ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/481/23 Справа № 712/790/17-к Категорія: ч. 2 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, уродженку м.Кривий Ріг, Дніпропетровської області, раніше не судиму, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на неї певних обов`язків

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винною в тому, що вона 27.07.2013, близько 17.00 год. знаходячись на пішохідному тротуарі, розташованому між будинками № 162 та № 160 по вул. Хрещатик в м. Черкаси умисно, під час словесного конфлікту, з корисливих мотивів, з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, відкрито заволоділа майном ОСОБА_9 , а саме: дістала з сумки останнього відлякувач для собак марки «Бегег», вартістю 860 грн., чим спричинила ОСОБА_9 матеріальну шкоду на загальну суму в 16 860 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 просить скасувати вирок та виправдати ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні за ч. 2 ст.186 КК.

Вказує, що докази, які б підтверджували вину обвинуваченої в матеріалах кримінального провадження відсутні. ОСОБА_7 , як на досудовому слідстві, так і в суді першої інстанції вину свою в інкримінованому її злочині за ч.2 ст.186 КК не визнала. Та пояснила, що будь-яких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 , не наносила, ніяких речей у нього не забирала. Стверджує, що обвинувачена, не є суб`єктом злочину, а також з її сторони відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона вищезазначеного кримінального правопорушення.

Також посилається на неналежність висновку судово-медичної експертизи за № 2027 від 24.12.2015 року, який суд прийняв до уваги, не врахувавши дату звернення потерпілого до лікаря - 30.07.2013, тоді, як подія відбулась 27.07.2013, що вказує на невідомість походження отриманих потерпілим тілесних ушкоджень.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду в судовому засіданні 03.10.2023 захисник заявила клопотання, які підтримала і обвинувачена ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачена та її захисник, які підтримали вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені. Також заявили клопотання про звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та просили кримінальне провадження закрити. Також ОСОБА_7 пояснила, що від суду не ухилялась, весь час, окрім періоду 2020 року (працювала у м. Вишгороді) проживала за своїм постійним місцем проживання і неофіційно працювала на ринку в м. Черкаси, судові повістки не отримувала;

- прокурор, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку суду першої інстанції. Просила відмовити в задоволенні клопотання щодо закриття кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченої та її захисника, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 44 КК, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 286 КПК, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 288 КПК, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

У відповідності до ч. 1 ст. 417 КПК, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 КК передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину. Частина 2 цією статті визнає, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченої у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація її дій за ч.2 ст.186 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Суд першої інстанції у вироку навів належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зокрема, суд врахував, що обвинувачена не визнала та заперечувала свою винуватість, пояснивши, що вона не наносила ушкодження потерпілому ОСОБА_9 та не брала у нього будь-яких речей. Вказані обставини суд ретельно перевірив та вірно встановив, що версія сторони захисту є неспроможною, оскільки спростовується сукупністю таких доказів.

У суді першої інстанції свідок ОСОБА_10 , пояснивши по обставини події, вказала, що бачила як ОСОБА_7 копирсалася в сумці ОСОБА_9 та витягла предмет, схожий на телефон, потім свідок дізналася, що це відлякувач від собак.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні, вказав, що під час сутички між ОСОБА_9 та сім`єю ОСОБА_12 бачив у руках ОСОБА_7 сумку, котра с початку конфлікту була у ОСОБА_9 .

Окрім того ці показання узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що в процесі після конфлікту вона бачила відлякувач від собак в руках у ОСОБА_7 , коли обвинувачена зайшла на подвір`я.

Будь-яких даних, які б спростовували вказані показання наведених свідків та свідчили, що вони обумовлюють обвинувачену, в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Зазначені показання свідків, під час слідчого експерименту підтвердив і потерпілий ОСОБА_9 від 13.10.2015, який зазначив порядок та механізм нанесення йому тілесних ушкоджень, а також вказав, яким чином ОСОБА_14 витягла із сумки і заволоділа його майном (т.м.к.п. 48-55).

Приймаючи до уваги показання потерпілого та свідків, колегія суддів відхиляє доводи захисника та позицію обвинуваченої щодо невизнання вини та відсутність доказів вчинення останньою інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Також винуватість ОСОБА_7 підтверджується іншими письмовими доказами, які були предметом безпосереднього дослідження судом першої інстанції.

З фактичних даних матеріалами відеозаписів з камер відеоспостережень з місця події, що мала місце 27.07.2013 року за адресою: м. Черкаси вул. Хрещатик, 160 , на якому зафіксовано конфлікт між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , який відбувався на вулиці, за межами домоволодіння.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 2027 від 24.12.2015, згідно з яким у ОСОБА_9 мали місце ушкодження: забій м`яких тканин шиї та гортані справа, садно обличчя, садна лівої верхньої кінцівки, першого пальця правої кисті, садна грудної клітки, крововиливи правої нижньої кінцівки. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному ОСОБА_9 при його огляді, який мав місце 30.07.2013 та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Вказані ушкодження могли виникнути за обставин, на які він вказав в протоколі проведення слідчого експерименту від 13.10.2015.

Та обставина, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до лікаря 30.07.2013, тоді, як подія відбулась 27.07.2013, не свідчить про неналежність висновку судово-медичної експертизи за № 2027 від 24.12.2015 року, як доказ винуватості обвинуваченої.

Разом з тим, у матеріалах кримінального провадження відсутні належні та допустимі докази, на підставі яких можливо встановити спричинення потерпілому встановлених у нього тілесних ушкоджень при інших обставинах.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були досліджені повно за відсутності порушень всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Наведені доводи апеляційної скарга захисника, що обвинувачена, не є суб`єктом злочину, а також з її сторони відсутня як об`єктивна так і суб`єктивна сторона вищезазначеного кримінального правопорушення спростовується наведеними доказами.

Щодо підстав для закриття кримінального провадження, через сплив строку притягнення обвинуваченої до кримінальної відповідальності, апеляційний суд враховує таке.

У постанові від 06.12.2021 по справі №521/8873/18 (провадження №51-413 кмо 21), Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначила, що виходячи з аналізу норм кримінального процесуального права, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно до положень ст. 285 КПК роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що тягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З матеріалів вбачається, що 12.05.2015 за №0000033 в порядку ст. 214 КПК на підставу ухвали слідчого суді Придніпровського районного суду від 10.04.2015, розпочато кримінальне провадження за фактом відкритого викрадення майна (грабіж), поєднаний з застосуванням насильства, що не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.

03.05.2016 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК.

Разом з тим в матеріалах кримінального провадження відсутні дані про належне виконання вимог ст. 278 КПК щодо вручення ОСОБА_7 письмового повідомлення про підозру, адже рекомендоване повідомлення було вручено не особисто їй, а іншій особі (ар.к.п. 57).

За таких обставин не має даних про обізнаність ОСОБА_7 , що вона набула статусу підозрюваної особи.

Отже оголошення ОСОБА_7 у розшук 17.06.2016 та перебування її у розшуку до 09.12.2016 не впливає на перебіг строку, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 49 КК.

13.12.2016 ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси відносно підозрюваної ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту строком до 10.02.2017.

19.01.2017 у порядку ст. 290 КПК ОСОБА_7 повідомлено про закінчення досудового розслідування та надано їй матеріали кримінального провадження для ознайомлення.

24.01.2017 обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0008341 отримано суду.

У подальшому, після закінчення дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з неявкою до суду обвинуваченої ОСОБА_7 , яка не була належним чином повідомлена про час і дату розгляду справи, оскільки судові повістки без їхнього вручення, повертались до суду за закінченням терміну зберігання (т.1 а.с. 33, 40, 53, 61, 78, 112),

Заразом, наявне в матеріалах справи повідомлення з поміткою вкладення до поштової скриньки із зазначенням прізвища « ОСОБА_12 » не свідчить, що судова повістка була отримана особисто обвинуваченою (т. 1 а.с. 34).

Застосовані судом примусові приводи обвинуваченої в судові засідання, згідно з ухвалами суду від 06.03.2017, 23.03.2017, 03.04.2017, 23.05.2017, 13.06.2017 не були виконані, оскільки під час виїздів за місцем проживання ОСОБА_7 працівникам поліції двері не відчиняли (т. 1 а.с. 42,55,79). Цебто працівникам поліції достеменно не було встановлена відсутність ОСОБА_7 за місцем постійного її проживання.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30.06.2017 обвинувачену ОСОБА_7 оголошено в розшук(т. 1 а.с. 81).

Окрім того судом першої інстанції ухвалами від 04.04.2018, 15.01.2019, 23.09.2020 дозволялось Черкаському ВП ГУНП в Черкаській області затримати обвинувачену ОСОБА_7 з метою її приводу для участі у розгляді кримінального провадження (т. 1 а.с. 100, 110, 121).

Слід відзначити, що матеріали кримінального провадження не містять даних про виконання наведених ухвал суду.

Разом з тим слід зауважити, що згідно з повідомленням Черкаському ВП ГУНП в Черкаській області від 26.08.2021 про встановлення місця знаходження ОСОБА_7 , остання не була затримана у зв`язку протермінуванням ухвали суду від 04.04.2018. Наведене свідчить, що вказаний відділ поліції не отримував інших ухвал суду від 15.01.2019 і 23.09.2020.

У той же час з цього повідомлення не випливає, що ОСОБА_7 змінювала місце свого проживання: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.124).

Ухвалою Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.09.2021 судове провадження відносно ОСОБА_7 відновлено та призначено розгляд справи (т. 1 а.с. 136).

У подальшому, ОСОБА_7 у зв`язку з наявністю щодо неї іншого кримінального провадження за №0002304 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ст.128 КК, було затримано та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За сталою судовою практикою, зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного, обвинуваченого саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства чи суду. Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного, обвинуваченого від слідства або суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 2 лютого 2023 року (справа № 735/1121/20, провадження № 13-26 кс 22); постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року (провадження № 51-9040 км 18; постанова Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15;).

У цьому кримінальному провадження суд апеляційної інстанції не встановив обставин, які б свідчили саме про ухиляння обвинуваченої ОСОБА_7 від суду, оскільки у матеріалах кримінального провадження відсутні дані на підтвердження факту умисного вчинення ОСОБА_7 будь-яких дій, спрямованих на ухилення від суду.

Попри позицію прокурора в апеляційному суді, яка заперечувала проти закриття кримінального провадження на підставі ст. 49 КК, через те що ОСОБА_7 перебувала у розшуку, колегія суддів не вбачає, що обвинувачена з погляду застосування наведеного закону України про кримінальну відповідальність вчинила будь-які умисні дії, з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо).

Водночас підстава для оголошення розшуку судом: не виконання органами поліції приводів, через те що двері квартири ніхто не відкрив, не свідчить, що обвинувачена переховується від суду.

Також наявність кримінального провадження за №0002304 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.135, ст.128 КК, за яким ОСОБА_7 пред`явлено обвинувачення, не є перешкодою для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № №0008341 від 19.10.2016, адже відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України, у даному випадку перебіг давності не переривається, оскільки даних про вчинення ОСОБА_7 нового злочину, що може підтверджуватися лише обвинувальним вироком, котрий набрав законної сили, не має.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про існування підстав для задоволення клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК та звільнення обвинуваченої ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись ст. 49 КК, ст.ст. 284, 417, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Клопотання обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Соснівського районного суду м. Черкаси від 08 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 , яка засуджена за ч. 2 ст. 186 КК, - скасувати.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК ОСОБА_7 звільнити від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 186 КК у зв`язку із закінченням строків давності.

Закрити кримінальне провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4