ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (ЄРДР № 0001941 від 30 червня 2023 року),

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістедят днів, тобто до 09 лютого 2024 року включно.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, оскільки наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 вважає ухвалу суду постановлену з істотним порушенням норм чинного законодавства України, без належного обґрунтування доказами, а доводи, які містяться, не відповідають фактичним обставинам.

Посилається на недоведеність прокурором продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які потягнули застосування до її підзахисного виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення не може слугувати єдиною підставою для обрання саме цього запобіжного заходу.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_7 в порядку ст. 89 КК України є несудимим, має тісні соціальні зв`язки дружину та двоє неповнолітніх дітей, постійне місце проживання на території м. Луцька. Враховуючи вказане, на переконання захисника, ризик переховуватися від суду є безпідставним.

Також апелянт вказує на відсутність будь-яких доказів, котрі би свідчили про наявність ризики впливу ОСОБА_7 на свідків.

Враховуючи зазначене вище, захисник просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 відмовити. Застосувати до останнього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю - доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали у повному обсязі, думку прокурора, який заперечила щодо задоволення вимог апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.с 176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Матеріалами кримінального провадження стверджується, що 30 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості за № 0001941 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

У вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується ОСОБА_7 , що стверджується зібраними у кримінальному провадженню доказами.

Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що підставами для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, яка стверджується матеріалами кримінального провадження, а метою запобігання ризикам, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, та на даний час не змінилися.

Слід зазначити, що у кримінальному провадженні, в якому ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, лише 12 грудня 2023 року призначено до судового розгляду, жодних свідків у даному провадженні судом ще не було допитано, що, у свою чергу, дає підстави вважати про продовження існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також враховуючи, що обвинувачений хоча в порядку ст. 89 КК України є не судимим, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, на шлях виправлення не став, обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, дає підстави вважати про продовження існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З урахуванням наведеного, особи обвинуваченого ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, яке згідно з ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, хоча в порядку ст. 89 КК України є несудимим, однак неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, апеляційний суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не заслуговують на увагу суду також доводи сторони захисту про те, що наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, міцних соціальних зв`язків дає можливість для застосування до останнього іншого запобіжного заходу який не пов`язаний із триманням під вартою, оскільки, зазначені вище обставини, на переконання апеляційного суду, не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим ризикам.

При цьому, інші доводи сторони захисту, викладені в апеляційній скарзі та наведені в ході апеляційного розгляду не зменшують ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не дають жодних підстав для відмови в задоволенні поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 422-1 КПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді