Справа № 357/9006/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2023 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

учасника кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002588 від 25.05.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Біла Церква Київської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

23 травня 2023 року, близько 13 години, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 перебували в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де спільно вживали алкогольні напої. В ході спільного розпиття алкогольних напоїв між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 виникла словесна перепалка, в ході якої останній, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, умисно, з метою спричинення шкоди здоров`ю потерпілому, наніс один удар кулаком правої руки в ліву частину обличчя потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши останньому тілесні ушкодження у вигляді: перелому лівої верхньощелепної пазухи, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, так як для повного його зрощення необхідно тривалий строк більш, ніж 3 тижні.

Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.122 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодженні, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема витяг з ЄРДР, з якого вбачається факт реєстрації кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, постанова про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 06.06.2023.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано копію паспорту ОСОБА_4 на підтвердження особи обвинуваченого та документи, які свідчать, що обвинувачений за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не звертався, перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання характеризується посередньо, раніше не судимий.

Згідно з досудовою доповіддю, наданою провідним інспектором Білоцерківського РВ № 1 Філії ДУ «Центр пробації» у м.Києві та Київській області від 20.09.2023 та витягом з оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення від 19.09.2023 рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, рівень ризику небезпеки для суспільства середній. Зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного кримінального правопорушення виявлено криміногенну потребу: вживання алкоголю. У випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним крім обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, покласти на обвинуваченого додаткові обов`язки, передбачені ч.3 ст.76 КК України, зокрема: виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, не виїжджати за межі України без погодження з органом пробації.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, а саме в умисному середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але такому, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які передбачені ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, яка передбачена ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому, суд не визнає обставиною, яка відповідно до п. 11 ч.1 ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, про яку зазначено в обвинувальному акті, оскільки така обставина, не є тотожною поняттю «в умовах воєнного стану», місце вчинення злочину не відноситься до районів вогневого ураження, тимчасової окупації чи проходу військ, тобто воєнні дії не проводяться, а тому обвинувачений ОСОБА_4 не мав можливості використати найбільш несприятливий для суспільства час, тяжкі обставини та умови, в яких опинилося суспільство з метою полегшення вчинення кримінального правопорушення.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.1 ст.122 КК України покарання у виді обмеження волі строком 2 роки та на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, а також задовольнити цивільний позов.

Потерпілий підтримав позицію прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання.

Захисник при обранні обвинуваченому міри покарання просив врахувати добровільне відшкодування матеріальної шкоди, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, характеризуючі дані та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 рік, на підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, а також задовольнити цивільний позов .

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився зі своїм захисником щодо призначення покарання, визнав цивільний позов та зауважив, що розкаюється у вчиненому та жалкує, зробив належні висновки для себе, вибачився перед потерпілим.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходити з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, особу винного, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо, неодружений, непрацевлаштований, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, раніше не судимий, добровільно відшкодував завдану матеріальну шкоду, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у виді обмеження волі строком 2 (два) роки та зі звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 (один) рік, а також покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

При цьому, суд вважає, що стимулюванням правослухняної поведінки ОСОБА_4 буде контроль за поведінкою засудженого протягом терміну, визначеного законом для тривалості іспитового строку, а також можливість його направлення для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.

Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду». Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Підстав для застосування положень статі 69 КК України судом не встановлено.

6. Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілим ОСОБА_6 (цивільний позивач) пред`явлено до обвинуваченого ОСОБА_4 (цивільний відповідач) позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального правопорушення.

В обґрунтування позову цивільний позивач посилається на те, що скоєним ОСОБА_4 злочином йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 50 000 грн, яка полягає в тому, що він до сих пір відчуває негативні переживання, згадуючи про подію його побиття, відчуває страх, приниження та тривогу, так як його було побито на очах у друзів та знайомих. Також моральна шкода полягає у фізичному болі та душевних стражданнях через несправедливе та ганебне ставлення до нього з боку обвинуваченого (цивільного відповідача). Окрім цього, в нього наступили негативні зміни в житті, зокрема, погіршення стану здоров`я через порушення активного стереотипу життєдіяльності, він був вимушений звільнитися з роботи, що призвело до тимчасової відірваності від активного соціального життя, порушення налагоджених робочих зв`язків, знижений настрій та страх перед можливістю повторення подібної ситуації.

Також зазначає про те, що скоєним ОСОБА_4 кримінальним правопорушенням йому завдано матеріальної шкоди, яка складається із витрат на лікування у сумі 6 700 грн.

Разом з тим, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 (цивільний позивач) підтримав вказаний позов лише у частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок скоєнні кримінального правопорушення, в сумі 50 000 грн, зазначивши, що майнова шкода, зазначена в позові, відшкодована обвинуваченим в ході судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 (цивільний відповідач) в судовому засіданні цивільний позов визнав у повному обсязі.

Захисник в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог потерпілого (цивільного позивача) не заперечував.

Прокурор в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримав та вважав їх обґрунтованими.

Надаючи оцінку законності та обґрунтованості вимог потерпілого щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зав`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Так, згідно з ч. 3 ст. 23 Цивільного Кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що з 24.05.2023 по 30.05.2023, потерпілий проходив стаціонарне лікування в нейрохірургічному відділенні КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 2», з 02.06.2023 по 14.06.2023 в КНП БМР «Білоцерківська міська лікарня № 1». Після стаціонарного лікування продовжував амбулаторне лікування, зокрема у невропатолога. Потерпілому спричинена моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та душевних стражданнях через несправедливе та ганебне ставлення до нього з боку обвинуваченого (цивільного відповідача). Окрім цього, в нього наступили негативні зміни в житті, зокрема, погіршення стану здоров`я через порушення активного стереотипу життєдіяльності, був вимушений звільнитися з роботи, що призвело до тимчасової відірваності від активного соціального життя, порушення налагоджених робочих зв`язків, знижений настрій та страх перед можливістю повторення подібної ситуації.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує глибину душевних страждань ОСОБА_6 , погіршення його стану здоров`я, ступінь вини обвинуваченого та тяжкості спричинених тілесних ушкоджень. Керуючись вимогами розумності та справедливості, суд визначає розмір грошового відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн, які слід стягнути з цивільного відповідача (обвинуваченого) на користь цивільного позивача (потерпілого).

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні відносно обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.122 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі строком 2 (два) роки.

На підставі статті 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням строком 1 (один) рік.

Згідно зі статтею 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, що передбачені пунктами 1, 2 частини 1, пунктами 2,4 частини 3 статті 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Згідно з ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту ухвалення вироку, тобто з 27 листопада 2023 року.

Нагляд за ОСОБА_4 доручити уповноваженому органу з питань пробації за місцем мешкання засудженого.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , у відшкодування моральної шкоди 50 000 (п`тдесят тисяч) гривень.

Речові докази:

-DVD-R диск, на якому містяться результати КТ головного мозку ОСОБА_6 , в паперовому конверті, який відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 06.06.2023 зберігається при матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ