ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні об`єднане кримінальне провадження № 0000746 від 19.09.2023 року, № 0000792 від 04.10.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопетрівка, Софіївського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимостей не має,

у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби призваним під час мобілізації проходячи військову службу на посаді водія кулеметного взводу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції У країни, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, будучи дост овірно обізнаним про дію воєного стану в Україіні, вчинив умисні корисливи злочини проти власності за настпуних обставин.

19.09.2023 у ранковий час доби, більш точного часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні будівлі АДРЕСА_2 , за запрошенням та разом з мешканцем ОСОБА_6 , який спав у кімнаті, переслідуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період дії воєнного стану, переконавшись, що його дії залишаться непоміченими для оточуючих, шляхом вільного доступу взяв з ліжка мобільний телефон марки «Samsung JT-E1200», IMEI: НОМЕР_2 , вартістю 500 гривень, належний потерпілому ОСОБА_6 .

В подальшому ОСОБА_5 , утримуючи мобільний телефон марки «Samsung JT-E1200», IMEI: НОМЕР_2 з місця вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 500 гривень.

Далі, ОСОБА_5 19.09.2023 у ранковий час доби, більш точного часу не встановлено, перебуваючи у приміщенні будівлі АДРЕСА_2 , за запрошенням та разом з мешканцем ОСОБА_7 , який спав у кімнаті, переслідуючи злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи єдиний злочинний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, умисно, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в період дії воєнного стану, переконавшись, що його дії залишаться непоміченими для оточуючих, шляхом вільного доступу взяв з ліжка мобільний телефон марки «Huawei Y6 2018 модель ATU-L21», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , вартістю 2500 гривень, належний потерпілому ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_5 , утримуючи мобільний телефон марки «Huawei Y6 2018 модель ATU-L21», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 з місця вчинення кримінального правопорушення разом з викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, тим самим спричинивши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 2500 гривень.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованих злочинів визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочинів, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, враховуючи думки сторін кримінального провадження, які не наполягали на обов`язковій участі потерпілих в судовому розгляді, вважав за можливе провести судовий розгляд без участі потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Приймаючи до уваги повне визнанняобвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , доказів, що стосуються особи обвинуваченого, доказів та документів, щодо речових доказів, процесуальних витрат і заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_5 дав суду показання, що дійсно він, будучи військовослужбовцем, завідома знаючи, що на території України введено воєнний стан та його дію на території України, 19.09.2023 у ранковий час доби, перебуваючи у приміщенні будівлі № 22а розміщеної за адресою: м. Одеса, пляж Аркадія, переслідуючи умисел привласнити та продати, щоб отримані кошти витратити на власні потреби, викрав з ліжка мобільний телефон марки «Samsung JT-E1200» ОСОБА_6 , який спав у кімнаті. Телеіон, поклав собі у кишеню і пішов з мізця злочину.

Крім того, того ж дня, 19.09.2023, також вранці, він, перебуваючи у приміщенні будівлі № 22а розміщеної за адресою: м. Одеса, пляж Аркадія, таємно для потерпілого ОСОБА_7 викрав мобільний телефон марки «Huawei», який належав останньому. Телефон викрав з метою подальшого продажу, а отримані від цього кошти планував витратити на власні потерби, зокрема купити квіток, щоб повернутись до військової частини та продовжити службу. Телефони він продати не встиг, оскільки його затримали і вилучили викрадене.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винність ОСОБА_5 у вчиненні ним злочинів та кваліфікує його дії за ч.4 ст. 185 КК України (за кожним епізодом окремо крадіжок у потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенніпокарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 вчинив умисні корисливі злочини проти власності, які у відповідності до положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_5 має постійне місце реєстрації, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, судимостей не має, за місцем проходження служби характеризується посередньо.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_5 , суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттюзлочину та добровільне відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), а також враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 року у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_5 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Загальні засади призначення покарання, визначені ст. 65 КК, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням яких є виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої приймається рішення про можливість застосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2019 у справі № 361/2382/2016-к.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_5 злочинів, усвідомлення останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його поведінку після вчинення злочину та щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність до обвинуваченого претензій з боку потерпілих будь-якого характеру, дані про особу винного, який заявив суду, що зробив для себе позитивні висновки та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, він має постійні місце реєстрації та проживання, судимостей не має, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи винному ОСОБА_5 покарання з випробуванням, суд серед іншого враховує усвідомлення обвинуваченим власної протиправної поведінки, тобто обвинувачений ОСОБА_5 демонструє готовність понести заслужене покарання. Більш того, суд переконаний, що застосування покарання з випробуванням до обвинуваченого, який є військовослужбовцем та заявив, що має непереборне бажання повернутись на військову службу, принесе країні більшу користь в умовах війни ніж реальне позбавлення його волі. Тому суд, враховуючи, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, гуманізм одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_5 , можливе без ізоляції суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України визнає за можливе звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_5 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Застосовуючи до обвинуваченого положення ч.1 ст.76 КК України, суд враховує, що останній є військовослужбовцем та проходить службу в лавах ЗСУ, у зв`язку з чим суд на підставі ч.1 ст.163 КВК України та Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №337 від 17.09.2020 року, покладає обов`язок нагляду за відбуттям ОСОБА_5 покарання з випробування під час іспитового строку, на командира військової частини, в якій ОСОБА_5 проходитиме військову службу.

У зв`язку із звільненням ОСОБА_5 від призначеного покарання з випробуванням та відсутність ризиків, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, але існування ризику, в разі апеляційного оскарження вироку, неявки обвинуваченого до суду за першою вимогою, або зміни місця проживання без повідомлення суду, що може негативно вплинути на розумність строків апеляційного перегляду справи, суд вважає за можливе до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачуваного ОСОБА_5 змінити з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України, зокрема визнані постановою слідчого СВ ВП № 5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 20.09.2023 року, 23.10.2023 року речовими доказами, а саме : мобільний телефон марки «Huawei Y6 2018 модель ATU-L21» в корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , телефон марки «Samsung JT-E200», IMEI: НОМЕР_2 слід залишити у їх законних володільців.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.185 КК України (за епізодами крадіжок у потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ), та призначити йому покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, ч.1 ст.163 КВК України та Порядку здійснення командирами (начальниками) військових частин (установ) контролю за поведінкою військовослужбовців, звільнених від відбування покарання з випробуванням, затвердженого Наказом Міністерства оборони України №337 від 17.09.2020 року, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до командира військової частини, в якій ОСОБА_5 проходитиме військову службу;

2) повідомляти командира військової частини, в якій ОСОБА_5 проходитиме військову службу про зміну місця проживання, служби.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили.

У відповідності до ч.5 ст.194 КПК України до набрання вироком законної сили покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до суду;

2) не відлучатися з місця проживання без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, засоби зв`язку.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_5 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Обвинуваченого ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі суду негайно.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Huawei Y6 2018 модель ATU-L21» в корпусі чорного кольору IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , телефон марки «Samsung JT-E200», IMEI: НОМЕР_2 залишити у законних володільців.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законноїсили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

14.12.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/19829/23

Номер провадження № 1-кп/ 522/2971/23

Головуючий суддя ОСОБА_1