ст. 129 Конституції, при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону.

Більш того, відповідно до ч. 2 ст. 126 Конституції України, яка визначає гарантії незалежності і недоторканості суддів, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, що означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на час обіймання ними посади судді.

На забезпеченні відповідних гарантій незалежності суддів, з урахуванням міжнародних стандартів, закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та в низці інших міжнародних документів, у тому числі «Основні принципи незалежності судових органів», які були ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 р. та 40/146 від 13 грудня 1985 р., неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Зокрема, у справі за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень ч.ч. 1, 2 ст. 126 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, Конституційний Суд України констатував, що «недоторканність суддів -один із елементів їхнього статусу. Вона не є особистим привілеєм, а має публічно-правове призначення -забезпечити здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом».

Як зазначив Пленум Верховного Суду України у п. 10 своєї постанови № 8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади», відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку №11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Верховний Суд України в постанові від 15.04.2008 у справі № 21-319во07 зазначив: «Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися, за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду».

З урахуванням вищенаведеного, намагання вплинути на суддю або притягнути його до кримінальної відповідальності за прийняття незаконного, на думку особи, судового рішення, шляхом подання заяви або повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення під час розгляду конкретної судової справи, зокрема скарги, поданої в порядку ч. 1 ст. 303 КПК України, може свідчити як про протиправне втручання у здійснення правосуддя, так і про посягання на процесуальну незалежність судді, що прямо заборонено, відповідно до вимог ст.ст. 126 та 129 Конституції України.

Не вдаючись у правову оцінку змісту заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 03.07.2023 року, колегія суддів звертає увагу лише на те, що, за змістом вказаної заяви, заявник вважає, що судовий розгляд у сфальшованому кримінальному провадженні № 0000390 взагалі здійснюється незаконно неіснуючим Зарічним районним судом м. Суми (не створеним у законний спосіб), який незаконно прийняв до розгляду сфальшований обвинувальний акт, складений поза межами строків досудового розслідування, встановлених ст. 219 КПК України.

Тобто, у своїй заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 констатує незаконні, на його думку, дії суддів під час здійснення правосуддя у конкретному кримінальному провадженні, в якому він має процесуальний статус обвинуваченого, починаючи з підготовчого провадження і закінчуючи судовим розглядом.

Між тим, як зазначалось вище, виключне право перевірки законності та обґрунтованості дій суду та судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 03.07.2023 року, слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 дійшла обґрунтованого висновку про те, що заява ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення за своїм змістом та суттю не є повідомленням про злочин, оскільки вона не містить жодних даних про вчинення кримінального правопорушення, вказаними у ній особами.

У зв`язку з цим, доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 , в тому числі про те, що законом не передбачено можливості оцінки слідчим суддею, на етапі внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, обґрунтованості викладених у заяві обставин, підтвердження викладених у заяві фактів, вимагання доказів на підтвердження викладених у заяві обставин, тощо, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та задоволення вимог апеляційної скарги.

З огляду на вищенаведене, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_5 , колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР, після отримання заяви про кримінальне правопорушення від 03.07.2023 року, - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 13 липня 2023 року, відповідно до якої відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб Офісу Генерального прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 757/28459/23-к

Номер провадження : 11-сс/824/4654/2023

Категорія: ч. 2 ст. 309 КПК України

Головуючий у 1-й інстанції - слідчий суддя ОСОБА_7

Доповідач - суддя ОСОБА_1