Справа № 136/1596/21
провадження №1-кп/136/116/21
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2023 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду м. Липовець, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000268 від 14.08.2021, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ординці, Погребищенської ОТГ, Вінницької обл., що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.05.2018, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 27.06.2017, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та 5 місяців, 27.11.2019 звільнений на підставі закінчення строку покарання, не працює, з середньою освітою, неодруженого, українця, громадянина України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення прокурора ОСОБА_4 ;

з боку захисту обвинуваченого ОСОБА_3 ;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 14.08.2021 в першій половині дня, перебуваючи на території місцевого кладовища, що знаходиться за адресою: вул. Миру, с. Нова Прилука, Турівської ТГ, Вінницької обл., маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, нехтуючи громадською моральністю у сфері шанобливого ставлення до померлих та їх місць поховання, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, демонструючи негативне ставлення до суспільних відносин, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, традиції та релігійні положення щодо поховання померлих та вияву поваги до пам`яті покійних, підійшов до могил ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . В подальшому, перебуваючи біля вказаних могил, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є непомітними для оточуючих, ОСОБА_3 за допомогою фізичної сили демонтував та незаконно заволодів предметами, що знаходилися на вказаних могилах, а саме: 4 (чотирьома) металевими хрестами, після чого залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд. Своїми злочинними діями ОСОБА_3 , завдав потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , як власникам майна, матеріальної шкоди на загальну суму 453 грн, 13 коп., що становить вартість викраденого майна.

Такі умисні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 3 ст. 297 КК України, як незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на (в) могилі, вчинене з корисливих мотивів.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав при обставинах вказаних в обвинувальному акті, які підтвердив суду, погодившись із кваліфікацією вчиненого ним діяння, розкаявшись у вчиненому.

Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Інші учасники судового провадження не оскаржують фактичних обставин кримінального провадження.

Крім того, судом встановлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, а тому не має сумніву в добровільності їх позиції, роз`яснивши, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд, з огляду на викладене, визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оскаржуються, що узгоджується з положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, як незаконне заволодіння предметами, що знаходяться на (в) могилі, вчинене з корисливих мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, раніше неодноразово судимий, останній раз вироком Погребищенського районного суду Вінницької області від 15.05.2018 ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 185 , 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік та 5 місяців, 27.11.2019 ОСОБА_3 був звільнений по відбуттю покарання, не працює, за місцем проживання характеризується як такий на якого скарг на порушення громадського порядку не надходило, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебував та не перебуває.

Суд, призначаючи ОСОБА_3 вид та міру покарання, виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, обставин, що пом`якшують покарання та обставину, що обтяжує покарання, майнового стану обвинуваченого, який не має офіційного місця роботи та доходу.

Обставинами, які пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, є рецидив злочинів.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення й запобігання вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень буде покарання передбачене санкцією частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді обмеження волі. За таких обставин такий вид покарання сприятиме вихованню особи в дусі додержання законів України, тобто формування в нього звички законослухняної поведінки й не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

У кримінальному провадженні застосовувались заходи забезпечення, а саме ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 20.08.2021 було накладено арешт на майно, питання про яке суд вирішує відповідно до ст. 174 КПК України.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ч. 3 ст. 297 КК України, ст.ст. 368, 374, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбування покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Скасувати арешт майна накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 20.08.2021, а саме: на 4 (чоти) металевих хрести, власниками яких є ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Повернути власникам (законним володільцям) речові докази, а саме: 4 (чоти) металевих хрести - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 514 (п`ятсот чотирнадцять) грн 83 коп.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду й дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом 30-ти днів із дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_14