КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 01 листопада 2023 року апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та з доповненнями захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0001477 від 24.10.2022, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на:

- об`єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 214,2 кв.м., ОСОБА_5 належить частка власності;

- об`єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 209,8 кв.м.;

- об`єкт житлової нерухомості - гараж з підвалом за адресою: АДРЕСА_2 , гаражне товариство № 1 , загальною площею: 37,6 кв.м., із забороною їх відчуження, а також забороною будь-яким іншим чином розпоряджатися таким нерухомим майном, у тому числі, продавати, міняти, дарувати, розділяти (виділяти), передавати в іпотеку, оренду, вносити до статутного капіталу юридичних осіб та інше.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 , - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Щодо строку на апеляційне оскарження зазначає, що 12 вересня 2023 року клопотання розглянуто без виклику власника майна, копію ухвали не направлено, копію оскаржуваного рішення отримано представником 20 вересня 2023 року, апеляційну скаргу направлено поштовим зв`язком 25 вересня 2023 року.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною та невмотивованою.

На думку апелянта, у клопотанні відсутні підстави для накладення арешту, з метою конфіскації майна, оскільки санкція інкримінованої статті не може бути єдиною підставою для накладення арешту.

Слідчим суддею порушено принцип змагальності, оскільки клопотання розглянуто без повідомлення власника майна, що позбавило ОСОБА_5 надати пояснення та заперечення.

16 та 30 жовтня 2023 року на адресу суду надійшли доповнення до апеляційної скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , в яких вони зазначають, що арештовані об`єкти нерухомості станом на час розгляду клопотання не належали на праві приватної власності ОСОБА_5 , а належать іншим особам.

Зокрема, ОСОБА_5 відчужено арештовані об`єкти до подій, які розслідуються у цьому провадженні.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження і перевіривши наведені апелянтом доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 24 жовтня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001477, за підозрою, у тому числі ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України, та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 240, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

У клопотанні слідчого зазначено, що ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» () проводить роботи з видобування залізних кварцитів Горішнє-Плавнинсько-Лавриківської ділянки надр розташованого на території Кременчуцького району Полтавської області в межах спецдозволу на користування надрами №102 від 29 липня 1997 року. За результатами дроблення та збагачення видобутих залізних кварцитів отримуються відходи сухої магнітної сепарації, право на реалізацію яких у ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» відсутнє.

Водночас, вказане підприємство упродовж 2019-2022 років здійснило реалізацію відходів сухої магнітної сепарації отриманих в результаті дроблення та збагачення залізистих кварцитів більше 2 млн. тон на суму більше 64 мільйона гривень підконтрольним суб`єктам господарювання.

Для реалізації протиправного механізму керівництво ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» залучено підконтрольне ТОВ «Геомакс» (), за допомогою якого відходи сухої магнітної сепарації реалізовувались по мінімальній ціні від 11-30 грн. за тонну в рамках договорів поставки під виглядом «нефракційного відсіву». Так, упродовж 2019 - 2021 років ТОВ «Геомакс» закупило в ПрАТ «Полтавський гірничо-збагачувальний комбінат» 2 224 212 тон вказаних відходів на загальну суму 64 700 787 грн.

Загалом ТОВ «Геомакс» упродовж 2019 - 2021 років реалізував вищезазначеним суб`єктам господарювання відходи сухої магнітної сепарації під виглядом 2 091 433,79 тон на загальну суму 390 345 740,30 грн. Отримані внаслідок реалізації кошти були виведені з обігу, розподілені та привласнені між учасниками протиправної схеми.

Крім цього, у ході проведення планової перевірки Південним міжрегіональним відділом Департаменту державного геологічного контролю Державної служби геології та надр України, актом перевірки від 13.07.2021 року №74/1012-П були виявлені порушення вимог законодавства у сфері надрокористування, а саме, в рамках спецдозволу на користування надрами №1012 від 29.07.1997 року ПрАТ «Полтавський ГЗК» підтверджено реалізацію відходів сухої магнітної сепарації, отриманих в результаті дроблення та збагачення залізистих кварцитів в якості щебеневої сировини суб`єктам господарювання, яка не зазначена в спеціальному дозволі та не передбачена метою спеціального дозволу на користування надрами.

29 червня 2023 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у заволодінні чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому організованою групою в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а також у вчиненні правочинів з майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, вчиненого організованою групою в особливо великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 209 КК України.

Органом досудового розслідування встановлено, що за даними Державного реєстру з речових прав на нерухоме майно підозрюваному ОСОБА_5 , належить на праві власності:

- об`єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 214,2 кв.м., ОСОБА_5 належить частка власності;

- об`єкт житлової нерухомості - будинок, з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 209,8 кв.м.;

- об`єкт житлової нерухомості - гараж з підвалом за адресою: АДРЕСА_2 , гаражне товариство № 1 , загальною площею: 37,6 кв.м.

12 вересня 2023 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна належного ОСОБА_5 , з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року клопотання слідчого задоволено.

Колегія суддів погоджуються з висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК Україниі бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст.170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 29 червня 2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів судового провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені обставини підозри ОСОБА_5 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, санкція яких передбачає, у тому числі конфіскацію майна.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_5 до скоєння кримінальних правопорушень, підозру у якому йому повідомлено, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчим суддею дотримано вимоги статей 132,170,172,173 КПК України, перевірено при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус, як накладення арешту на майно, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Доводи апелянта, що арештовані об`єкти нерухомості станом на час розгляду клопотання не належали на праві приватної власності ОСОБА_5 , не заслуговують на увагу, оскільки прокурором до клопотання долучено Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 52-54), з якого вбачається, що вказані об`єкти нерухомого майна на праві власності належать ОСОБА_5 .

Надані до апеляційної скарги документи на підтвердження належності арештованого майна іншим особам не можуть бути враховані, оскільки апеляційну скаргу подано в інтересах ОСОБА_5 , який за твердженням захисника уже не є його власником.

Враховуючи наведене, доводи представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , які зазначені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час перевірки матеріалів провадження.

Підстав для скасування ухвали слідчого судді, передбачених ст. 409 КПК України, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та з доповненнями захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 757/40356/23-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Провадження № 11сс/824/6233/2023 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК