Дата документу 12.12.2023
Провадження № 1-кп/334/814/23
УХВАЛА

про продовження строку тримання під вартою

12 грудня 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжі клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою та клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_4 ,

встановив:

судом здійснюється судове провадження у кримінальному проваджені № 1-кп/334/814/23 за обвинуваченням ОСОБА_5 за частиною першою статті 115 КК України.

Прокурором заявлене клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 на 60 діб. Клопотання обґрунтовує тим, що ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, які були встановлені під час досудового розслідування не зменшились, а саме а саме обвинувачений, знаходячись на волі, може переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення. Злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Усвідомлюючи невідворотність покарання, обвинувачений може переховуватися від суду. Зокрема, перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, ОСОБА_5 , матиме можливість перетнути кордон з іншою державою або виїхати до іншої області. У зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати обвинуваченого та, як наслідок, притягнути останнього до кримінальної відповідальності. Також, усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і невідворотність покарання, обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. На наявність вказаного ризику вказує поведінка підозрюваного після вчинення ним кримінального правопорушення. Крім цього, досудове розслідування кримінального правопорушення триває і, на теперішній час, органом досудового розслідування не встановлені всі обставини, які підлягають доказуванню у ньому та не встановлено всіх свідків, які підлягають допиту, а тому ОСОБА_5 зможе вплинути на обставини, які підлягають доказуванню, а саме, шляхом незаконного впливу на свідків, шляхом погроз, вмовляння тощо, може схилити останніх давати неправдиві показання відносно обставин кримінального правопорушення. ОСОБА_5 є військовослужбовцем та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, переховуючись від органів досудового розслідування, може покинути місце служби, чим фактично вчине кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407 - 409 КК України. Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу неможливе.

Потерпіла ОСОБА_7 клопотання прокурора підтримала.

Захисник адвокат ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечила. Вважає, що у даному випадку відсутня обґрунтована підозра обвинуваченого за частиною першою статті 115 КК України. Вважає, що застосування щодо обвинуваченого тримання під вартою не є виправданим. Також, вважає безпідставними та нічим не підтвердженим твердження сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_5 може продовжити злочинну діяльність, щось знищити або сховати, сховається від слідства та суду, буде перешкоджати виконанню процесуальних рішень, впливати на свідків. Це лише голослівні твердження, перелік можливих ризиків передбачених законом. Він немає судимостей або притягнень до кримінальної відповідальності в минулому. Основне місце його проживання на теперішній час є місце дислокації військової частини. Проїхати до місця реєстрації, з метою ухилення від слідства, суду, або виїхати за кордон він не має можливості у зв`язку з військовими діями та обмеженнями для виїзду чоловіків. Крім цього, він має малолітню дитину, виховує з дружиною трьох неповнолітній дітей. Він виключно позитивно характеризується, з початку військової агресії Росії проти України захищає країну, отримав подяку з нагоди святкування Дня Конституції України від командира , яка була йому вручена за високі показники в навчанні, розумну ініціативу, зразкове ставлення до військової служби, оборону Запорізького краю. Є особи, які бажають взяти ОСОБА_5 на поруки. Заявила клопотання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_5 проти клопотання прокурора заперечив, підтримавши думку захисника та її клопотання про зміну запобіжного заходу.

Прокурор та потерпіла проти клопотання захисника заперечили.

Заслухавши клопотання прокурора та захисника, думки інших учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини третьої статті 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 131 КПК України одними із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу, що передбачено частиною першою статті 183 КПК України.

Положеннями частин третьої та п`ятої статті 199 КПК України визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до положень статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі статтею 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

При вирішенні питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

У клопотанні прокурора необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою обґрунтовується тим, що не зменшились ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, які були підставами для продовження строку тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 09.11.2023 підозрюваному ОСОБА_5 продовжений строк тримання під вартою на строк до 60 діб до 09.01.2024 включно. Підставами продовження строку тримання під вартою стала наявність ризиків, передбачених пунктами 1 та 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може уникати кримінального переслідування чи продовжити злочинну діяльність.

В клопотанні прокурором не доведено те, що з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, зокрема передбачені пунктами 2 та 3 частини першої статті 177 КПК України, у зв`язку з чим суд не бере до уваги обґрунтування прокурором необхідності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою наявністю ризиків, передбачених пунктами 2 та 3 частини першої статті 177 КПК України.

В контексті практики Європейського суду з прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

Крім цього, у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Таким чином, запобіжний захід не може бути виправданий очікуваним покаранням у виді позбавлення волі.

Проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків повторного вчинення злочинів або переховування від слідства та суду».

Суд встановив, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченому частиною першою статті 115 КК України, який відповідно до статті 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від суду, особливо це стосується початкових етапів притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Також, суд враховує, що обвинувачений є військовослужбовцем, має зареєстроване місце проживання у м. Одесі, що дає підстави для висновку про те, що він в умовах воєнного стану може вільно пересуватись територією України та залишити м. Запоріжжя.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, враховуючи тяжкість покарання та можливість обвинуваченим залишити територію м. Запоріжжя, суд дійшов висновку, що існує певна ймовірність того, що ОСОБА_5 з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, що свідчить про те, що ризик, передбачений пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України на теперішній час не зменшився.

Обвинувачений є не судимою особою, є військовослужбовцем та має постійне джерело доходів, позитивно характеризується за місцем служби, має стійкі соціальні зв`язки перебуває у шлюбі та має на утриманні дитину, що свідчить про те, що ризик того, що він може вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини першої статті 177 КПК України, на даний час усунутий.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином, є обґрунтовані підстави для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою.

Відповідно до пункту 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

На думку суду конкретним суспільним інтересом, який превалює над принципом поваги до свободи особистості є забезпечення конституційних засад спрямованих на захист життя.

Відповідно до частини третьої статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (див. справи «Яблонський проти Польщі» (Jablonski v. Poland), № 33492/96 п. 80, від 21 грудня 2000 року, «І.А. проти Франції» (I.A. v. France), № 28213/95, п. 102, Reports of Judgments and Decisions 1998-VII, «Єлоєв проти України», № 17283/02, п. 60, від 6 листопада 2008 року).

Суд вважає, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені статтею 176 КПК України не зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із частини п`ятої статті 194 КПК України, зокрема, його належну поведінку.

За таких обставин клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою необхідно задовольнити та відмовити у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу.

Суд при постановленні даної ухвали, керуючись частиною четвертою статті 183 КПК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, про які зазначено вище, не визначає розмір застави у даному кримінальному, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

Оскільки на даний час у справі триває судовий розгляд, який, зважаючи на категорію і складність справи, потребує значного проміжку часу для його закінчення, суд вважає за необхідне продовжити строк запобіжного заходу обвинуваченому на 60 діб.

Керуючись статтями 176, 177, 178, 180, 183, 197, 199, 201, 331, 372, 376 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб.

У задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Термін дії ухвали закінчується 09 лютого 2024 року об 11.50 годині.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повна ухвала складена 15 грудня 2023 року.

Суддя ОСОБА_1