Справа № 712/195/24
Провадження № 1-кс/712/185/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,-

В С Т А Н ОВ И В:

Слідчий слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернулася із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, неодруженого, на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, депутатом, ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не являється, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів раніше не судимий, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

Клопотання мотивується тим, що слідчим відділом Черкаського РУП Головного управління Національної поліції в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000077, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.01.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК України.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється слідчою групою в складі слідчих Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області: лейтенанта поліції ОСОБА_7 (старший групи слідчих); старшого лейтенанта поліції ОСОБА_8 ; старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 ; капітана поліції ОСОБА_10 ; лейтенанта поліції ОСОБА_11 ; старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 ;старшого лейтенанта поліції ОСОБА_13 ; рядового поліції ОСОБА_14 .

Процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 (старший групи прокурорів) та ОСОБА_15 .

Досудовим розслідуванням встановлено, що 05.01.2024, близько 19 години 10 хвилин, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно-небезпечних наслідків, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс один удар рукою в область обличчя ОСОБА_16 . В результаті чого заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому кісток основи черепа, які, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995, можуть відноситись до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, після чого ОСОБА_5 , залишив потерпілого в квартирі та покинув місце злочину, де останній ІНФОРМАЦІЯ_3 помер.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

07.01.2024 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , письмово повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами: повідомлення про вчинення правопорушення № 1239 від 07.01.2024; протоколом проведення огляду від 07.01.2024; показаннями свідка ОСОБА_17 від 07.01.2024; показаннями свідка ОСОБА_18 від 07.01.2024; показаннями свідка ОСОБА_19 від 07.01.2024; лікарським свідоцтвом про смерть №23 від 07.01.2024; протоколом освідування особи від 07.01.2024; повідомленням про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення від 07.01.2024.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за які законом передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Посилання на ризики, передбачені ст. 177 КПК України:

Санкція злочину, про підозру у вчиненні якого повідомлено ОСОБА_5 передбачає покарання у вигляді позбавленням волі на строк від семи до десяти років, а тому наявні підстави для застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України.

На наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), вказує те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від семи до десяти років. Тому, варто врахувати наявність ризику переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати підозрюваного ОСОБА_5 , змінювати місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик незаконно впливати на свідків), який обґрунтовується тим, що оскільки є підстави вважати, що перебуваючи на волі, в тому числі проживаючи в одному будинку із основним свідком, який вказує на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення підозрюваний може незаконно впливати на нього з метою реабілітації себе як злочинця. Також, ОСОБА_5 може впливати на свідків, шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.

Поряд із цим необхідно враховувати фактор страху людини перед іншою людиною, яка спроможна застосувати фізичне насильство. Окрім того, необхідно враховувати, що ОСОБА_5 схильний до застосовування фізичної сили, що підтверджується зверненням з повідомленням про вчинення злочину до правоохоронних органів та показами свідків. Будь-яка особа, має бути захищена та з усвідомленням своєї невразливості, відсутністю страху перед підозрюваним, надати показання суду. У даному випадку забезпечення безпеки свідків, унеможливлення на них незаконного впливу з боку підозрюваного є основним завданням на даній стадії процесу.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (ризик вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється), який обґрунтовується тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, враховуючи відсутність моральних принципів, про що свідчить характер та спосіб вчинення даного злочину, наявний ризик продовжувати вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення або вчиняти інше кримінальне правопорушення, стосовно свідків даного злочину шляхом незаконного впливу на них з метою викривлення події злочину та реабілітації себе як злочинця. Окрім того, необхідно враховувати той факт, що ОСОБА_5 вчинив злочин із використанням насильства.

Обґрунтування неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Наведені вище обставини, свідчать що застосування більш м`яких окрім як тримання під вартою запобіжних заходів не може запобігти виникненню ризикам, існування яких обґрунтовано слідчим.

Зокрема, зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, такий запобіжний захід у виді як особисте зобов`язання, не здатен забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на високий ступінь ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, наявність ризику впливу на свідків, переховування від органів досудового розслідування та суду.

Особиста порука не може бути застосована, оскільки в органу досудового розслідування відсутні будь-які дані про осіб, які, заслуговуючи на довіру, можуть надати письмове зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього процесуальних обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_5 , з огляду на наявність високого ступеню ризиків впливу свідків, а також враховуючи, що останній проживає в одному будинку із свідками, а тому є достатні підстави вважати, що запобіжний захід у виді домашнього арешту в даному випадку не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків ОСОБА_5 ..

Беручи до уваги вищевикладене, зважаючи на доведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, то застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 , окрім як тримання під вартою, не зможе забезпечити дієвості кримінального провадження та запобігти виникненням ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням викладеного, до підозрюваного ОСОБА_5 , не можливо застосувати інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставин, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:- щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Викладені обставини свідчать про неможливість запобігання наведеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків.

В судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні просила обрати підозрюваному більш м`який запобіжний захід, оскільки необґрунтована підозра.

Підозрюваний в судовому засіданні повністю підтримав думку захисника та зазначив, що він не вчиняв даного злочину, оскільки на момент вчинення кримінального правопорушення він не був присутній в квартирі АДРЕСА_3 . Крім того є свідки, які можуть підтвердити даний факт.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу, слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 178 КПК України визначено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього кодексу, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчинення іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжний заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Вирішуючи клопотання слідчого, суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно із якими обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи. Рішенням ЄСПЛ «Сельчук проти Туреччини» визначено, що попередня судимість може бути підставою ризику вчинення нових правопорушень.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не в праві вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точку зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нею обмежувального заходу, то з огляду на наведені дані у клопотанні та в матеріалах долучених до нього є всі підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_5 кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

З клопотання вбачається, що із наданих слідчому судді матеріалів кримінального провадження, наведені у ньому ризики, як мета обрання запобіжного заходу підозрюваного є такими, що виправдовують його застосування.

Підозрюваний ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 до 10 років, враховуючи відсутність моральних принципів, про що свідчить характер та спосіб вчинення даного злочину, наявний ризик продовжувати вчинення підозрюваним ОСОБА_5 кримінального правопорушення або вчиняти інше кримінальне правопорушення. Окрім того, необхідно враховувати той факт, що ОСОБА_5 вчинив злочин із використанням насильства.

В клопотанні слідча посилається на той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а тому наявний ризик переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування та суду. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих наслідків може спонукати підозрюваного ОСОБА_5 , змінювати місце проживання та переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Однак як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_4 , не офіційно працює на будівництві.

Посилання слідчого на той факт, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, з огляду на тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки слідчий вимірює небезпеку можливості переховуватися від правосуддя лише і виключно наявністю самої можливості, при цьому не наводячи жодних об`єктивних даних.

Також слідчий посилається на той факт, що перебуваючи на волі, в тому числі проживаючи в одному будинку із основним свідком, який вказує на причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення підозрюваний може незаконно впливати на нього з метою реабілітації себе як злочинця. Також, ОСОБА_5 може впливати на свідків, шляхом умовляння, підкупу, переконання, примушування з застосуванням фізичної сили або погроз такого застосування з метою викривлення фактичних обставин справи та уникнення передбаченої законом відповідальності.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 та свідок ОСОБА_17 мають неприязні стосунки. Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_19 є працівниками Швидкої медичної допомоги.

Таким чином, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 покладається необхідність запобігання спробам вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини, зокрема у викладених рішеннях по справах «Калашников проти Росії», «Томазі проти Франції» та інших, роз`яснив, що сама по собі тяжкість злочину згідно повідомлення особі про підозру, не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05 від 11 липня 2006 року одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу.

За роз`ясненнями п.п. 3, 13 постанови Пленуму Верховного Суду № 4 від 25 квітня 2003 року «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 11 червня 2004 року №10 та від 24 жовтня 2008 року №15), взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим він обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинувачуваним процесуальних обов`язків, і його належної поведінки; обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Як з`ясовано в даному судовому засіданні ОСОБА_5 має постійне місце проживання, неофіційно працевлаштований.

За таких обставин, та аналізу зібраних досудовим розслідуванням матеріалів клопотання та кримінального провадження, суд вважає, що підозрюваний ОСОБА_5 не потребує ізоляції від суспільства та є можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а саме цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання.

Керуючись вимогами ст. ст. 40, 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 194 - 195, 369 - 372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого відділу Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області лейтенант поліції ОСОБА_7 , за погодженням прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без задоволення.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 07 березня 2024 року, включно.

Строк цілодобового домашнього арешту обчислювати з моменту винесення ухвали, тобто з 08 січня 2024 року.

На час дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати за кожною першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та/або суду;

2) заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , цілодобово, щоденно на час дії запобіжного заходу;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та зміну контактного номеру телефону;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінального провадження;

5) здати на зберігання органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

В період введення воєнного стану на території України дозволити підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після сигналу «Повітряна тривога» і протягом 15 хвилин після сигналу «Відбій повітряної тривоги» відлучатись з визначеного в ухвалі місця проживання з метою перебування останньої в укритті.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що порушення покладених на нього слідчим суддею обов`язків може бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш суворий.

Зобов`язати Черкаське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області негайно доставити підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де звільнити з-під варти.

Контроль за виконанням підозрюваним запобіжного заходу покласти на орган Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Копія ухвали про застосування запобіжного заходу вручається підозрюваному після її оголошення.

Копію ухвали направити начальнику Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області для організації її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а підозрюваному, який перебуває під вартою, в той же строк, з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1