УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000284 від 25.07.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

І. ВИКЛАД ФАКТИЧНИХ ОБСТАВИН ДАНОГО КРИМІНАЛЬНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Згідно поданого стороною обвинувачення клопотання вбачається, що наразі слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000284 від 25.07.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що злочинна група осіб, діючи на території м. Одеса, здійснить пошук контактних даних військовослужбовців ЗСУ, які перебувають в зоні бойових дій та які потребують транспортні засоби для виконання бойових завдань пов?язаних із здійсненням відсічі збройної агресії представників ЗС РФ. Після отримання контактних даних вказаних військовослужбовців ЗСУ, використовуючи мобільний зв?язок здійснюють дзвінки останнім та під час спілкування представляючись особою, яка перебуває на території іншої держави та яка прагне надати благодійну допомогу ЗСУ, у вигляді безоплатного надання транспортного засобу чим вводять останніх в оману.

В подальшому введених в оману потерпілих, наполегливо просять надати грошові кошти на паливо для автомобіля та надають підконтрольні учасникам злочинної групи банківські платіжні картки. У зв?язку з чим введені в оману потерпілі здійснюють перекази грошових коштів із власних банківських рахунків на банківські рахунки, які підконтрольні учасникам злочинної групи на різні суми. Після чого невстановлена злочинна група осіб транспортний засіб не доставляють, грошові кошти не повертають, на зв?язок не виходять.

ІІ. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОДАНОГО КЛОПОТАННЯ:

Сторона обвинувачення зазначає, що згідно проведених НСРД відносно фігурантів злочину було встановлено, що вони здійснюють дзвінки потерпілим перебуваючи в автомобілі «Mitsubishi Lancer», д.н.з « НОМЕР_1 », який на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , в якому також перебував ОСОБА_5 . Так перебуваючи у вищевказаному автомобілі ОСОБА_5 під час розмови ОСОБА_6 з потерпілими своїми діями створював обстановку для вчинення злочину, для більш повного введення в оману потерпілих. Крім того, під час поїздки ОСОБА_5 надавав вказівки, щодо вчинення злочинів.

В подальшому було надано доручення в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України було надано доручення до УПК в Одеській області ДКП НПУ, щодо встановлення місця проживання вказаних осіб. Так, згідно відповіді на вказане доручення було встановлено, що особа, яка причетна до вчинення злочину, а саме ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , може проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи обставини вчинених кримінальних правопорушень, у слідства було достатньо підстав вважати, що за адресою: АДРЕСА_1 , могли знаходитись речі, предмети, документи, які можуть свідчити про злочинну діяльність зазначених осіб; мобільні гаджети (мобільні телефони, планшети, тощо), які можуть містити інформацію, що має ключове значення для доказування в рамках зазначеного кримінального провадження та за допомогою яких вчиняються злочини; чорнові записи у паперовому вигляді; банківські платіжні картки; грошові кошти здобутті злочинним шляхом; сім-карти операторів мобільного зв`язку або інші предметів, які можуть містити сліди вчиненого злочину, тобто є речовими доказами та мають значення для досудового розслідування, а також фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення.

23.12.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , за участю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

В ході проведення обшуку виявлено та вилучено зазначене у клопотанні майно, яке 23.12.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення збереження виявленого та в послідуючому вилученого майна, сторона обвинувачення просить заявлене клопотання про арешт майна задовольнити.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ УЧАСНИКІВ СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ:

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, між тим від слідчого надійшла заява, в якій останній просив розгляд клопотання провести за його відсутності, задовольнивши подане клопотання у повному обсязі.

Представник власника, будучи належним чином повідомленим про лату та час судового засідання з розгляду клопотання про арешт майна.

IV. ВИСНОВКИ СЛІДЧОГО СУДДІ:

Дослідивши подане клопотання та долучені в його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до наступних зроблених висновків, а також звертає увагу на наступні правові підстави для прийнятого рішення.

(1). Нормативно-правова основа при вирішенні даного клопотання:

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. ч. 1, 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (ч. 3 ст. 170 КПК України).

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ст. 98 КПК України).

(2). Правова підстава та мета арешту майна:

Слідчий суддя враховує, що досудове розслідування в рамках такого кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України , потерпілими особами в рамках якого виступають військовослужбовці Збройних сил України.

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, відносно вилученого мобільного телефону слідчий суддя приходить до переконання, що вочевидь наразі існує необхідність в його додатковому дослідженні, оскільки зафіксована у ньому інформація може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Окрім того, слідчий суддя не може виключати, що перед стороною обвинувачення постане питання експертного дослідження вилученого телефону, що додатково обумовлює наразі необхідність в арешті майна.

Відносно решти вилученого майна (банківських карток), слідчий суддя вважає, що наразі у сторони обвинувачення наявні достатні підстави припускати про їх доказове значення у кримінальному провадженні, оскільки таке майно також може містити інформацію, яка може бути використана як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, додаткове дослідження якого обумовлює необхідність у проведенні інших процесуальних дій (для прикладу тимчасових доступів до речей та документів).

З урахуванням наведеного, слідчий суддя зазначає, що підставою для арешту майна є відповідність вилученого майна до категорії речових доказів(абзац 1 ч. 1 ст. 170 КПК України), при цьому метою арешту майна є необхідність забезпечення збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України).

(3). Завдання, необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 ч. 1 ст. 170 КПК України:

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Як вбачається з підстав та мети застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням наведених обставин, слідчий суддя вважає, що існує ризик його можливої зміни або знищення, що унеможливить забезпечення виконання арешту майна.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У зв`язку з викладеним, з метою забезпечення досягнення завдань кримінального провадження наявна необхідність в накладенні арешту на вилучене майно.

(4). Розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження:

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідчим суддею встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити досягнення мети арешту майна, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що у випадку, якщо в рамках даного кримінального провадження буде спростовано відповідність зазначеного майна категорії речових доказів,зацікавлені особи в порядку ст. 174 КПК України мають процесуальне право на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000284 від 25.07.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України задовольнити.

Накласти арешт на майно вилучене в ході проведеного обшуку 23.12.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , за участю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), а саме на:

- мобільний телефон марки «XiaomiRedmiNote 10S», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , з двома сім. картами мобільного оператора ПрАТ «Київстар» з № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 ;

- банківська картка банку «Південний» з № НОМЕР_6 ;

- банківська картка банку «Південний» з № НОМЕР_7 ;

- банківська картка банку «А-Банк» з № НОМЕР_8 ;

- банківська картка банку «ПриватБанк» з № НОМЕР_9 .

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ ВП №1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1