Справа №549/341/22
Провадження №1-кп/549/82/23
ВИРОК

Іменем України

06 грудня 2023 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

потерпілої - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Чорнухи кримінальне провадження №0000069 від 22.02.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, народився в м.Полтава, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживав у АДРЕСА_2 , не працюючого, не одруженого, освіта професійно-технічна, раніше неодноразово судимого, останні рази:

1)05 квітня 2021 року Чорнухинським районним судом Полтавської області за ч.1 ст.125 КК України до 200 годин громадських робіт;

2)02 листопада 2021 року Полтавським районним судом Полтавської області за ст.389 КК України до 1 місяця 23 днів арешту,

у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України,

установив:

Обвинувачений ОСОБА_4 , в порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», неодноразово, безпричинно, умисно, систематично вчиняв психологічне насильство стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_5 , з якою спільно проживав по АДРЕСА_2 , а саме словесно ображав, погрожував, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, принижував та залякував, що призвело до психологічних страждань останньої, погіршення якості її життя, яке виразилось у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку, негативних переживань, втраті позитивних емоцій, емоційної невпевненості, відчутті нездатності захистити себе, побоювання за свою безпеку.

Зокрема, 29.01.2022, близько 16 год 00 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння в будинку за місцем проживання колишньої дружини ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , висловлювався нецензурними словами на адресу своєї колишньої дружини, погрожував фізичною розправою, чим вчинив сімейне насильство стосовно потерпілої, відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Продовжуючи свої дії, 31.01.2022, близько 12 год 00 хв, обвинувачений ОСОБА_4 знаходячись в будинку за місцем спільного проживання з колишньою дружиною ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 висловлювався нецензурними словами на її адресу та погрожував потерпілій фізичною розправою, чим повторно вчинив сімейне насильство стосовно ОСОБА_5 , відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Крім того, 05.02.2022, близько 12 год 00 хв, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у будинку колишньої дружини ОСОБА_5 по АДРЕСА_2 , продовжував свої неправомірні дії, що виражалися у висловлюванні нецензурними словами на адресу колишньої дружини, погрозами вчинити фізичну розправу щодо неї, чим повторно вчинив сімейне насильство стосовно ОСОБА_5 , відповідальність за вчинення якого передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22 лютого 2022 року (справа №549/51/22) ОСОБА_4 було визнано винуватим у вчиненні вищезазначених адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Крім того, продовжуючи протиправні дії 21 лютого 2022 року, обвинувачений ОСОБА_4 , в денний час доби, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, прибув до будинку потерпілої ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , де повторно вчинив із нею сварку, висловлювався на неї нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство та завдав потерпілій психологічних страждань.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ст.126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства стосовно колишнього подружжя, що призвело до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої.

Обставини вчинення обвинуваченим цього злочину підтверджується такими доказами.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину в інкримінованому йому злочині не визнав і суду показав, що він періодично приїжджав до потерпілої. У них спільна дитина. Шлюб між ними розірваний у 2017 році.

Не заперечує, що приїхав до потерпілої у грудні 2021 року і вона дозволила йому пожити у неї днів три. Він затримався, оскільки роботи і грошей на дорогу у нього не було.

29 січня 2022 року та 31.01.2022 вживав з рідним братом потерпілої алкогольні напої, але сварки виникали між його колишньою дружиною саме з братом, а не з ним.

05 лютого 2022 року та 21 лютого 2022 року алкогольних напоїв він не вживав, все було тихо, мирно, він перебував з дитиною вдома.

В подальшому вказував, що в ці дні алкогольних напоїв взагалі не вживав.

Потерпіла викликала поліцію, оскільки не бажала, щоб він проживав з нею. На вулиці було холодно, іншого житла він не має, тому він порушував терміновий заборонний припис, за що притягався до адміністративної відповідальності. Поліцейські завжди у зимовий період проти нього порушують справи про адміністративні правопорушення.

У ході сварок потерпіла також виражається на нього нецензурною лайкою. Це звичайні побутові сварки. Він алкогольних напоїв вживає у невеликий кількості, один раз на тиждень пляшку горілки. Вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнавав, оскільки не мав змоги довести протилежне. У потерпілої, є мета, щоб він не проживав з нею, тому порушує проти нього справи. Також посилається на те, що у неї наявні психічні розлади.

Вважає, що його двічі притягують до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, його вина у вчиненні вказаного злочину доведена сукупністю таких доказів.

Потерпіла ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що дійсно у грудні 2021 року до неї приїхав обвинувачений. Сказав, що на три дні. Вона йому дозволила. Шлюб між ними розірвано у 2017 році, обвинувачений у цьому будинку не зареєстрований. ОСОБА_4 приїжджав періодично до сина.

Проте надалі останній повідомив, що знає закони і він тут буде проживати разом з його сином. Вживає алкогольні напої зранку і до вечора, а також і вночі. Після їх вжиття виражається нецензурною лайкою, принижує, виганяє з будинку, погрожує, застосовує фізичне насильство, вибиває вікна. Вони з сином змушені були тікати до сусідів.

Як вона так і дитина його боїться, перебувають в стані страху і в постійному стресі. Її вже починає трусити, коли вона бачить обвинуваченого.

Коли він засинає п`яний, вони з сином змушені ходити дуже тихо. Якщо він прокидався - починав бушувати, вимагати горілку.

Кожного разу застосування насильства до неї 29.01.2022, 31.01.2022, 05.02.2022, 21.02.2022 саме збоку обвинуваченого, а не іншої особи, вона викликала працівників поліції. Вона є особою з інвалідністю, що не пов`язане з психічними розладами, отримує відповідні виплати і обвинувачений фактично проживав за її рахунок. Вона змушена була йому давати гроші на горілку, також надавала грошові кошти і на дорогу, проте обвинувачений їх пропивав і повертався.

Обвинувачений притягався до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень її бабусі та їх сина. Просила призначити обвинуваченому найсуворіше покарання, яке передбачене законом.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що працює старостою. Потерпілу знає як мешканку села. Їй відомо, що вона та обвинувачений перебували у шлюбі, мають сина. ОСОБА_4 вживав спиртні напої, що негативно впливало на сімейне життя. Шлюб між ними було розірвано. Він не був зареєстрований в будинку потерпілої, приїжджав до них у гості. Коли він тверезий, то все нормально, а коли п`яний, то відбувались постійні бійки, сварки, стає агресивним, коли розмахував руками бачила особисто. Потерпіла неодноразово повідомляла її про те, що обвинувачений ображає її, погрожує, заходить до будинку без її дозволу, поводиться як власник, зверталась про допомогу, коли ОСОБА_4 двері і вікна повибивав.

ОСОБА_4 не працює, проживав у селі за рахунок ОСОБА_5 .. Вона знає про виклики потерпілої поліції стосовно обвинуваченого, заборону входити до її будинку.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що є сусідкою ОСОБА_5 .. Її чоловік хрестив сина потерпілої та обвинуваченого. Якщо останній не вживає алкогольні напої, то все нормально, а п`яний стає агресивним, починає погрожувати потерпілій, ображає нецензурною лайкою сина та ОСОБА_5 . Чула особисто. Один раз навіть розбороняла. Остання разом з сином неодноразово ховалась у її будинку. Побив вікна і у неї. По пам`яті у 2022 році таке відбувалось 2 рази.

ОСОБА_4 проживав у селі за рахунок потерпілої, вимагав від неї, щоб вона постійно купляла йому чай, алкогольні напої, забирав дитячу їжу собі. На прохання ОСОБА_5 з будинку не виїжджав. Остання давала йому гроші на дорогу, але він їх пропивав.

У потерпілої є рідний брат, який проживав у м.Полтава, але щоб він був на початку 2022 року не пам`ятає.

ОСОБА_5 постійно зверталася з приводу поведінки обвинуваченого до дільничного офіцера, голови сільської ради, поліції, до неї. Про кожний виклик поліції та застосування до неї насильства з боку обвинуваченого потерпіла їй повідомляла.

З рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 17.10.2017 та свідоцтва про народження видно, що потерпіла ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_4 розірвали шлюб, зареєстрований 20.11.2013, мають сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1,а.п.50-51).

Як вбачається з заяви ОСОБА_5 від 21.02.2022, потерпіла прохала притягнути до кримінальної відповідальності її колишнього чоловіка ОСОБА_4 , який на даний час проживає разом з нею та їхньою спільною малолітньою дитиною ОСОБА_9 6 років, постійно ображає її нецензурними словами, виганяє з будинку, застосовує фізичну силу.

21 лютого 2022 року близько 16 год, коли вона розмовляла по телефону, вирвав у неї телефон, поламав його, ображав нецензурними словами, замахувався, намагався її вдарити, після чого вона змушена була втекти з будинку (т.1, а.п.48).

22 лютого 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000069 були внесені відомості за заявою ОСОБА_5 про те,що її колишній чоловік ОСОБА_4 , з яким вони проживають в одному помешканні, розташованому в с.Сухоносівка Лубенського району Полтавської області, систематично вчиняє фізичне насильство стосовно неї (т.1,а.п.88);

Старшим дільничним офіцером поліції сектору поліцейської діяльності №2 відділення поліції №1 Лубенського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області капітаном поліції ОСОБА_10 29.01.2022 винесений терміновий заборонний припис №2 стосовно ОСОБА_4 строком на 10 діб, з 14 год 20 хв 29.01.2022 до 14 год 20 хв 08.02.2022, у зв`язку з скоєнням ОСОБА_4 29.01.2022 близько 10 год 30 хв домашнього насильства щодо колишньої дружини ОСОБА_5 в присутності малолітньої дитини.

Заходи термінового заборонного припису обвинуваченому ОСОБА_4 :

-зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

-заборона на вхід та перебування в місці проживання(перебування) постраждалої особи;

-заборона у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою (т.1,а.п.52).

Постановою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 22.02.2022 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн (т.1,а.п.53-56);

За висновком експерта №3503-3504 від 28.11.2022 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, внаслідок дій ОСОБА_4 у ОСОБА_5 існують підстави для констатації негативного впливу обставин, що розглядаються в даному кримінальному провадженні, надлишкових перешкод, які створилися у її життєдіяльності, та зумовили порушення звичного стереотипу її життєдіяльності, завдали утиску фундаментальним особистим цінностям та потребам підекспертної в особистому та фізичному благополуччі, в активній й продуктивній життєдіяльності, упевненості у собі та у майбутньому, у повноцінному спілкуванні зі значним для неї оточенням.

З урахуванням індивідуально-психологічних особливостей особистості ОСОБА_5 , ситуація, що досліджується за справою, є для неї суттєво психотравмуючою (стресогенною), що безпосередньо викликає психічний дискомфорт, емоційну (психічну) залежність, тобто зумовлює тривалі та інтенсивні психічні страждання, які існують до даного часу (т.1, а.п.91-97).

24 січня 2023 року постановою Чорнухинського районного суду Полтавської області ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 680 грн (т.1, а.п.86-87).

Таким чином, суд, оцінивши показання потерпілої та свідків разом із іншими дослідженими судом доказами, які є взаємоузгодженими й в своїй сукупності доповнюють один одного, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України.

Його дії щодо вчинення домашнього насильства стосовно потерпілої відбувались протягом тривалого часу та мали систематичний характер, що є кримінально караним діянням.

Покази обвинуваченого суд розцінює як обраний ним спосіб захисту, намагання уникнути відповідальності за вчинений злочин та свідчить про намір уникнути несприятливих для себе правових наслідків.

Досліджені судом докази, які суд визнає належними та допустимими, свідчать про те, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині доведена поза розумним сумнівом.

Підтверджений факт того, що потерпіла ОСОБА_5 систематично зазнавала домашнього насильства через застосування до неї обвинуваченим психологічного насильства, що призводило до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя потерпілої.

Систематичні протиправні дії обвинуваченого призвели до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, яке виразилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, негативних переживань, втрати повноцінного сну, відпочинку, позитивних емоцій.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Статтею 126-1 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП.

Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст.173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК України (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК України, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч.1 ст.91 КПК України, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч.2 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Разом з цим ст.84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК України, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК України.

Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства.

Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст.126-1 КК України.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК України.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі №127/813/21, від 14 липня 2023 року у справі №287/153/21, від 25 лютого 2021 року у справі №583/3295/19).

Доводи обвинуваченого про те, що до показів свідків необхідно відноситись критично через те, що вони не були безпосередніми учасниками подій, що відбулися 29.01.2022, 31.01.2023, 05.02.2022, 21.02.2022, а висновок експерта є недостовірним, оскільки застосовуючи симуляцію потерпіла навела експертів на неправильні висновки, суд відхиляє.

Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та ОСОБА_7 є послідовними та узгоджуються з показами потерпілої, висновком експерта, виконаним ОСОБА_13 судовим експертом за спеціальністю "Психологічні дослідження".

При цьому необхідно зазначити, що в силу с.т101 КПК України такий висновок не є обов`язковим для особи, або органу, який здійснює провадження.

Висновки експерта в цьому кримінальному провадженні є лише додатковими доказом вини обвинуваченого.

При призначенні покарання суд враховує особу обвинуваченого, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставини, які пом`якшують покарання, відсутні.

Обставин, які обтяжують покарання, є рецидив злочину, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння щодо колишнього подружжя у присутності дитини.

Обвинувальний акт містить пом`якшуючу обставину як щире каяття.

Разом з тим суд при призначенні покарання не враховує зазначену обставину.

Відповідно до ст. 66 КК України при призначенні покарання обставинами, які пом`якшують покарання, визнаються, зокрема: щире каяття.

Щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає у тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася та готовність нести кримінальну відповідальність.

Так, основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого кримінального правопорушення.

Обвинувачений жаль і осуд своєї поведінки не висловлював, належної критичної оцінки своїм кримінально-протиправним діям не надав, бажання виправити наслідки вчиненого не мав.

ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, характеризується негативно, даних про те, що він займається суспільно-корисною працею, офіційного працевлаштований, немає, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, раніше неодноразово судимий.

З висновку досудової доповіді Лубенського районного сектору №5 філії державної установи «Центр пробації» в Полтавській області від 02.01.2023 вбачається, що виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції від суспільства, ризик небезпеки для суспільства - високий.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, обставини, характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного злочину, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , думку потерпілої, суд приходить до висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а менш сурові види покарання не забезпечать таких цілей, оскільки обвинувачений, будучи раніше судимий за вчинення умисних злочинів, у тому числі проти життя та здоров`я щодо особи похилого віку, малолітньої дитини, знову вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи через короткий проміжок часу, належних висновків не зробив і на шлях виправлення не став, що свідчить про його стійку антисоціальну спрямованість, підвищену суспільну небезпеку та небажання стати на шлях виправлення.

При цьому доводи обвинуваченого про те, що докази стосовно його судимості не можуть бути доказами вчинення ним злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, узгоджуються з положеннями з ч.1 ст.88 КПК України, відповідно до яких докази, які стосуються судимостей підозрюваного, обвинуваченого або вчинення ним інших правопорушень, що не є предметом цього кримінального провадження, а також відомості щодо характеру або окремих рис характеру підозрюваного, обвинуваченого є недопустимими на підтвердження винуватості підозрюваного, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Разом з тим згідно з ч.3 ст.88 КПК України докази щодо певної звички або звичайної ділової практики підозрюваного, обвинуваченого, зокрема стосовно притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, є допустимими для доведення того, що певне кримінальне правопорушення узгоджувалося із цією звичкою підозрюваного, обвинуваченого.

З огляду на викладене, враховуючи існування обґрунтованого ризику вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, вид призначеного покарання, з метою виконання вироку підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому до вступу вироку в законну силу, але не більше, як на шістдесят днів, немає, а термін попереднього ув`язнення слід зарахувати в строк покарання згідно з ч.5 ст.72 КК України.

Згідно з ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави 11 326,20 грн процесуальних витрат, пов`язаних з залученням експертів (т.1, а.п.98).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ст.126-1 КК України, і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 залишити тримання під вартою, але не більше, як на шістдесят днів, тобто до 03 лютого 2024 року.

Строк відбування покарання рахувати з 06 грудня 2023 року, до якого зарахувати строк тримання під вартою з 27 лютого 2023 року по 05 грудня 2023 року включно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати у розмірі 11 326,20 гривні.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1