ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/3927/22 Номер провадження 11-сс/814/2/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 27 вересня 2022 року,-

встановила:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанови старшого слідчого СВ ВП №1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області від 30.07.2022 року про закриття кримінального провадження №0000076 від 28.04.2022 року за ч.1 ст.345, ч.2 ст.365 КК України.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя вказав, що перевірка проведена в повному обсязі, постанова про закриття кримінального провадження є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального законодавства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу та скасувати постанови слідчого про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав, що в ході досудового розслідування слідчим не в повній мірі виконано вимоги положень ч.2 ст.9 КПК України щодо всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, не надано належної оцінки зібраним у провадженні доказам.

Слідчим не було враховано обставини, викладені в заяві про вчинення кримінальних правопорушень, не проведено всіх необхідних слідчих дій, направлених на встановлення вини особи, причетної до кримінального правопорушення, не допитано ОСОБА_7 , не проведено перехресного допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , не допитано ОСОБА_8 , не вилучено посадової інструкції та особової справи ОСОБА_7 , не вилучено відеозаписів події, не взято до уваги пояснень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , не вилучено матеріалів службової перевірки за фактом застосування фізичної сили ОСОБА_11 відносно ОСОБА_6 , не встановлено інших свідків, не призначено та не проведено експертизи щодо встановлення спричиненої ОСОБА_6 моральної шкоди.

Інші учасники судового розгляду ухвалу слідчого судді не оскаржили.

Прокурор та ОСОБА_6 , будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду провадження, в судове засідання не з`явились. Просили розгляд провадження провести за їхньої відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Відповідно до вимог ч.2 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно з п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Отже, закриття кримінального провадження є формою закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження, а тому прийняття рішення про його закриття можливе лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінки доказів, які стосуються цього провадження, у сукупності.

Норми п.2 ч.5 ст.110 КПК України вказують на те, що мотивувальна частина постанови про закриття кримінального провадження повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви такого рішення, їх обґрунтування з посиланням на положення КПК України. Таке процесуальне рішення повинно відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ньому має бути викладено суть заяви особи, яка звернулась з метою захисту прав та відповіді на усі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією із гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Слідчим було всебічно, повно і неупереджено досліджено обставини кримінального провадження, надано належну правову оцінку обставинам, викладеним у заяві ОСОБА_6 .

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 , будучи завідувачем відділу будівельних земельних досліджень та оціночної діяльності Полтавського НДЕКЦ МВС, звернувся до правоохоронного органу із заявою про те, що йому було нанесено тілесні ушкодження заступником Полтавського НДЕКЦ МВС ОСОБА_11 .

Відомості до ЄРДР внесено за №0000076 від 28.04.2022 за ч.1 ст.345, ч.2 ст.365 КК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Частиною 1 статті 345 КК України передбачено відповідальність за погрозу вбивством, насильством або знищенням чи пошкодженням майна щодо працівника правоохоронного органу, а також щодо його близьких родичів у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Потерпілими від цього кримінального правопорушення є тільки працівники правоохоронних органів та їх близькі родичі.

Суб`єктивна сторона злочину виражається у формі прямого умислу, поєднаного зі спеціальним мотивом, а саме у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків. Під виконанням службового обов`язку слід розуміти діяльність працівника, що входить в коло його повноважень.

Частиною 2 статті 365 КК України передбачено відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб, якщо такі дії супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування.

Суб`єкт даного кримінального правопорушення - спеціальний: лише працівник правоохоронного органу.

Відповідальність за ст.365 КК настає лише за умови, що дії працівника правоохоронного органу були зумовлені його службовим становищем і пов`язані з його службовими (владними) повноваженнями.

Характерною ознакою об`єктивної сторони перевищення влади є також і те, що при вчиненні цього кримінального правопорушення винний хоча і здійснює ті чи інші службові діяння, проте вони не тільки не входять до його компетенції, а, навпаки, явно (очевидно, безперечно) виходять за межі наданих суб`єкту прав і повноважень.

Тобто, вказані кримінальні правопорушення відносяться до Розділу XVII спеціальної частини КК України, а саме кримінальних правопорушень у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг.

Однак, відповідно до Положення про Експерту службу Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України №1343 від 03.11.2015 року, Експертна служба МВС України є системою державних спеціальних установ судової експертизи, які не наділені повноваженнями на здійснення функцій у сфері правоохоронної діяльності.

Приписами абзацу 1 п.1 ч.1 ст.2 ЗУ „Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів" визначено, що до складу правоохоронних органів входять: органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Відповідно до цього Закону захисту підлягають судді Конституційного Суду України, судді та працівники апаратів судів, працівники правоохоронних органів, зазначені у частині першій цього пункту, а також співробітники кадрового складу розвідувальних органів України, військовослужбовці Сил спеціальних операцій Збройних Сил України, співробітники Служби судової охорони, працівники Антимонопольного комітету України та уповноважені особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, які беруть безпосередню участь відповідно у:

а) конституційному провадженні;

б) розгляді справ у судах, кримінальному провадженні та провадженні у справах про адміністративні правопорушення;

в) оперативно-розшуковій та розвідувальній діяльності;

в-1) виконанні бойових (спеціальних) завдань, покладених на Сили спеціальних операцій Збройних Сил України;

г) охороні громадського порядку і громадської безпеки;

д) виконанні вироків, рішень, ухвал і постанов судів, постанов органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та прокурорів;

е) контролі за переміщенням людей, транспортних засобів, товарів та інших предметів чи речовин через державний і митний кордон України;

є) нагляді і контролі за виконанням законів.

Крім того, у правовому висновку, наведеному у п.3 рішення Конституційного суду України №10-рп/2012 від 18.04.2012 року, визначено, що відповідно до абзацу 2 п.1 ч.1 ст.2 вказаного Закону захисту підлягають працівники суду і правоохоронних органів, а також співробітники кадрового складу розвідувальних органів України, працівники Антимонопольного комітету України та уповноважені особи Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, які беруть безпосередню участь, зокрема, у виконанні вироків, рішень ,ухвал і постанов судів, постанов органів дізнання і попереднього слідства та прокурорів. Напрями діяльності, вказані у цьому абзаці, не можна вважати додатковими підставами для віднесення органів, що проводять таку діяльність, до правоохоронних. Визначивши ці напрями, законодавець розширив коло осіб, які поряд із працівниками суду і правоохоронних органів підлягають державному захисту відповідно до Закону, що є цілком виправданим з огляду на його завдання.

З огляду на викладене, потерпілий ОСОБА_6 та ОСОБА_12 , як особа, яка, на думку заявника, вчинила кримінальне правопорушення, не відносяться до працівників правоохоронного органу, а тому в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.345 та ч.2 ст.365 КК України.

Крім того, у кримінальному провадженні №0000076 від 28.04.2022 року триває досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за фактом спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень за тих же обставин, в тому ж місці та час, тією ж особою.

Враховуючи викладене, слідчим винесено законні постанови про закриття кримінального провадження, а тому слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 , ухвала слідчого судді є законною і підстав для її скасування немає.

Отже, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтава від 27 вересня 2022 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4