ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/435/21 Номер провадження 11-кп/814/447/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 листопада 2018 року за №0001066, 27 січня 2021 року за №0000035, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого

22 січня 2016 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області за ч.3 ст.152 КК України на 7 років позбавлення волі,

визнано винуватим і засуджено за:

ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України - на 3 роки позбавлення волі;

ч.3 ст.185 КК України - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

ч.1 ст.187 КК України - на 3 роки 8 місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_8 остаточне покарання - 3 роки 8 місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вирішено питання щодо арешту майна та речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за таких обставин.

Епізод №1.

16 листопада 2018 року приблизно о 16 годині ОСОБА_8 проник у приміщення житлового будинку по АДРЕСА_2 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_9 металеві вироби на загальну суму 620 гривень.

Епізод №2.

16 листопада 2018 року приблизно о 17 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник у приміщення гаража по АДРЕСА_1 , звідки таємно викрав належні ОСОБА_10 три газові балони й металеву ванну на загальну суму 1 950 гривень.

Епізод №3.

17 листопада 2018 року приблизно о 13 годині ОСОБА_8 , діючи повторно, проник на територію домоволодіння по АДРЕСА_2 , звідки намагався таємно викрасти належні ОСОБА_9 газовий балон і металеві вироби, загальною вартістю 2 798 гривень 72 копійки, та, виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, не закінчив крадіжку у зв`язку з тим, що його дії були помічені й припинені сусідом ОСОБА_9 - ОСОБА_11 .

Епізод №4.

27 січня 2021 року приблизно о 01 годині ОСОБА_8 , перебуваючи на задньому сидінні автомобіля «ВАЗ 2106», н.з. НОМЕР_1 , на автомобільній дорозі «Харків-Вовчанськ» по вул. Сосновій, 29 у с. Зарічне Вовчанського р-ну Харківської обл., із метою заволодіння чужим майном учинив розбійний напад на водія ОСОБА_12 , у ході чого, приставивши ніж до його обличчя та погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя і здоров`я ОСОБА_12 , заволодів належними останньому грошовими коштами в сумі 300 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 просить змінити вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року та пом`якшити йому покарання, призначивши його у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд у повній мірі не врахував: установлені обставини, які пом`якшують покарання, дані про його особу і те, що він за попередньою судимістю був звільнений від відповідальності. Водночас зазначає, що його винуватість у вчиненні інкримінованих злочинів не було доведено, а його позиція про розгляд справи в спрощеному порядку не була добровільною.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді 3 років 2 місяців позбавлення волі, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Із журналу судового засідання і технічного носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, від 21 грудня 2021 року встановлено, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 здійснювався за спрощеною процедурою, під час якої місцевий суд за відсутності заперечень усіх учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів у повному обсязі й обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням даних щодо характеристики його особи.

У судовому засіданні першої інстанції ОСОБА_8 , будучи забезпеченим участю захисника, повністю визнав вину, підтвердив і не оспорював обставини вчинення інкримінованих йому злочинів, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України - закінченого замаху на таємне викрадення чужого майна повторно, поєднане з проникненням у приміщення; ч.3 ст.185 КК України - таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло і таємного викрадення чужого майна повторно, поєднаного з проникненням у приміщення та сховище; ч.1 ст.187 КК України - розбою, тобто нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя, здоров`я особи, яка зазнала нападу. У зв`язку з цим обвинувачений і його захисник просили розглядати справу в порядку ч.3 ст.349 КПК України. Місцевий суд, виконуючи вимоги цієї норми кримінального процесуального закону, в тому числі переконався в добровільності позиції ОСОБА_8 про бажання здійснювати судовий розгляд за вказаним вище порядком. Також обвинувачений у ході судового засідання подав заяву щодо розгляду справи відповідно до ч.3 ст.349 КПК України та додатково підтвердив у ній, що його позиція є добровільною, засвідчивши зміст заяви своїм підписом (т.3 а.п.202).

Тому посилання апелянта на те, що його позиція про розгляд справи в спрощеному порядку не була добровільною, неспроможні та спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Доводи ж ОСОБА_8 про недоведеність за результатами судового розгляду його винуватості у вчиненні злочинів колегія суддів уважає необґрунтованими, так як аналіз положень ч.3 ст.349 КПК України вказує на те, що предметом судового розгляду в досліджуваному випадку виступають обставини вчинених кримінальних правопорушень у контексті їх обсягу та змісту, що були підтверджені обвинуваченим, визнані та не оспорювались учасниками судового провадження, і до завдань суду першої інстанції при розгляді справи в спрощеному порядку не належало дослідження доказів щодо фактичних обставин пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Позбавлені підстав і твердження в апеляційній скарзі про пом`якшення обвинуваченому покарання.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, що відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі (у вигляді 7 років позбавлення волі), не працює, має постійне місце проживання з матір`ю, де характеризується посередньо, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, думку потерпілих, які не мають претензій до ОСОБА_8 , дані досудової доповіді про високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення і його дуже високий ризик небезпеки для суспільства, наявність обставин, які пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, та обставин, що обтяжують покарання - рецидив злочинів, учинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

З викладеного вище вбачається, що судом першої інстанції при обранні ОСОБА_8 заходу примусу належним чином враховано всі обставини справи, як щодо вчинених кримінальних правопорушень, так і особи обвинуваченого.

Між тим, доводи апелянта про те, що він за попередньою судимістю був звільнений від відповідальності є неспроможними, оскільки за попередньою судимістю 22 січня 2016 року Великобурлуцьким районним судом Харківської області ОСОБА_8 було визнано винуватим і засуджено за ч.3 ст.152 КК України на 7 років позбавлення волі. 17 липня 2017 року обвинувачений звільний із місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям покарання. Уже починаючи з 16 листопада 2018 року ОСОБА_8 учинив нові злочини, за які визнаний винуватим і засуджений у кримінальному провадженні, що є предметом апеляційного розгляду, тобто в період непогашеної судимості за попереднім вироком, а тому місцевий суд обґрунтовано констатував її наявність у вступній та мотивувальній частинах вироку (т.2 а.п.241-242, 244-256).

Призначене ОСОБА_8 покарання, яке є наближеним до мінімального та обрано із застосуванням найбільш сприятливого принципу складання покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, відповідає вимогам ст.ст.50, 65, 70 КК України, за своїм видом і розміром законне, справедливе та сприяє меті покарання, тобто є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Вовчанського районного суду Харківської області від 28 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4