ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/1241/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м.Харкова від 29 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Московського районного суду м.Харкова від 29.06.2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, не судимого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з 02.02.2021 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано в строк покарання строк тримання ОСОБА_7 під вартою (строк попереднього ув`язнення) з 02.02.2021 року, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення дорівнює один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 45 000 грн. 00 коп. та моральну шкоду у сумі 200 000 грн. 00 коп.

В іншій частині цивільного позову відмовлено.

Цим вироком втановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 08.11.2017 року, приблизно о 02 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, прибув разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_10 на автомобілі таксі до 1 під їзду буд. АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_10 продовжилась словесна перепалка, яка почалась в автомобілі таксі, яка переросла у боротьбу, в ході якої вони разом із ОСОБА_10 впали на землю. Далі, ОСОБА_7 піднявшись на ноги, взяв руками за куртку ОСОБА_10 , зі сторони спини, ОСОБА_10 в той час лежала на землі, та почав підіймати її. У той час коли ОСОБА_10 знаходилась у півзігнутому положенні, тобто стояла на випрямлених ногах, тулуб її знаходився паралельно землі, ОСОБА_7 , маючи злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 наніс один удар коліном правої ноги в область правого підребер`я ОСОБА_10 , спричинивши потерпілій ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1356-А/17 від 21.11.2017, закриту травму живота у вигляді субкапсулярної гематоми правової печінки у IV-VI сегментах з проливом крові у черевну порожнину (1500-2000 мл.). За ступенем тяжкості це тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п. 2.1.1. «а», п.2.1.3. «л, о» «Правил судово-медичного визначення ступеню важкості тілесних ушкоджень»). Після чого піднявши ОСОБА_10 на ноги, направились до квартири за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_3 .

08.11.2017 року у ранковий час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, у зв`язку з різким погіршенням здоров`я ОСОБА_10 , бригадою швидкої медичної допомоги її було госпіталізовано до КЗОЗ «Харківської міської лікарні швидкої допомоги ім. проф. Мещанінова», де їй було надано невідкладну медичну допомогу.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, - спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Не погодившись з рішенням районного суду обвинувачений ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просять змінити вирок Московського районного суду м.Харкова від 29.06.2023 року в частині вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_10 , зменшивши суму стягнення моральної шкоди з 200 000 грн. до 100 000 грн.

В обґрунтування апеляційних вимог обвинувачений посилається на те, що у звязку з військовою агресією рф проти України та наявності у нього на утриманні батьків пенсійного віку, з яких батько має 3 групи інвалідності, він не має можливості виплатити потерпілій ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 200 000 грн.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту в повному обсязі, заперечення прокурора та представника потерпілої щодо задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали кримінального провадження, оскаржуваний вирок та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряє.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 щодо незгоди з оскаржуваним судовим рішенням в частині вирішення цивільного позову, колегія суддів вважає, що ці апеляційні доводи є суб`єктивними та безпідставними, з наступних підстав.

Згідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 4 ст. 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 9 постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року - визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд першої інстанці прийшов обґрунтованого висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої ОСОБА_10 про відшкодування моральної шкоди у сумі 200 000 грн, з огляду на обставини справи, характер та обсяг душевних страждань потерпілого у зв`язку з втратою матері, тяжкості вимушених змін у його житті.

Зокрема, з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що діями обвинуваченого ОСОБА_7 було спричинено потерпілій ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1356-А/17 від 21.11.2017 року, тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя, а саме закриту травму живота у вигляді субкапсулярної гематоми правової печінки у IV-VI сегментах з проливом крові у черевну порожнину (1500-2000 мл).

При цьому, потерпіла ОСОБА_10 подала цивільний позов, в порядку ст. 128 КПК України, який в подальшому було уточнено, про стягнення з ОСОБА_7 на її користь матеріальної шкоди в сумі 106 650 грн. та моральної шкоди сумі 2 100 000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог в частині стягнення шкоди потерпіла зазначає, що в період з 08.11.2017 року по 13.02.2018 року вона перебувала на лікуванні в стаціонарному відділенні КЗОЗ «Харківська міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної допомоги ім. пров. О.І. Мещанінова» з діагнозом закрита травма живота у вигляді субкапсулярної гематоми правої долі печінки у IV-VI сегментах з проливом крові у черевну порожнину, геморагічний шок ІІ-ІІІ ступеня, різана рана шиї, лівої кисті, неврозоподібний синдром, астено-тривожний синдром, правобічна плевропневмонія, та їй було проведено багато операцій з ушивання брижі тонкої кишки, санація і дренування черевної порожнини, лапаротомія, ПХО рани черевної стінки та шиї. Станом на 2023 рік вона продовжує лікування оскільки стан її фізичного здоров`я періодично погіршується. Крім того, внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до тимчасової втрати працездатності та непоправне ушкодження здоров`я, її звичайний уклад та спосіб життя змінився, а тому необхідно докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, за наявності належних доказів понесених витрат.

Належними доказами у кримінальному провадженні підтверджено понесення ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 200 000 грн.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Зважаючи на характер та обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 з приводу отриманих нею тяжких тілесних ушкоджень, втрати працездатності та непоправне ушкодження здоров`я, зміни її звичайного укладу та способу життя, суд правомірно стягнув з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в сумі 200 000 грн, яка відповідає тяжкості перенесених моральних страждань.

Згідно положень ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Статтею 374 КПК України передбачено, що мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому чи залишення його буз розгляду.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції всебічно, повно і неупереджено досліджені матеріали кримінального провадження щодо цивільного позову, що пред`явлений потерпілою, та обґрунтовано визнано можливим частково задовольнити цивільний позов, з наведенням відповідних мотивів прийнятого ним рішення.

Згідно роз`яснень, що містяться в п.п.3 та 5 Постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За таких обставин, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, обґрунтовано частково задовольнив цивільний позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок злочинних дій обвинуваченого, на суму 200 000 грн.

Апеляційні доводи обвинуваченого про необхідність зміни вироку та зменшення суми стягнення з нього на користь потерпілої моральної шкоди з тієї підстави, що він має на утриманні батьків пенсійного віку, на думку колегії суддів, є суб`єктивними та безпідставними, оскільки матеріали цієї справи не містять відповідних відомостей, а також не надані стороною захисту і під час апеляційного розгляду.

Колегія суддів також критично оцінює апеляційні доводи обвиноваченого про необхідність зменшення суми стягнення визначеної моральної шкоди внаслідок військової агресії рф проти України, оскільки з початку повномасштабного військового вторгнення держави-агресора на територію України більшість населення нашої держави опинилася в скрутному матеріальному та життєвому становище, в тому числі люди були вимушені покинути свої домівки, поїхали в інші області держави чи взагалі в інші держави.

Крім того, під час апеляційного розгляду обвинувачений та його захисник пояснили, що ОСОБА_7 має намір і можливість в подальшому відшкодовувати потерпілій завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Таким чином, судом першої інстанції належним чином враховано характер кримінального правопорушення, глибину, тривалість та обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_10 внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, та як наслідок обгрунтовано дійшов висновку про стягнення з обвинуваченого в рахунок відшкодування моральної шкоди 200 000 грн., а тому, на переконання колегії суддів, в повній мірі відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, що за своїм розміром відповідатиме характеру і обсягу спричинених страждань потерпілій, а тому апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок є законним та обґрунтованим, у звязку з чим підстав для його зміни не вбачає.

Поряд з цим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку, не вбачається.

Керуючись ст.ст.405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Московського районного суду м.Харкова від 29 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді