Справа№ 938/764/23
Судове провадження № 1-кп/938/120/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000112 від 02.09.2023 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яворів Косівського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, не працевлаштованого, професійно-технічною освітою, інваліда III групи, депутатом не обирався, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 умисно не виконав рішення суду, що набрало законної сили, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України.

Кримінальнеправопорушення вчинив за таких обставин.

31.03.2023 року суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 у результаті розгляду справи № 347/2096/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення винесено постанову, яка набрала законної сили 11.04.2023 року, та згідно якоi ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Будучи належним чином ознайомленим з вище наведеною постановою шляхом оголошення тексту змісту суддею в судовому засіданні та маючи реальну можливість виконувати її в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, 29.07.2023, близько 18.22 год. на вул. Центральна у с. Верхній Ясенів Верховинської селищної ради Верховинського району ІваноФранківської області, ОСОБА_4 , діючи умисно, всупереч ч. 1 ст. 129-1 Конституції України та ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", відповідно до яких судові рішення, що набрали законноi сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, iх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, без посвідчення водія керував власним легковим автомобілем марки «ВАЗ 210213» реєстраційний № НОМЕР_1 , та рухаючись на даному транспортному засобі населеним пунктом, був зупинений працівниками сектору реагування патрульної поліції Верховинського районного відділення поліції ГУНП в Івано-Франківській області під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Унаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 постанова № 347/2096/22 від 31.03.2023 року, яка винесена суддею Косівського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_6 та набрала законної сили 11.04.2023 року, добровільно виконана не була, що порушило один із основних принципів судочинства - обов`язковість судових рішень.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненому визнав повністю, вказавши, що погоджується зі всіма обставинами інкримінованого йому кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті щодо нього. Просив його суворо не карати, зазначивши, що дійсно, знаючи, що він судом позбавлений права керувати транспортним засобом за вчинення правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, 29.07.2023 року близько 18 год. у с.Верхній Ясенів Верховинського району керував своїм автомобілем з державним номерним знаком НОМЕР_2 .

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину повністю, то не заперечував щодо того, щоб суд не допитував свідків по даній справі, не досліджував письмові докази. Його позиція є добровільною та істинною, розуміє, що в разі оскарження вироку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку (а.с.34).

Враховуючи показання обвинуваченого, а також те, що він не оскаржує фактичні обставини справи, які вказані в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів у справі, розуміє неможливість в подальшому оскаржити дані фактичні обставини в апеляційному порядку, у суду не має сумнівів в добровільності та правдивості його позиції, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів відносно фактичних обставин справи визнано судом недоцільним, у зв`язку з чим суд обмежив їх дослідження допитом обвинуваченого та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та/або стосуються речових доказів по справі, а також, дослідженням досудової доповіді, складеної працівником Косівського РС філії державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області.

При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 9.06.2005 року) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним».

Крім того, загальні засади призначення покарання визначені в ст. 65 КК України, відповідно до якої покарання призначається 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. А згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

До обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить те, що він щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , не встановлено.

Суд також враховує особу винного ОСОБА_4 . Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36), його місце проживання: с.Яворів Косівського району Івано-Франківської області(а.с.39-41), проживає разом з дружиною (а.с.42), не судимий (а.с.35), на обліку в психоневрологічному та наркологічному кабінеті Косівської районної лікарні не знаходиться (а.с.43), нейтрально характеризується за місцем проживання (а.с.41), інвалід ІІІ групи загального захворювання (а.с.37).

Згідно з досудовою доповіддю Косівського РС філії ДУ «Центр пробації в Івано-Франківській області» від 23.11.2023 року - ризик вчинення ОСОБА_4 повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства - середнім, можливе виправлення без ізоляції від суспільства ( а.с. 28-30 ).

У ч. 2 ст. 4 КК України закріплено, що кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Впродовж періоду з часу вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому вказаного кримінального правопорушення та по час ухвалення судом даного вироку не набирав чинності закон про кримінальну відповідальність, яким скасовувалася б кримінальна протиправність діяння, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, пом`якшувалася б кримінальна відповідальність за його вчинення або іншим чином поліпшувалося становище обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст.382 КК України (в редакції закону, що діяв на час вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, тобто станом на 29.07.2023 року) умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню карається штрафом від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання щодо можливості призначення покарання ОСОБА_4 за вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення в межах санкції ч.1 ст. 382 КК України, обравши одне з альтернативних покарань, передбачених у санкції цієї статті КК України.

Також суд враховує положення ч.2 ст. 65 КК України, згідно з яким більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

При призначенні покарання суд враховує, що, оскільки обвинувачений не працює, мінімальний розмір штрафу за ч. 1 ст. 382 КК України становить 8,5 тис. грн гривень, то призначення даного виду покарання може бути "надмірним тягарем" для нього й спонукати до вчинення корисливих злочинів, у зв`язку з чим суд вважає, що штраф, як найменш суворий вид покарання, буде недостатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення (нетяжкий злочин), особу винного ( не судимий, інвалід ІІІ групи загального захворювання), обставини, що пом`якшують його покарання (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину), суд дійшов висновку про призначення йому покарання у виді позбавлення волі з можливістю виправлення засудженого без відбування покарання, у зв`язку з чим слід його звільнити від відбування покарання з випробуванням, застосувавши ст.ст.75,76 КК України.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 під час судового провадження не обирався.

Цивільний позов не заявлено, витрати на проведення судових експертиз в даному кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, суд зобов`язаний вирішити питання про скасування арешту майна та про долю речових доказів у порядку ч. 9 ст. 100 КПК України.

Постановами від 22.09.2023 року (а.с.44-45) та від 04.09.2023 року (а.с.46-47) визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні цифровий носій DVD-R диск 4,7 Gb та завірені копії матеріалів справи №347/2096/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказані речові докази знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000112 від 02.09.2023 року(органу досудового розслідування).

У п.7 ч. 9 ст.100 КПК України закріплено, що документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним за ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк - 1 (один) рік.

Відповідно до вимог ч. 1, ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили :

-цифровий носій DVD-R диск 4,7 Gb та завірені копії матеріалів справи №347/2096/22 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - зберігати у матеріалах кримінального провадження №0000112 від 02.09.2023 року, наявних у сторони обвинувачення.

На вирок суду може бути подана апеляція до Івано-Франківського апеляційного суду через Верховинський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до вимог ч.2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_7