ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2023 Справа №607/3909/23

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря с/з ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі кримінальне провадження №0000165, дані про яке 10.02.2023 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сміла Черкаської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одруженого, непрацюючого, у відповідності до ст.89 КК України не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

1. Встановлені судом обставини кримінальних правопорушень.

09 лютого 2023 року близько 19 год. 00 хв., ОСОБА_4 , який перебував у дворі будинку АДРЕСА_2 , побачив раніше знайомого йому ОСОБА_5 , з яким у нього раніше виникли неприязні відносини. В цей час в ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_5 тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій протиправний умисел, 09 лютого 2023 року близько 19 год. 00 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до автомобіля марки «Део Ланос», д.н.з НОМЕР_1 , в якому сидів потерпілий ОСОБА_5 , після чого відкрив водійські дверцята та кулаком лівої руки наніс один удар у ділянку обличчя. Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_5 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця нижньої повіки правого ока, синця правої величної і щічної ділянок, синця і садна носа, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень.

За таких обставин, своїми діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України - тобто умисне легке тілесне ушкодження.

2. Висловлена обвинуваченим ОСОБА_4 безпосередньо у судовому засіданні позиція з приводу пред`явленого йому обвинувачення.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.125 КК України не визнав та показав, що 09 лютого 2023 року близько 19-ої год. він разом зі сім`єю приїхали на власному автомобілі за місцем їхнього проживання. Надалі, припаркувавши свій транспортний засіб у дворі будинку по АДРЕСА_3 , він заніс додому пакети з продуктами та речами, після чого повернувся до свого автомобіля та побачив біля нього невідому йому особу, яка щось робила біля переднього лівого колеса та водійських дверей вказаного автомобіля. Зазначив, що помітивши його, вказана особа нанесла йому удар в обличчя та почала тікати, при цьому гукнула ще когось. Не маючи змоги наздогнати нападника, він швидко сів в автомобіль та спрямував його на виїзд з подвір"я будинку. Під час цього маневру він побачив автомобіль, який був припаркований на виїзді з двору і йому здалося, що невідома йому особа, яка щойно на нього напала, бігла в напрямку даного автомобіля, заскочила в нього та намагалася втекти з місця події. В подальшому, він за допомогою свого автомобіля перегородив йому дорогу. Підійшовши до зачиненого автомобіля, він побачив в ньому особу, яка була в групі осіб, що скоїли на нього 18.08.2020 року розбійний напад. Надалі, вказана особа, якою виявився ОСОБА_5 , схватила його за верхній одяг та руку, почала тягнути та наносити удари ногами, при цьому давши вказівку іншій особі все знімати на телефон. Під час цього нападник зірвав обручальний перстень з його руки, спричинив йому біль від ударів в область паху і живота та розірвав його одяг. Вирвавшись від нападника він впав на сніг, і тоді йому здалося, що ОСОБА_5 разом зі своїм знайомим біжать до нього продовжити наносити йому удари. Зазначив, що він спромігся стати та вибігти з двору в напрямку дороги, втім вказані особи продовжили його переслідувати вже по вулиці Білецькій. Ствердив, що знаходячись на відстані від свого автомобіля, він побачив, що з його салону вийшов один з нападників, залишивши відкритими дверцята та почав тікати з двору в іншому напрямку. Зазначив, що один з сусідів, який в цей час на автомобілі заїжджав у двір і якого він попросив про допомогу, вказав йому напрямок, за яким втекли нападники. В подальшому, він зателефонував в поліцію та повідомив про вказані обставини. Також зазначив, що з салону його автомобіля було викрадено невелику сумку, в якій знаходилися його особисті папери та грошові кошти (близько 8000 грн. та 300 доларів США). По приїзду працівників поліції в нього були відібрані пояснення та написана заява. Зазначив, що працівники поліції йому повідомили, що вранці наступного дня його викличе слідчий та дасть направлення на проведення СМЕ. Пояснив, що наступного дня вранці, прийшовши на стоянку до свого автомобіля, він виявив, що переднє ліве колесо вказаного транспортного засобу спущене. В подальшому, під час ремонту колеса на шиномонтажі було встановлено причину пошкодження, а саме боковий проріз. Вважає, що саме цей проріз зробив увечері 09 лютого 2023 року ОСОБА_5 в дворі будинку по АДРЕСА_3 . Ствердив, що 28 лютого 2023 року йому зателефонував працівник поліції ОСОБА_6 та повідомив йому, що хоче взяти в нього пояснення відносно факту нападу на нього. Зазначив, що 28 лютого 2023 близько 17-ої год. ОСОБА_6 запропонував йому зустрітися біля опорного пункту в парку Шевченка (біля озера). Там останній коротко вислухавши його, запропонував йому примиритися з ОСОБА_5 . Ствердив, що після того, як він відмовив йому в такому проханні по примиренню з ОСОБА_5 , вказаний працівник поліції повідомив йому, що ОСОБА_5 написана заява і справу він направляє в суд, а сьогодні він приїхав вручити йому підозру, якщо він не хоче примирення. На думку обвинуваченого, ОСОБА_6 обманув його про дійсні наміри вказаної зустрічі та позбавив права на захист та проведення об`єктивного досудового розслідування у даному кримінальному провадженні. Зазначив, що жодних пояснень чи допитів як його, так і свідків події, не проводилось. На думку обвинуваченого, у даному випадку мало місце повне ігнорування його конституційних прав як на захист так і взагалі як громадянина.

3. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, при викладених у обвинувальному акті обставинах в повному обсязі підтверджується та доводиться зібраними в ході досудового розслідування доказами, що були предметом дослідження під час судового розгляду кримінального провадження, а саме:

- показаннями допитаного безпосередньо в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 , який показав, що 09 лютого 2023 року близько 19-ої год. він приїхав своїм автомобілем марки «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , у подвір`я будинку АДРЕСА_3 , оскільки домовився там зустрітись зі своїм однокласником ОСОБА_7 . Ствердив, що по приїзду у вказаний двір, обвинувачений ОСОБА_4 , який йому був знайомий, оскільки в 2019 році він мав з ним конфлікт на дорозі, відкрив водійську дверку його автомобіля та без жодних попереджень чи розмов наніс йому один удар в ділянку носа. Зазначив, що з метою попередження нанесення наступних ударів, він схватив його за куртку та відпихав останнього ногами. Показав, що свідком даної події був його товариш ОСОБА_7 , який знімав все на камеру мобільного телефону. Крім того, потерпілий в судовому засіданні заперечив викрадення будь-яких належних ОСОБА_4 речей із салону його транспортного засобу;

- показаннями допитаного безпосередньо в судовому засіданні 03.05.2023 року свідка ОСОБА_7 , який показав, що близько 2-ох місяців тому він прийшов у подвір`я будинку АДРЕСА_3 , оскільки мав там зустрітися зі своїм однокласником та товаришем ОСОБА_5 . Ствердив, що прийшовши у вказаний двір, став очевидцем того як ОСОБА_5 виходив із салону свого автомобіля та в цей час до нього підійшов обвинувачений ОСОБА_4 і почав наносити ОСОБА_5 удари. Зазначив, що побачивши вказану події, він почав здійснювати їх відеофіксацію на свій мобільний телефон. Також свідок зазначив, що в подальшому, на місце події приїхали працівники поліції.

Окрім показань допитаних безпосередньо у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повністю доведена дослідженими та проаналізованими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, зокрема, оголошеними в судовому засіданні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, датованим 09.02.2023 року. Заявником згідно вказаного протоколу є ОСОБА_5 , який у заяві зазначив, що 09.02.2023 року близько 19 год. 00 хв. невідома особа, підійшовши до його автомобіля марки «Део Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , відкрила водійську дверку вказаного автомобіля та нанесла один удар лівою рукою в ділянку обличчя. Очевидцем вказаних подій заявник вказав ОСОБА_8 ;

- висновком експерта №97 від 24 лютого 2023 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи, складений експертом ОСОБА_9 , відповідно до якого при судово-медичній експертизі у ОСОБА_5 виявлені синець нижньої повіки правого ока, синці правої виличної і щічної ділянок, синці і садно носа. Вид і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_5 ушкоджень свідчать про їх утворення від дії тупих предметів в межах доби до його експертного обстеження. За ступенем тяжкості виявлені у ОСОБА_5 синці і садно належать до легких тілесних ушкоджень - п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995);

- висновком експерта №175 від 28 лютого 2023 року за результатами проведеної судово-медичної експертизи, складений експертом ОСОБА_9 , відповідно до якого як зазначено у висновку експерта №97, ОСОБА_5 дією тупих предметів були спричинені синці нижньої повіки правого ока, правих виличної і щічної ділянок та синці і садно носа. Виявлені у гр-на ОСОБА_5 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких - п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Утворення виявлених у ОСОБА_5 ушкоджень на обличчі за наведених у протоколі його допиту від 10.02.2023 обставин події (від удару рукою), не виключається. Виявлені у ОСОБА_5 ушкодження не властиві для утворення при падінні на площині (з висоти власного росту);

- письмовою заявою ОСОБА_7 від 20 лютого 2023 року, у якій останній просить долучити до матеріалів кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР за №0000165 від 10.02.2023 року, у якому він перебуває свідком, відео з камери його мобільного телефону, події, яка мала місце за адресою: м.Тернопіль, вул.Білецька, 16;

- постановою про визнання і приєднання до кримінального провадження документу дізнавача СД Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 від 20 лютого 2023 року;

- протоколом огляду відеозапису від 20 лютого 2023 року із долученою до нього таблицею ілюстрацій та компакт-диском «Axent DVD+R», згідно з яким було оглянуто компакт-диск «Axent DVD+R», на якому міститься відеозапис події, що мала місце 10 лютого 2023 року близько 19 год. 00 хв., за фактом нанесення тілесних ушкоджень по АДРЕСА_3 ;

- переглянутим безпосередньо у судовому засіданні відеозаписом під назвою: «video341488427», який міститься на оптичному носії інформації - DVD+R диску, з якого вбачається, що на виїзді із території двору у темну пору доби ОСОБА_5 , перебуваючи на водійському сидінні транспортного засобу марки «Део» моделі «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 , та, тримаючи через відкриті зі сторони водія двері автомобіля за верхній одяг (куртку) ОСОБА_4 , який в цей час стоїть поруч із вказаним автомобілем, відштовхує його від себе ногою та завдає йому декілька ударів ногою в ділянку обличчя та по тулубу. Із зазначеного відеозапису у подальшому прослідковується, що коли ОСОБА_4 відходить від автомобіля та починає бігти, ОСОБА_5 біжить слідом за ним, та наносить удар ногою у задню частину тіла ОСОБА_4 , після чог о ОСОБА_4 навів на обличчя ОСОБА_5 лазерний вказівник фіолетового кольору. Після вказаних подій ОСОБА_5 відійшов від ОСОБА_4 та замкнув свій транспортний засіб марки «Део» моделі «Ланос», номерний знак НОМЕР_1 . Також на зазначеному відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_5 повідомив особі, яка здійснювала відеозйомку події на мобільний телефон, про те, що ОСОБА_4 зламав ніс йому та завдав синця.

4. Оцінка наданих державним обвинувачем суду доказів на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.

При цьому під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недопустимими, недостовірними чи неналежними. Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

5. Оцінка наведених обвинуваченим ОСОБА_4 під час його допиту у судовому засіданні доводів з приводу пред`явленого йому обвинувачення.

При оцінці доводів обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що за викладених в обвинувальному акті умов та обставин він діяв виключно в межах необхідної самооборони та жодного умислу, спрямованого на заподіяння ОСОБА_5 тілесного ушкодження не мав, суд враховує таке.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України характеризується: діянням (дією або бездіяльністю), спрямованим на заподіяння легкого тілесного ушкодження; наслідком у вигляді спричинення легкого тілесного ушкодження; причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідком. Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується тільки умисною виною.

Поряд з цим, у відповідності до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

До критеріїв визначення правомірності необхідної оборони належать: наявність суспільно небезпечного посягання, його дійсність та об`єктивна реальність, межі захисних дій, які б не перевищували меж необхідності, а шкода особі, яка здійснює посягання, не перевищувала б ту, яка для цього необхідна.

Отже, сутність необхідної оборони полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом.

Визначальним для поняття необхідної оборони є правомірність захисту і протиправність посягання.

Таким чином, для вирішення питання щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, необхідно врахувати конкретні обставини кримінального провадження, здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

При цьому у разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому (розправитися), такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватися на загальних підставах.

Так, дослідженими судом доказами не встановлено та не підтверджено наявність підстав, які б об`єктивно свідчили про те, що обвинувачений ОСОБА_4 за викладених в обвинувальному акті обставин перебував у стані необхідної оборони та які б давали ОСОБА_4 підстави вчинити у відношенні потерпілого ОСОБА_5 інкриміноване йому діяння з метою захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, так як під час судового розгляду цього кримінального провадження не встановленого обставин про те, що дії потерпілого ОСОБА_5 відносно ОСОБА_4 становили чи могли становити реальну загрозу життю та здоров`ю останнього, а тому дії обвинуваченого, на переконання суду, не містять ознак, які передбачені приписами ст.36 КК України, а саме перебування у стані необхідної оборони.

Отже, на переконання суду, у даному випадку визначальним у поведінці ОСОБА_4 було не відвернення нападу та захист від ОСОБА_5 , який знаходився на місці водія свого ж автомобіля, а усвідомлене бажання заподіяти потерпілому шкоду, а тому дії обвинуваченого у даному випадку мають розцінюватися судом на загальних підставах.

За таких обставин, невизнання вини обвинуваченим суд розцінює виключно як позицію захисту власних інтересів, шляхом спроби уникнути покарання за скоєне, та ставиться до них критично, так як покази обвинуваченого ОСОБА_4 про його невинуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, спростовуються сукупністю наданих державним обвинувачем доказів у даному кримінальному провадженні, оцінку яким судом надано вище.

Щодо наданих в судовому засіданні обвинуваченим пояснень про те, що ним було подано в правоохоронні органи заяву про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення щодо нього, то вказані доводи поза увагою суду не залишаються, однак надаючи їм оцінку, суд враховує, що відповідно до наявних у матеріалах кримінального провадження документів, зокрема постанови дізнавача СД Тернопільського РУ поліції ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження від 11 квітня 2023 року, 09 лютого 2023 року до Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про те, що невідома особа в ході словесного конфлікту нанесла йому тілесні ушкодження, у зв`язку з чим 10 лютого 2023 року було внесено відомості до ЄРДР та розпочато за даним фактом досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000170 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. Водночас, із вказаної постанови вбачається, що на неодноразові дзвінки ОСОБА_4 не відповідав, а тому залучити та допитати його у якості потерпілого органу досудового розслідування не представилось можливим; на проведення слідчих дій ОСОБА_4 також не з`явився, у зв`язку з чим провести судово-медичну експертизу для встановлення тілесних ушкоджень та ступеню їх тяжкості, характер, локалізацію, час та механізм їх утворення, не представилось за можливе, а тому дізнавач дійшов висновку, що подія злочину за даним фактом свого підтвердження не знайшла та закрив вказане кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

Як видно, вказане рішення службової особи підрозділу дізнання органу Національної поліції заявником у кримінальному провадженні №0000170 - ОСОБА_4 у передбаченому законом порядку не оспорювалося та зазначена постанова ним не оскаржувалась.

Про факти систематичного нез`явлення ОСОБА_4 до органу досудового розслідування в межах кримінального провадження №0000170, яке було розпочато 10 лютого 2023 року за його заявою від 09 лютого 2023 року, свідчать і відомості рапортів дізнавача СД Тернопільського РУ поліції в Тернопільській області ОСОБА_6 , зі змісту яких вбачається, що 11 лютого 2023 року, 24 лютого 2023 року, 19 березня 2023 року, 24 березня 2023 року та 03 квітня 2023 року на дзвінки ОСОБА_4 не відповідав та на вимогу дізнавача прибути на вказані дати до Тернопільського РУ поліції в Тернопільській області для допиту у якості потерпілого та винесення постанови про проходження судово-медичної експертизи не з`явився.

Що стосується доводів обвинуваченого про наявність в діях учасників цього кримінального провадження складу інших кримінальних правопорушень, слід зазначити, що вказані обставини не є предметом розгляду та не відносяться до предмету доказування у даному кримінальному провадженні, а тому не підлягають оцінці суду в межах цього провадження.

6. Висновки суду.

Отже, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, на переконання суду, підтверджується показами допитаних безпосередньо у судовому засіданні потерпілого ОСОБА_5 та свідка ОСОБА_7 , дослідженими судом безпосередньо протоколами слідчих дій, висновками експертів та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд повно і всебічно розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що фактичні обставини в кримінальному провадженні встановлені у спосіб, визначений кримінальним процесуальним законом, та винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, є доведеною та кваліфікує його дії за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

7. Призначення покарання.

Вивченням особи ОСОБА_4 встановлено, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з вищою освітою, одружений, непрацюючий, раніше неодноразового притягувався до кримінальної відповідальності, втім у відповідності до ст.89 КК України вважається не судимим, на обліку і лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік, сімейний стан та стан здоров`я, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

З урахуванням наведених положень законодавства, при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості скоєного обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії кримінального проступку. Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до вимог ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене та виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації та враховуючи, що покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у вигляді штрафу в межах санкції частини першої статті 125 КК України.

При цьому, суд не вбачає підстав для призначення ОСОБА_4 інших, передбачених санкцією ч.1 ст.125 КК України покарань у виді громадських чи виправних робіт, оскільки вважає їх такими, що не призведуть до виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, призначене обвинуваченому покарання у виді штрафу, на переконання суду, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

8. Вирішення інших питань.

Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні цивільний позов не пред`являвся, процесуальні витрати на залучення експерта та речові докази, відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, ст. ст. 50, 65, 125 КК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Головуючий суддяОСОБА_1