Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/621/23 Слідчий суддя ОСОБА_1
Категоріяст. 111 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2023, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, працюючого завідуючим господарства ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», громадянина України, не одруженого, утриманців не має, раніше не судимого,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000104 від 20.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, з 26.10.2023 по 04.11.2023 включно, без визначення розміру застави,

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_7 звернулась до Ленінського районного суду м. Кіровограда з клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , підозрюваному в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 436-2 КК України.

В обґрунтування свого клопотання слідчий посилається на те, що ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженні № 0000104 від 20.06.2023 ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні діяння, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме, наданні іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

07.09.2023 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та повідомлення про нову підозру, відповідно до якої, він підозрюється у виправдовуванні збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2023 задоволено вказане клопотання та продовжено підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Судове рішення мотивовано тим, що раніше встановлені ризики, передбачені п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати, запобігти яким, в разі не продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, або при застосуванні іншого запобіжного заходу, неможливо, оскільки обставини, за яких були встановлені ці ризики, на теперішній час не змінились.

Ризиків, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати, усі наведені обставини у їх сукупності не дають достатніх підстав застосувати відносно ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, а тому виправдовують потребу в необхідності продовження строку тримання під вартою до 04.11.2023, в межах строку досудового розслідування.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 строком на 30 діб, а у подальшому, Указами Президента України у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України строк дії воєнного стану в Україні продовжувався, останній раз воєнний стан та загальна мобілізація в Україні продовжені строком на 90 діб до 15 листопада 2023 року; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України

В апеляційній скарзі підозрюваний ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що на його думку суд постановив не правильне рішення відносно нього.

У сторони обвинувачення не має доказів, щодо вчинення ним кримінальних правопорушень.

Вказує, що він утримується під-вартою в неякісних умовах, які є небезпечними та шкодить його здоров`ю та життю.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу, які надійшли із районного суду та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 183 ч. 1, 2 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризиками, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 177 ч. 1 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Згідно ст. 6 ч. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Проте, враховуючи обставини справи, апеляційний суд вважає, що по справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, колегія суддів оцінює суворість можливого призначеного покарання ОСОБА_6 в подальшому та визнає за реальну небезпеку можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вищезазначені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні підозрюваного під вартою. Підстав для обрання більш м`якого запобіжного заходу не вбачається.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим, статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків, тощо.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри повністю підтверджується зібраними під час досудового розслідування кримінального провадження доказами, а саме: протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 28.06.2023, протоколом про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 26.06.2023, протокол огляду місця події від 04.07.2023, протокол

огляду від 05.07.2023 з додатками, протоколом огляду електронної сторінки від 28.07.2023, висновок експерта від 28.08.2023 №335, та іншими матеріалами справи.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, що пред`явлені в підозрі, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи ОСОБА_6 про відсутність доказів не можуть бути враховані оскільки по-перше в матеріалах справи наявні докази на підтвердження обґрунтованості підозри, а по-друге на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_6 на особисту свободу.

Доводи апелянта про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 колегією суддів не можу бути враховані.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_6 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, здійснювати вплив на свідків з метою зміни ними показань, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати проведенню досудового розслідування іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому підозрюється ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Про наявність ризиків вчинення іншого кримінального правопорушення свідчить те, що ОСОБА_6 розумів, що його дії можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України так і для забезпечення міцності оборони та суверенітету України.

А тому, на думку колегії суддів інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою без визначення розміру застави не зможе запобігти спробам вчинення нових кримінальних правопорушень. В протилежному випадку, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу дії ОСОБА_6 можуть мати негативні наслідки як до життя та здоров`я громадян України так і для інтересів та суверенітету держави Україна.

А тому, колегія суддів погоджується з думкою слідчого судді про те, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, оскільки, підозрюваний ОСОБА_6 вчиняв вказане кримінальне правопорушення у прихований спосіб, конспіративно, з метою уникнення можливого викриття правоохоронними органами. При цьому, ОСОБА_6 , на виконання завдання, поставленого представником іноземної організації, передавав представникам РФ інформацію з метою допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану.

Також, підозрюваний ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме у співучасті з невстановленою особою рф, може перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та вчиняти дії, які матимуть негативні наслідки для кримінального провадження.

У підозрюваного відсутні стійки соціальні зв`язки, ОСОБА_6 має сталі зв`язки з представниками іноземної держави агресора - рф, тому, може їх використати для виїзду за кордон або на тимчасово окуповані території України, таким чином може переховуватись від органів досудового розслідування, та враховуючи, що на всій території України введено військовий стан, вказаний ризик є реальним, а не не є уявним.

Більш того, підозрюваний ОСОБА_6 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки перебуваючи на свободі, ОСОБА_6 , маючи можливість вільного пересування та контактів, може знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, документів, враховуючи те, що він влаштувався на державне підприємство з метою конспіративної передачі інформації, яка є у підприємства у сфері оборонної промисловості, та відноситься до державної таємниці, громадянину рф.

Що стосується тверджень про те, що до ОСОБА_6 можливо взагалі не застосовувати жодний запобіжний захід,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність відмови в задоволенні клопотання слідчого та скасування запобіжного заходу.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, враховуючи мету і підстави застосування запобіжних заходів, що їх передбачено ст. 177 КПК України, а також зважаючи на дані матеріалів клопотання, колегія суддів переконана у необхідності застосування на початковому етапі досудового розслідування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання його під вартою.

Наявні у матеріалах клопотання дані підтверджують наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що у разі не обрання запобіжного заходу, або обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім процесуальних обов`язків і надасть йому змогу переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

На даний час наявні достатні підстави вважати, що за матеріалами даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_6 існують ризики, передбачені п.п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст.177 КПК України,а інші, більш м`які запобіжні заходи (домашній арешт, застава, особисте зобов`язання), на думку колегії суддів не забезпечать запобігання встановленим ризикам та виконанню підозрюваним процесуальних обов`язків, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2023 необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 26.10.2023, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0000104 від 20.06.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 та ч. 1 ст. 436-2 КК України, з 26.10.2023 по 04.11.2023 включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4