Справа № 159/2743/23 Провадження №11-кп/802/699/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ломачанка, Ковельського району, Волинської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, не судимого в силу ст.89 КК України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено попередній у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст.72 КК України строк покарання ухвалено рахувати з 30 березня 2023 року, зарахувавши у строк відбуття покарання ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 30 березня 2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком вирішені питання про речові докази, процесуальні витрати за проведення експертиз та арешт майна.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за те, що він 30 березня 2023 року близько 11 год. 30 хв., з метою вчинення таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, перелізши через паркан, проник на територію за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться продуктовий магазин, у якому здійснює підприємницьку діяльність ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Так, знаходячись на території за вказаною адресою, діючи з корисливих спонукань, в умовах воєнного стану, що діє на підставі Закону України від 07.02.2023 року № 2915-ГХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження воєнного стану в Україні» від 06.02.2023 року № 58/2023», ОСОБА_7 шляхом підбору ключа до врізного замка вхідних дверей вказаного магазину, проник всередину закладу, і таємно викрав грошові кошти на загальну суму 795 грн., які зберігались у гаманці під стільницею зі сторони робочого місця продавця, а також з прилавку на якому зберігались продукти магазину, таємно викрав одну упаковку жувальних гумок «Orbit», вартістю 20 грн., 150 грам цукерок «Konti Mousse», вартістю 30 грн., та 100 грам цукерок «Bim Bom» торгової марки «Roshen», вартістю 15 грн. Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 завдав ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 860 грн.

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 не оспорюючи доведеності винуватості ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій, оскаржує судове рішення з мотивів невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить оскаржуваний вирок в частині призначення покарання скасувати та ухвалити новий, яким застосувати при призначенні покарання положення ст. 75 КК України та звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з іспитовим строком на певний період.

В апеляційний суд потерпіла ОСОБА_9 , не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин її неявки від неї не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.4 ст.185 КК України є правильною.

При цьому у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позиції.

Діям ОСОБА_7 дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Сторона захисту в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі винного внаслідок суворості, оскільки вважає, що у суду є цілком законні підстави для застосування інституту умовного звільнення, передбаченого ст. 75 КК України.

Апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , не повній мірі дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України. З цього приводу зазначає наступне.

При призначенні покарання суд у відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України повинен призначити його з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Як зазначено у п.п.1, 2, 3 постанови Пленуму ВСУ №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Відповідно до п.1 ч.1 ст.65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочини і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину тощо. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК) (2341-14), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Приписами ст.75 КК України передбачено, що якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 ст.127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 вид та розмір покарання, передбаченого санкцією ч.4 ст.185 КК України, місцевий суд в цілому дотримався зазначених вимог кримінального закону та роз`яснень ПВСУ.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття та обтяжуючої покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, та дані про особу винного, який свою вину в інкримінованому йому злочині визнав та розкаявся у вчиненому, за місцем проживання характеризується позитивно, не працює, не одружений, в силу ст.89 КК України не судимий, а також думку потерпілої ОСОБА_9 , яка у поданій нею в суд першої інстанції письмовій заяві, просила призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду.

Разом з тим, місцевим судом не було в повній мірі враховано незначний розмір вартості викраденого майна, що становить 860 гривень, яке на даний час частково звернуте в користь потерпілої ОСОБА_9 в сумі 795 гривень, виключно позитивну характеристику за місцем проживання, проведення розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, а також те, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення тяжких наслідків не настало.

Водночас, колегія суддів бере до уваги також той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 є особою, що в силу ст. 89 КК України раніше не судима, даних які б свідчили про його антисоціальну та негативну поведінку, ані під час досудового розслідування, ані під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції встановлено не було, а також думку потерпілої ОСОБА_9 , яка у поданій нею в суд першої інстанції письмовій заяві, не наполягала на суворій мірі покарання обвинуваченому ОСОБА_7 .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані обставини значно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Проте, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_7 та вказуючи, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, належним чином і в повній мірі не врахував вищевказаних обставин в їх сукупності.

А тому, при вирішенні можливості застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд апеляційної інстанції, відповідно до положень ст.75 КК України належним чином та у повному обсязі враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, мету і мотив, якими він керувався під час його вчинення, характер дій, які він вчиняв, вищевказані дані про особу обвинуваченого та інші обставини справи.

Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини в своїй сукупності дають суду цілком законні підстави для звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, із встановленням максимального трьохрічного іспитового строку та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

На переконання колегії суддів апеляційної інстанції, таке покарання буде справедливим, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль з боку уповноваженого органу з питань пробації за поведінкою засудженого.

Таким чином, призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання саме в мінімальній мірі, передбаченій санкцією ч.4 ст.185 КК України із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, апеляційний суд вважає таким, що повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

З цих підстав вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині покарання на підставі п.1 ч.1 ст.408 КПК України.

В іншій частині оскаржуваний вирок слід залишити без змін.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу захисника слід задовольнити частково.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині покарання змінити.

Залишити ОСОБА_7 призначене покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку терміном 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 з-під варти негайно.

В решті вирок суду в даному провадженні залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді