Березівський районний суд Одеської області
30.11.2023
Справа № 494/1989/23
Провадження № 1-кп/494/158/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.11.2023 року Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши в приміщенні Березівського районного суду Одеської області у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене 02.09.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000498, по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 186КК України,

в с т а н о в и в:

До суду надійшов обвинувальний акт по зазначеному вище кримінальному провадженню.

В судовому засіданні прокурор просив признати обвинувальний акт до судового розгляду, вважає, що такий відповідає вимогам КПК України.

Обвинувачені стосовно призначення обвинувального акту до судового розгляду покладались на думку суду.

Захисник ОСОБА_5 ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 ОСОБА_8 вважали за можливе призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Заслухавши думку учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт і додані до нього документи, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Згідно із ст. 291 ч.1 КПК України обвинувальний акт - це процесуальний документ про закінчення досудового розслідування, якій складається слідчим, після чого затверджується прокурором.

Згідно п.5 ч.2 ст.291 КПК України, крім іншого, в обвинувальному акті має бути наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс-16, переглядаючи судові рішення з підстав, передбачених пунктом 2 ст. 445 КПК України, яка є обов`язковою для виконання, Верховний Суд України зазначив, що аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників:

1) фактичних обставин кримінального правопорушення;

2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»);

3) формулювання обвинувачення.

При цьому, як зазначено далі у вказаній постанові, під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, суд відзначає, що, як підкреслено у наведеній Постанові, - є головним, бо правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист. З огляду на це обставини, які, відповідно до частини першої статті 91 КПК, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, розмір процесуальних витрат, мають бути викладеними чітко і конкретно, та наведені в обвинувальному акті фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

При цьому, Верховний Суд України звернув увагу на необхідність дотримання правових позицій, викладених у міжнародних джерелах права. Так, у рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії" Європейський суд з прав людини зазначив, що: "Обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь "детальності" інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

Пунктом «а» ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Вищевказаних вимог кримінального процесуального законодавства дотримано не було, оскільки в обвинувальному акті відсутній конкретний і зрозумілий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, а ті, обставини, які викладені не узгоджені між собою та мають суперечності одна одній. Також, по суті обвинувальний акт містить суперечності, а саме обвинувачення є незрозумілим і не конкретизованим з наступних підстав.

Згідно викладу фактичних обставин справи обвинувачені на виконання свого злочинного умислу, пов`язаного з незаконним позбавленням волі ОСОБА_4 02.09.2023 приблизно о 09:00 год. ОСОБА_5 на автомобілі марки «CHEVROLET», моделі «LACETTI», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з ОСОБА_6 та своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не були обізнані щодо злочинного умислу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У продовження своїх злочинних дій ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , зустріли потерпілого ОСОБА_4 помістили його до салону автомобіля, тим самим позбавивши його свободи переміщення. Одночасно, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , завдали потерпілому ОСОБА_4 удар твердим предметом по коліну правої ноги, та удари дубинкою в область голови зліва, в область вух зліва та справа, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців вушних раковин, шиї та лівої поверхні грудної клітки, що спричинило потерпілому фізичні страждання. У подальшому, на вказаному автомобілі під керуванням ОСОБА_10 , не обізнаного про злочинні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прибули до лісосмуги між селом Ряснопіль, Березівського району Одеської області, та с. Зеленопілля, Березівського району Одеської області. Перебуваючи у лісосмузі обвинувачені, продовжували незаконно утримувати потерпілого ОСОБА_4 з метою отримати від нього грошові кошти, усвідомлюючи те, що їхні протиправні дії носять незаконний характер, утримуючи потерпілого ОСОБА_4 проти його волі в лісосмузі протягом години, наносили в ході спілкування з ним тілесні ушкодження, чим спричиняли йому фізичні страждання та у подальшому повернулись за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_4 з метою продовження своїх злочинних дій. На виконання свого злочинного умислу, 02.09.2023 приблизно о 10:00 год. ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , на автомобілі марки «CHEVROLET», моделі «LACETTI», д.н.з. НОМЕР_1 , разом з своїми знайомими ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які не були обізнані щодо злочинних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прибули за місцем мешкання ОСОБА_4 , а саме до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .У продовження своїх злочинних дій ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 , діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів та з метою власного збагачення, без дозволу та згоди потерпілого ОСОБА_4 , скориставшись вільним доступом до житла останнього, проникли до житлового будинку за вказаною адресою. У подальшому ОСОБА_5 з ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, висловив погрозу застосування до ОСОБА_4 фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вимагали від потерпілого видати їм грошові кошти та цінності.

Разом з тим, якщо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не були обізнані щодо злочинного умислу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , чому останні не припинили участь у вчиненні кримінальних правопорушень ще на стадії, коли обвинувачені разом з вказаними особами прибули до ОСОБА_4 , а саме до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно обвинувального акту вбачається, що в процесі поміщення ОСОБА_4 в транспортний засіб та заподіяння йому тілесних ушкоджень був присутній ОСОБА_10 , який в подальшому керував транспортним засобом, а саме відвозив обвинувачених та потерпілого до лісосмуги між селом Ряснопіль, Березівського району Одеської області, та с. Зеленопілля, Березівського району Одеської області і привіз останніх разом з ОСОБА_9 до місця мешкання ОСОБА_4 , а саме до житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Однак в обвинувальному акті прокурор зазначив, що дії ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були охоплені умислом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Разом з тим, припинення участі у вчиненні кримінальних правопорушень на двох епізодах ОСОБА_9 та ОСОБА_10 так і не відбулось. Таким чином залишається не зрозумілим, яким чином ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були обізнані щодо протиправних дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та проходять по даному кримінальному провадженні лише як свідки кримінальних правопорушень.

Також, згідно обвинувального акту вбачається, що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 упевнившись, що поряд відсутні сторонні особи і за ними ніхто не спостерігає, застосовуючи фізичну силу, заштовхали потерпілого ОСОБА_4 до салону автомобіля марки «СНЕVROLET», моделі «LАСЕТТІ», д.н.з. НОМЕР_1 , тим самим позбавивши його свободи переміщення та можливості самостійно обирати місце свого знаходження. Одночасно, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , завдали потерпілому ОСОБА_4 удар твердим предметом по коліну правої ноги, та удари дубинкою в область голови зліва, в область вух зліва та справа, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді синців вушних раковин, шиї та лівої поверхні грудної клітки, що спричинило потерпілому фізичні страждання. Разом з тим, не є зрозумілим з якою метою було вчинено заподіяння потерпілому вищезазначених тілесних ушкоджень, а саме для подолання його опору в незаконному позбавленні волі чи з метою заволодіння його майном.

Стосовно анкетних даних обвинувачених, то в таких зазначено про відсутність реєстрації останніх, однак в судовому засіданні 26.10.2023 при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжних заходів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 стороною захисту було спростовано вказане та надано докази про реєстрацію місця проживання обвинувачених.

Крім того, під час формулювання обвинувачення ОСОБА_6 саме обвинувачення викладене ідентично обвинуваченню ОСОБА_5 без визначення які саме дії вчиняв ОСОБА_6 .

Отже, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що такий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень та формулювання обвинувачення які містяться в даному обвинувальному акті є суперечливими.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 р. зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006р. у справі І.Н. та інші проти Австрії, п.34).

Такий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, взагалі не дозволяє суду визначити межі судового розгляду щодо обвинувачених, унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, що безперечно, порушує право особи на захист.

Відповідно до вимог ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обвинувачення, відповідно до ч. 1 ст. 3 КПК України це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вищеописані порушення вимог Кримінального процесуального кодексу України, дають підстави дійти висновку, що складений обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та порушує гарантовані законом процесуальні права сторін кримінального провадження, порушує основні засади кримінального провадження, зокрема верховенство права, а також права осіб, які не є обвинуваченими за даним обвинувальним актом та не мають права на захист від викладеного в ньому обвинувачення в даному кримінальному провадженні, а тому обвинувальний акт, з доданими до нього документами підлягає поверненню прокуророві, який направив його до суду, для усунення допущених недоліків та приведення його у відповідність до вимог статті 291 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 291, 314 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Повернути прокурору для усунення недоліків обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному 02.09.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000498, по обвинуваченню ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст. 186КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1