Справа 754/591/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/4021/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

03 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

з участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 та представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_11 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Біївці Богуславського р-ну Київської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року ОСОБА_10 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 186 КК України та призначено йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення майнової шкоди задоволено, стягнуто з ТДВ СК`Альфа Гарант» на користь ОСОБА_7 - 32723 грн. 31 коп. майнової шкоди.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 моральної шкоди задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_7 300000 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 11500 грн. - витрат на правову допомогу.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_10 визнано винним в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

04.11.2022 року, близько 12.40 год. ОСОБА_10 керуючи технічно справним автомобілем «Renault Master» державний номер НОМЕР_1 та здійснюючи рух заднім ходом у житловій зоні між під`їздом №6 та №7 будинку №22 по проспекту Лісовому в м. Києві, в порушення вимог п.1.5 ПДР - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 «б» - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; п.10.1 - перед початком руху, перестроювання та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху; п.10.9 - під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху.

Для забезпечення безпеки руху він у разі потреби повинен звернутися за допомогою до інших осіб, не був уважним, будучи обізнаним, що він перебуває у дворовій території, де рух пішоходів дозволено як по тротуарам так і по проїзній частині, що у житловій зоні пішоходи мають перевагу перед транспортними засобами, усвідомлюючи, що перебуває в умовах обмеженої оглядовості дорожньої обстановки з робочого місця водія, яка обумовлена рухом заднім ходом, достеменно знаючи, що на таких ділянках дороги найбільш вірогідна поява пішоходів та в будь-який момент дорожня обстановка може змінитися, не переконавшись, що початок руху буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам, здійснював рух заднім ходом, в процесі якого, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода ОСОБА_13 та обрати безпечні прийоми керування, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, загрожуючи життю і здоров`ю громадян та здійснив наїзд на вищевказаного пішохода ОСОБА_13 . В результаті порушення зазначених правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_10 , потерпілій ОСОБА_13 були заподіяні тілесні ушкодження: перелом лівої виличної кістки, забійна рана на тлі ділянки травматичної епіляції волосся у лівій скронево-тім`яній ділянці та просочуючий крововилив у м`які тканини відповідно її розташуванню, переривчасте садно у правій половині обличчя; дві забійні рани на обличчі; множинні двобічні переломи ребер по різним анатомічним лініям, подекуди з розривами пристінкової плеври; забій нижньої частки правої легені; двобічний гемоторакс (біля 500мл рідкої крові в правій та лівій плевральних порожнинах); множинні черезкапсулярні розриви печінки, гемоперитонеум (біля 500 мл. рідкої крові в порожнині очеревини); множинні двобічні переломи кісток тазу з розривами з`єднань; гвинтоподібний перелом правої стегнової кістки; переломи обох кісточок правої гомілки; розрив капсули та зв`язок лівого гомілкостопного суглобу; розрив капсули ліктьового суглобу; просочуючі крововиливи у м`які тканини в місцях переломів кісток, у клітковину малого тазу; забійні рвано-забійні рани на кінцівках, множинні садна на трупі, смугасті та плямисті крововиливи під ендокардом лівого шлуночку серця. Смерть ОСОБА_13 настала від тупої поєднаної травми голови, тулуба, кінцівок з множинними переломами кісток скелета і ушкодження внутрішніх органів, рясною внутрішньою, зовнішньою та тканинною кровотечею, що призвело до розвитку крововтрати.

Представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду за згодою потерпілої відмовився від апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_9 в зміненій апеляційній скарзі просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову, призначити ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч.2 ст. 286 КК України, звільнивши його від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з позбавленням права керувати транспортними засобами.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник вказує, що при призначенні ОСОБА_10 покарання суд не в повній мірі врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке хоча і відноситься до категорії тяжкого злочину, однак вчинене з необережності, особу обвинуваченого, який офіційно працевлаштований, працює та утримує свою сім`ю, позитивно характеризується, не перебуває на обліку лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога, раніше не судимий. Також суд не в повній мірі врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, які обтяжують покарання. Вказує, що наразі ОСОБА_10 з власної ініціативи, щиро та добровільно відшкодував потерпілій завдані збитки, що у свою чергу також є обставиною, яка пом`якшує покарання.

В апеляційній скарзі представник ТДВ СК «Альфа-Гарант» ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати в частині задоволення позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант», ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Зокрема, апелянт вказує, що вирок суду в частині стягнення з третьої особи ТДВ СК «Альфа-Гарант» є незаконним та необґрунтованим, оскільки суд вийшов за межі позовних вимог, чим порушив норми процесуального права, оскільки потерпіла та її представник не заявляли жодних позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант», яке по справі мало процесуальний статус не відповідача, а саме третьої особи.

Також апелянт вказує, що суд міг повідомити позивачу про його право отримати відшкодування витрат на поховання від Товариства шляхом звернення до останнього в порядку, передбаченому Законом України «про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Апелянт також зазначає, що витрати на поминальний обід, друк фото та експертизу не є витратами на поховання та не підлягають відшкодуванню саме страховиком. Крім того, апелянт зазначає, що страховику не було надано договору про надання ритуальних послуг, як і не надано розрахункових документів, підтверджуючих витрати на поховання, а саме квитанцію чи виписку з карткового рахунку позивача, або інший розрахунковий документ, який би міг підтвердити сплату позивачем грошових коштів на поховання померлого.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого та захисника, які просили закрити провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої, підтримали апеляційну скаргу зі змінами захисника, щодо апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» поклались на розсуд суду, думки потерпілої та її представника, які просили закрити провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої, підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант», думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Представник потерпілої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 до початку апеляційного розгляду за згодою потерпілої відмовився від апеляційної скарги. Від інших осіб, які подали апеляційні скарги, не надійшло заперечень проти закриття провадження у зв`язку з відмовою від апеляційної скарги, а тому провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягає закриттю.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам провадження і підтверджуються наявними доказами, в їх сукупності, які за згодою учасників судового провадження досліджувались у порядку передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, а тому, згідно із ч.2 ст.394 КПК України апеляційному оскарженню та перегляду не підлягають.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_10 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, тяжкість заподіяних наслідків, особу винного, який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні неповнолітніх дітей, думку потерпілої. Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав його щире каяття, обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Врахувавши зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції призначив ОСОБА_10 покарання, в межах, установлених санкцією інкримінованої йому статті, відповідно до положень КК України, у виді позбавлення волі.

Окрім того, з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на максимальний строк, з чим погоджується колегія суддів.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_10 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України в суді першої інстанції визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував заподіяну потерпілій шкоду у розмірі 311 500 грн.

Зважаючи на таку поведінку обвинуваченого потерпіла висловила свою позицію щодо відсутності будь-яких претензій до останнього і не заперечувала та вважала, що ОСОБА_10 може бути призначене будь-яке інше покарання, яке не пов`язане з позбавленням волі.

Така поведінка обвинуваченого, на переконання колегії суддів, засвідчує його каяття, характеризує суб`єктивне ставлення до вчиненого злочину, яке виявляється в тому , що він критично оцінив свої дії, шкодує з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію. Також колегія суддів вважає за необхідне врахувати і те, що ОСОБА_10 вчинив необережний тяжкий злочин, наслідком якого стало смерть особи, обставини дорожньо-транспортної пригоди, характер допущеного обвинуваченим порушення ПДР України, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позитивну поведінку обвинуваченого, яка передувала вчиненню кримінального правопорушення та його посткримінальну поведінку, а також те, що він офіційно працевлаштований, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітніх дітей.

Зазначені обставини в їх сукупності, на переконання колегії суддів, свідчать не лише про правомірну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 , а й про усвідомлення протизаконності вчинених ним злочинних дій, а тому в даному конкретному випадку, виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства.

Тому враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку про переконливість доводів апеляційної скарги захисника щодо можливості звільнення ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Щире каяття засудженого і повне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди колегія суддів визнає обставинами, які пом`якшують покарання та, зважаючи на всі наведені дані про особу обвинуваченого, вважає, що у суду апеляційної інстанції в даному конкретному випадку є достатньо підстав для зміни вироку суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_10 покарання.

Щодо вимог апеляційної скарги захисника про зміну вироку в частині вирішення цивільного позову, то вони задоволенню не підлягають з огляду на те, що суд обґрунтовано визначив розмір моральної шкоди та стягнув витрати на правничу допомогу, які ОСОБА_10 добровільно відшкодував.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_11 , то вони задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Розпорядженням №3-к від 06.01.2022 року ОСОБА_10 був прийнятий на роботу до ТОВ «Сантехенерго» на посаду монтажника санітарно-технічних систем і устаткування. Згідно полісу №210280813 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ТОВ «Сантехенерго» застрахований як власник наземного транспортного засобу «Рено Мастер» д.н.з. НОМЕР_1 у ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Враховуючи вимоги ст. 27 ЗУ «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що майнову відповідальність за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого несе ТДВ СК «Альфа-Гарант», а отже доводи апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» про незаконність та необґрунтованість вироку суду в цій частині є безпідставними.

Також колегія суддів погоджується з розміром стягнутої з ТДВ СК «Альфа-Гарант» майнової шкоди, який є документально підтвердженим, і доводи апеляційної скарги представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» цього не спростовують, а отже вирок суду першої інстанції в цій частині має бути залишений без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Закрити провадження за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу представника ТДВ СК «Альфа-Гарант» - ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 10 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 - змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_10 засудженим за ч.2 ст. 286 КК України до покарання у виді 3-х (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_10 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_10 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя