Справа № 203/3969/18
Провадження № 1-кп/0203/97/2023
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі матеріали кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001542 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гянджа Азербайджан, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, зареєстровано та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого за ч. 1 ст. 185 КК України.

В С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі.

ОСОБА_4 07.06.2018 близько 18 години 00 хвилин знаходячись в невстановленому в досудового розслідування час та місце виник злочинний умисел на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 , а саме причіп з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 зателефонував водію маніпулятора ОСОБА_7 , та ввівши останнього в оману представившись співробітником КП «Благоустрій міста», повідомив, що йому необхідно перевезти причіп (у виді торгівельного кіоску), який знаходиться адресою: м. Дніпро вул. Курчатова біля будинку 4, до будинку за адресою АДРЕСА_1 .

07.06.2018 о 23.50год. ОСОБА_7 прибув на автомобілі «Mersed Benz» за адресою: м. Дніпро вул. Курчатова біля будинку №4 де його чекав ОСОБА_4 , для завантаження причепу з державним номерним знаком НОМЕР_1 та подальшого транспортування до вказаної адреси. ОСОБА_8 допоміг ОСОБА_7 завантажити причіп на автомобіль та разом з ОСОБА_7 поїхав до адреси проживання ОСОБА_4 АДРЕСА_1 де відвантажили причіп з державним номерним знаком НОМЕР_1 .

Таким чином ОСОБА_4 умисно, з корисливих мотивів, заволодів причепом з державним номерним знаком НОМЕР_1 , спричинивши ОСОБА_6 згідно висновку експерта №15/12.2/296 від 24.09.2018 матеріальний збиток на суму 12 557,94грн.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненіякого обвинувачується ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, склад якого передбачений ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України, тобто таємне викрадення чужого майн (крадіжка).

2. Пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що інкримінований йому злочин не вчиняв. Так, у 2016 році він з дружиною познайомились з приватними підприємцями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . З цого сторони було фінансування, оплата за електроенергію та взяття в оренду земельної ділянки у міської ради, а з їх сторони ведення бізнесу. У 2018 році, так як на нього були оформленні земельні ділянки Міська рада за допомогою припису зобов`язала прибрати об`єкти. Один об`єкт прибрав ОСОБА_11 , а інший прибрав він, так як ведення бізнесу у них було 50/50. Їх взаємини не оформлювались документально, договору аренди не було, вони просто знаходились на його об`єктах. Вони зазвичай спілкувались через керуючого ОСОБА_12 , він робив перерахунки та забирав гроші. Через 2-3 тижні він дізнався, що на нього написана заява в поліцію про те, що він вкрав об`єкт. Два дані об`єкта, які знаходились за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 вони купляли через інтернет. В 2016 році ОСОБА_11 та ОСОБА_13 знайшли людину з довіреністю, яка представляла інтереси власника, самого власника він бачив. На угоді був присутній особисто. Причеп купляв за готівку. Як звуть особу, якій передавались кошти- не пам`ятає. На об`єкті він займався тим, що купляв кіоски, оформлював земельні ділянки, та світло на свій ФОП, а ОСОБА_11 та ОСОБА_13 займалися господарською діяльністю. Вважає, що вони заперечували їх співпрацю, тому що їм сказали так стверджувати.

Людина на ім`я ОСОБА_14 , котрий збирав гроші кожного місяця з ОСОБА_15 та ОСОБА_16 це ФОП, який був відповідальний за електроенергію.

3. Докази, надані на підтвердження вини ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

На підтвердження вини ОСОБА_4 стороною обвинувачення надані наступні докази:

-витяг з ЄРДР від 02.07.2018 року, кримінальне провадження №0001542 за ч. 1 ст. 185 КК України (т. 1 а.с. 1);

-рапорт ст. лейтенанта поліції ОСОБА_17 до начальника ДОП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 від 02 липня 2023 року (т. 1 а.с. 3);

-протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15.06.2018 в якому о/у ВКП ДВП лейтенант поліції ОСОБА_19 прийняв усну заяву від ОСОБА_20 про прийняття мір до співробітників Міської ради які в ніч з 07.06.2018 та 08.06.2018 загрузили на маніпулятор причіп (торговий фургон) та вивезли його у невідомому напрямку. (т. 1 а.с. 5);

-протоколом огляду від 15.06.2018 з фототаблицею, де предметом огляду є відкрита місцевість по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 6);

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 21.06.2018 в якому ОСОБА_21 просить органи прийняти заходи, щодо невідомих осіб які своїми незаконними діями заволоділи його транспортним засобом - причіп (т. 1 а.с. 8);

- протоколом огляду від 21.06.2018, де предметом огляду є відкрита ділянка місцевостіза адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 9-11);

-постановою про визнання речових доказів від 02.07.2018, а саме легковий причеп д/н НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 12);

- протоколом огляду від 02.07.2018, де об`єктом огляду є легковий причіп (т. 1 а.с. 13);

-листом з КП «Благоустрій міста» ДМР від 08.06.2018 з повідомленням, що дій направлених на демонтування тимчасової споруди, розташованої по АДРЕСА_3 не проводило(т. 1 а.с. 24);

-договором №371/160517-348 від 01.02.2018 між КП «Дніпротранскомплекс» ДМР та ОСОБА_4 про передачу в платне користування частину обьєкту благоустрою вулично-дорожньої мережі, що має місце розташування по АДРЕСА_3 (т. 1 а.с. 87-89);

-договором №973 між КП «Управління з організації контролю у сфері благоустрою та розміщення зовнішньої реклами`ДМР та ОСОБА_4 про використання об`єктів благоустрою міста не за їх цільовим призначенням (т. 1 а.с. 92-95);

-висновком експерта №15/12.2/296 від 24.09.2018 щодо визначення середньої вартості викраденого майна, а саме причіп 12557,94 грн. (т. 1 а.с. 129-133);

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_21 суду пояснив, що він володіє причепом на підставі генеральної довіреності від ОСОБА_22 . Право власності на причеп не оформлював, тому що не бачив в цьому сенсу, генеральна довіреність дає йому право переоформлювати причіп. Довіреність ще була виписана на двох людей, але їм розпоряджався тільки він. У 2017 він виклав на «Олх» оголошення, про здачу причепа в оренду, за цим оголошенням його знайшов ОСОБА_23 і з перспективою викупу взяв цей причіп на зберігання та тимчасове користування і зобов`язався повернути причеп за першою вимогою, якщо він йому знадобиться. Він не знав чим займався ОСОБА_23 , це було не цікаво, єдине що, він показав всі документи, де було вказано, що він є Фізичною особою підприємцем. Про викрадення причепу йому повідомив ОСОБА_11 особисто, коли вже дізнався сам, що його вкрали, у нього були довідки, та коли вже написав заяву в поліцію, Обвинуваченого бачить вперше. ОСОБА_23 та ОСОБА_24 нічого про обвинуваченого не казали. Причіп йому повернула поліція. Де стояв причеп, на яких правових підставах він там стояв - невідомо. Повідомив, що не оформлений, як фізична особа підприємець, ніякою діяльністю не займався. Дата та час викрадення причепу невідомі. Стосовно припису від комунального підприємства ОСОБА_24 та ОСОБА_23 нічого не повідомляли

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні показала, що у 2015 році вони з чоловіком взяли причіп під розписку, в якій вказали, що беремо його під свою відповідальність у користування у знайомого, з яким познайомилися три роки тому, безкоштовно, тільки іноді купували йому ліки, бо він хворіє. З чоловіком самостійно займалися підприємницькою діяльністю, а саме продажом випічки, доступ до причепа був у неї та її чоловіка. Правових підстав для розміщення причепу не було, був договір, але в зв`язку з ремонтом доріг його розірвали, на кого був складений договір-я пам`ятає, можливо на її чоловіка. Через те, що причеп це транспортний засіб- міг стояти де хотіли, на нього не потрібний дозвіл. Проблем з КП ОСОБА_25 в них не було. З 7 червня 2018 року на 8 червня 2018 року причіп вкрали. 7 червня 2018 року вони працювали, увечері закрилися, а вранці 8 червня 2018 року причепа не було. Причіп стояв у місті Дніпропетровську на АДРЕСА_3 , вони думали, що його забрали міські служби, бо 6 червня 2018 року надходило звернення від КП ОСОБА_25 всім, без адреси, що протягом 14 днів потрібно прибрати свій транспортний засіб, тому що буде проводитися ремонт вулиці. 8 червня 2018 року вона звернулась до КП ОСОБА_25 з письмовою заявою щодо демонтажу тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_3 , на що КП ОСОБА_25 відповів письмово, що КП ОСОБА_25 дій направлених на демонтування тимчасової споруди за адресою АДРЕСА_3 , яка належить нам на праві власності не проводило. Далі, подали заяву в поліцію, знайшли причеп, зателефонували їй і сказали, що він знаходиться під Запоріжжям. Приїхавши до Запоріжжя, побачили свій причіп, все описали та вони за свої кошти привезли його на штраф майданчик до міського управління.В кіоску у них було світло, яке їм провів чоловік на ім`я ОСОБА_26 , він продавав їм державне світло, на яких підставах він це робив, не знає.У них був знайомий - ОСОБА_14 , якому вони платили по 5 тисяч гривень кожен місяць за те, щоб він був їх «кришею». ОСОБА_14 сказав, що в нього брат працює в КП ОСОБА_25 тому, якщо ми будемо йому платити гроші у них не буде проблем з КП ОСОБА_25 . Після того, як вкрали причеп, ОСОБА_14 прийшов до них разом з обвинуваченим, якого він представив, як свого двоюрідного брата, скоріш за все він мав на увазі його, коли казав про брата з КП ОСОБА_25 , та вони запропонували знайти причеп за 500 доларів. Ніяких ділових стосунків з обвинуваченим не мали, тільки з ОСОБА_14 . Після того, як їм принесли припис з благоустрою вони розірвали ділові стосунки через страх за чужий причеп. Наступної ночі вкрали причеп, а через три дні вони їм запропонували його повернути за 500 доларів. Спочатку потерпілою у справі була вона так як писала заяву про зникнення, потім слідчий у ході слідства позначив потерпілим власника причепа.

Свідок ОСОБА_27 у судовому засіданні показав, що вони з дружиною взяли в оренду причіп на підставі безстрокового договору оренди у 2017 році. Займалися підприємницькою діяльністю, тобто смажили чебуреки, працювали вдвох, іноді підміняла жінка на ім`я ОСОБА_28 . Доступ до причепа мав трьох. Причіп ніколи не переміщався, він працював там особисто щодня. Правових підстав для розміщення причепу не було вони платили ОСОБА_14 гроші для того, щоб там стояти. Напередодні їм надіслали припис, що на АДРЕСА_2 буде демонтаж і потрібно прибрати кіоск, вони його збиралися прибрати, але не встигли. 7 червня 2018 року, вранці, вони з дружиною приїхали на вулицю ОСОБА_29 до торгового центру, причепа не виявилося, звернулися того ж дня КП ОСОБА_25 , вони дали довідку про те, що вони причіп не забирали, також зверталися до УРЕО, там дали відповідь, що причіп не прибирали і жодних дій не робили. Після цього вони поїхали і подали заяву до поліції, після того, як вони зателефонували та сказали, що знайшли причіп під Запоріжжям, і вони поїхали туди. Причіп стояв біля будиночка в полі, з нього вкрали кока коли тисячі на три і холодильник. В причепі була електроенергія, яку обрізали, коли крали причіп, приватна особа провела світло. Обвинуваченого знав раніше, він приходив із людиною на ім`я ОСОБА_14 , якому він платив гроші. Він сказав ОСОБА_14 , що припиняє платити йому гроші і прибиратиму причіп у зв`язку з демонтажем вулиці, увечері прийшла людина і обрізала світло.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні показав, що він працює на приватне підприємство, в нього машина Mercedes-Benz Atego. Власники кіосків часто звертаються до нього для демонтажу кіосків. Вдень йому подзвонив ОСОБА_4 та попросив забрати кіоск, число та місяць не пам`ятає, це може бути 2018 рік. Ніяких документів обвинувачений не надавав, чому він хотів перевезти даний кіоск він не казав, до нього звертався для перевезення кіосків 2 або три рази. ОСОБА_4 повідомляв, що він є співробітником комунального підприємства. Де саме працює ОСОБА_4 - не знає. Вони зустрілися ввечері, близько дев`ятої або десятої години, біля кіоску, який знаходився недалеко від автовокзалу, назву вулиці не знає, можливо це було по вулиці Курчатова біля будинку номер 4, були тільки вдвох. Державних знаків на вагончику не було. Кіоск був на колесах, ОСОБА_4 допомагав завантажити кіоск на машину і вони відвезли кіоск за місто до приватного будинку. Що це був за кіоск, не знає, не звертав уваги, можливо він був червоного кольору. Наголосив, що ОСОБА_4 не вводив його в оману.

Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні показав, щоподія відбулася у 2017 році, точніше не пам`ятає, ОСОБА_23 звернувся до нього коли демонтували його кіоск на Курчатова 2, вони його тоді забрали, він заплатив за це 10000 грн, і вони його повернули назад. Він познайомив ОСОБА_31 з ОСОБА_4 шляхом звернення ОСОБА_32 до ОСОБА_26 , у ОСОБА_31 не було грошей, щоб розвиватися, тому він запропонував вести діяльність разом з ОСОБА_4 . Потім вони купили ще один кіоск для розширення та поставили його на ОСОБА_33 , ОСОБА_4 дав ОСОБА_34 гроші готівкою в розмірі двадцяти або двадцяти п`яти тисяч на кіоск. Також було проведено монтаж двох ліній електроенергії до 2 кіосків, гроші на це дав ОСОБА_4 , ОСОБА_35 давав йому гроші тільки на електроенергію . Потім, коли другий раз прийшли приписи від КП ОСОБА_25 , сказав, що кіоски треба прибрати. ОСОБА_35 стояв там до останнього, не хотів прибирати кіоск. Наскільки він пам`ятає, то один кіоск повинен був везти ОСОБА_36 , а інший кіоск повинен був везти ОСОБА_4 . У них з ОСОБА_37 були суперечки з цього приводу, він казав, що не отримав бажаний прибуток. Оформленням документів для законного встановлення кіосків займався ОСОБА_4 , з цього приводу він звертався до КП ОСОБА_25 . Між ОСОБА_4 і ОСОБА_37 були домовленості щодо спільного ведення бізнесу, тобто ОСОБА_36 займався набором персоналу, закупівлею товарів, а ОСОБА_4 в цей час платив за світло та оплата КП ОСОБА_25 . Ініціатором знайомства з ОСОБА_4 був ОСОБА_36 , тому що йому не вистачало коштів для його бізнесу. Питанням електропостачанням займались особисто вони з ОСОБА_4 згідно договору з залізницею. В кіоску були лічильники, пломби, все за законом. Стосовно заборгованостей за світло, то їх не було, ОСОБА_4 все сплачував вчасно.З ОСОБА_32 вони були знайомі раніше, тому що вім проводив йому світло в інший кіоск. Вони зазвичай зустрічались втрьох. Стосовно того, хто саме купляв кіоск, йому невідомо.Гроші за кіоск передавались ОСОБА_38 без письмових документів, ОСОБА_36 не повертав ці гроші. Припис приносили реалізатором, зазвичай це була третя особа, вони часто змінювались, ОСОБА_36 повідомив про припис йому особисо та ОСОБА_4 . Яким чином ОСОБА_4 і ОСОБА_36 ділили прибуток, йому не невідомо. йому передавали гроші тільки за світло. Він вважає, що ОСОБА_39 та ОСОБА_40 заперечували, щодо домовленостей між ними та ОСОБА_4 через те, що вони раніше притягались до відповідальності за шахрайство, про що ОСОБА_11 казав йому особисто, та хотіли таким чином забрати кіоск у ОСОБА_4 .

4. Мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Аналізуючи вказані докази, суд прийшов до переконання, що жоден з них не підтверджує вину ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 185 КК України.

Так, відповідно до матеріалів кримінального провадження У червні 2018 року від КП «Дніпротранскомплекс» надійшли приписи стосовно розірвання договорів та демонтажу розташованих кіосків за адресою: м. Дніпро, вул. Курчатова, біля буд. 4 та біля буд. 2.

ОСОБА_4 , оскільки, юридично вся відповідальність за невиконання приписів лежить саме на ОСОБА_4 , так як саме з ним укладені відповідні договори. Для чого, він і винайняв маніпулятор «Mersedes Benz» з водієм ОСОБА_7 , який погрузив кіоск та відвіз його за місцем мешкання ОСОБА_4 у с. Дороганівка. Умислу в діях ОСОБА_4 красти майно суд не вбачає, так як він вважав, що це належний йому кіоск. Крім того, він виконував припис КП. У разі невиконання яких, ці кіоски були б демонтовані КП та ОСОБА_4 довелося б платити кошти за демонтаж, а також штрафи за невиконання приписів.

Вказані показання обвинуваченого підтверджені відповідними письмовими доказами (приписами, договорами, актами), а також поясненнями свідків, зокрема ОСОБА_41 , ОСОБА_21 , ОСОБА_7 .

До показів свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_24 , суд відноситься критично, оскільни між ними та ОСОБА_4 наявний конфлікт. Їх пояснення не підтверджуються належним чином, а також суперечать вже наявним у матеріалах справи доказам.

Слід зазначити також, що сторона обвинувачення не надала суду, а значить не встановила, достатні докази для спростування версії обвинуваченого ОСОБА_4 та для доведення вчинення ним правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого. Тобто тягар доведення винуватості обвинуваченого покладено на сторону обвинувачення.

Більш того, потерпілому по даній справі ОСОБА_21 не завдано жодної шкоди, оскільки він не є власником майна.

Так власником майна - причепу НОМЕР_2 , відповідно до обвинувального акту, є ОСОБА_6 , який взагалі не був допитаний під час досудового розслідування. ОСОБА_21 лише мав право на розпорядження вказаним майном відповідно до довіреності, строк дії якої закінчився 09.06.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Таким чином, відсутня шкода, або під час досудового розслідування слідчим невірно визначений процесуальний статус ОСОБА_21 , який не може бути визнаний потерпілим у даному кримінальному провадженні, оскільки не являється власником причепу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 КК України, крадіжка це таємне викрадення чужого майна.

Обов`язковими елементами даного складу злочину, крім іншого, є об`єкт злочину чуже майно, вартість якого повинна перевищувати 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Крім того, обов`язковою ознакою даного складу злочину є наявність суб`єктивної сторони, яка у злочині, передбаченому ст. 185 КК України, характеризується умисною формою вини.

Проаналізувавши досліджені під час судового розгляду докази, керуючись, в тому числі, вимогами ст.ст. 17, 85, 86, 94, 323 КПК України слід дійти висновку, що сторона обвинувачення не спростувала показання ОСОБА_4 про те, що він не мав умислу вчиняти крадіжку, а також наявність шкоди та особу, якій шкода була завдана, тому не довела факт наявності прямого умислу у обвинуваченого на вчинення даного злочину та факт викрадення ним чужого майна, вартість якого б перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185 КК України.

5. Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого.

Оцінюючи кожний із зазначених вище доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, судом враховується таке.

Згідно правового змісту норм ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №1-31/2011 від 20.10.2011 року, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

За змістом ст. 84, 85, 86 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню; належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів; доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Статтею 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів-з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 р. у справі «Кобець проти України»).

На думку суду, досліджені у судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого йому вищезазначеного кримінального правопорушення, не відповідають зазначеному критерію, оскільки кожен з них окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку беззаперечно не вказують на винуватість обвинуваченого у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду справ при винесенні вироків» №5 від 29.06.1990 року, в основу вироку можуть бути покладені лише достовірні докази, досліджені в судовому засіданні, а всі сумніви у справі, в тому числі що стосуються достатності зібраних фактичних даних, якщо вичерпані всі можливості їх доповнення та усунення, повинні тлумачитися і вирішуватися на користь підсудних.

З наведених підстав, суд приходить до переконання про недоведеність вини ОСОБА_4 у вчинені кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. 1 ст. 185 КК України.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 р. «Про виконання судами законодавства і постановлення вироку», при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного, обвинувальний ухил є неприпустимим, усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані в справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливі збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України у разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ухвалюється виправдувальний вирок.

З наведених підстав, суд виправдовує ОСОБА_4 за вказаним вище епізодом кримінального правопорушення.

6. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку суду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 не обирався.

Арешт на майно не накладався

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-374, 395 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Обвинуваченого ОСОБА_4 , визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та виправдати його за цим обвинуваченням за недоведеністю.

Речові докази:

- легковий причеп д/н НОМЕР_1 - залишити власнику.

Роз`яснити виправданому, що відповідно до ст.130 КПК України, він має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, яка відшкодовується державною за рахунок державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом.

На вирок можуть подані апеляційні скарги до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після спливу 30 днів з дня його проголошення, у разі якщо учасниками судового провадження не буде подано апеляційних скарг. У разі подання апеляційних скарг, вирок суду набирає законної сили після ухвалення апеляційним судом рішення.

Копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку звернувшись до суду із відповідною заявою.

Суддя ОСОБА_1