Справа № 473/711/24
Номер провадження 1-кс/473/213/2024
УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою

"09" лютого 2024 р. місто Вознесенськ

Слідчий суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 ,

слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянув клопотання слідчого СВ Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0000165, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку прокурора та сторони захисту,

В С Т А Н О В И В :

Військовослужбовець ЗСУ солдат ОСОБА_6 підозрюється в тому, що на виконання Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року «Про загальну мобілізацію» та у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, він 26 квітня 2022 року був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26 квітня 2022 року №101 солдата ОСОБА_6 призначено на посаду кухаря їдальні військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу частини, поставлено на всі види забезпечення.

Згідно положень п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Відтак, з 26 квітня 2022 року, тобто з моменту відправлення підозрюваного ОСОБА_6 до військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

З огляду на викладене, на момент вчинення кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_6 мав статус військовослужбовця по мобілізації.

Досудовим розслідуванням встановлено, що підозрюваний ОСОБА_6 не набувши у встановленому законодавством порядку права керування транспортними засобами, не дотримуючись та не виконуючи вимоги Закону України «Про дорожній рух», а також пункти «Правил дорожнього руху України» (далі ПДР України), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, порушуючи вимоги п. 2.1 «а» ПДР України, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами, керував автомобілем марки «ВАЗ-2105» з державним номерним знаком НОМЕР_2 . ,

За версією органу досудового розслідування, 06 лютого 2024 року близько 19 години 10 хвилин, підозрюваний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2105» з державним номерним знаком НОМЕР_2 , з порушенням вимог п.п. 2.1 «а», «ґ», 2.9 «а» ПДР України, а саме керуючи транспортним засобом без наявного чинного страхового полісу, не маючи права на керування транспортними засобами, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння (2.28% проміле), рухався у вечірній час, тобто у темну пору доби, по проїзній частині автомобільної дороги між селом Мартинівське та Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців» ДМС (надалі - ДУ «МПТПІ») Вознесенського району, Миколаївської області, яка мала асфальтобетонне покриття, без значних вибоїн та пошкоджень, являла собою пряму в плані горизонтальну ділянку, без горизонтальної дорожньої розмітки та мала по одній смузі руху для руху транспортних засобів у кожному напрямку на даній проїзній частині при відсутності дорожніх знаків, без природніх або штучних явищ, які б погіршували видимість елементів проїзної частини дороги, в умовах обмеженої видимості, а саме проїзна частина автомобільної дороги нічим не освітлювалася у напрямку ДУ «МПТПІ».

В цей же час, за версією органу досудового розслідування, у зустрічному для підозрюваного ОСОБА_6 напрямку, по проїзній частині автомобільної дороги між селом Мартинівське та ДУ «МПТПІ» Вознесенського району Миколаївської області у межах своєї смуги руху у напрямку села Мартинівське рухався велосипед марки «Україна» чорного кольору під керуванням велосипедиста потерпілого ОСОБА_7 .

У подальшому, за версією органу досудового розслідування, на ділянці вищевказаної автомобільної дороги, а саме за 800 метрів до ДУ «МПТПІ» підозрюваний ОСОБА_6 , проявивши кримінально протиправну недбалість, усвідомлюючи, що повинен беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, недбало ставлячись до можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 ПДР України, а саме не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати транспортним засобом, не врахувавши дорожню обстановку, допустив виїзду на зустрічну смугу руху, де у цей час по проїзній частині автомобільної дороги між селом Мартинівське та ДУ «МПТПІ» Вознесенського району Миколаївської області у межах своєї смуги руху у напрямку села Мартинівське рухався велосипед марки «Україна» чорного кольору під керуванням велосипедиста потерпілого ОСОБА_7 , в результаті чого у межах смуги руху велосипеду, відбулося зіткнення транспортних засобів, після якого підозрюваний ОСОБА_6 продовжив свій рух та здійснив виїзд на зустрічне для нього узбіччя де відбулося контактування керованого ним транспортного засобу з нерухомою перешкодою у виді дерева.

За версією органу досудового розслідування, внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди (надалі ДТП) водій велосипеду марки «Україна» чорного кольору, потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 отримав тілесні ушкодження у виді: відкритого уламкового перелому лівої стегнової кістки, рваної рани лівого стегна, рваної рани лівої гомілки, забійної рани лівої лобної ділянки, забою грудної клітини, струс головного мозку, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, з якими ОСОБА_7 був доставлений до приймального відділення КП «КНП ВБЛ» Вознесенської міської ради Миколаївської області.

За версією органу досудового розслідування, дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення підозрюваним ОСОБА_6 вимог п. п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виниклою дорожньо- транспортною пригодою та наслідками, що настали.

Таким чином, за версією органу досудового розслідування, підозрюваний солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем по мобілізації та проходячи військову службу на посаді кухаря їдальні військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», обґрунтовано підозрюється у тому, що 06 лютого 2024 року близько 19:10 години, він керуючи автомобілем марки «ВАЗ-2105» з державним номерним знаком НОМЕР_2 з порушенням вимог п.п. 2.1 «а», «і», 2.9 «а» ПДР України, а саме керуючи транспортним засобом без наявного чинного страхового полісу, не маючи права на керування транспортними засобами, перебуваючи при цьому у стані алкогольного сп`яніння (2.28% проміле), рухаючись у вечірній час, тобто у темну пору доби, на ділянці проїзної частині автомобільної дороги між селом Мартинівське та ДУ «МПТПІ», Вознесенського району, Миколаївської області, а саме за 800 метрів до ДУ «МПТПІ», проявивши кримінально протиправну недбалість, усвідомлюючи, що повинен беззастережно виконувати вимоги ПДР України та маючи можливість їх виконувати, недбало ставлячись до можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, грубо порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1 ПДР України, а саме не обравши безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати свій рух та безпечно керувати транспортним засобом, не врахувавши дорожню обстановку, допустив виїзд на зустрічну смугу руху де у цей час по проїзній частині автомобільної дороги між селом Мартинівське та ДУ «МПТПІ», Вознесенського району, Миколаївської області у межах своєї смуги руху у напрямку села Мартинівське рухався велосипед марки «Україна», чорного кольору, під керуванням потерпілого ОСОБА_7 , в результаті чого у межах смуги руху водія велосипеду, відбулося зіткнення вказаних транспортних засобів, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у виді: відкритого уламкового перелому лівої стегнової кістки, рваної рани лівого стегна, рваної рани лівої гомілки, забійної рани лівої лобної ділянки, забою грудної клітини, струс головного мозку, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

06 лютого 2024 року відомості за даним фактом внесено до ЄРДР за №0000165 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

06 лютого 2024 року о 23 годині 45 хвилин ОСОБА_6 затримано в порядку ст.208 КПК України.

06 лютого 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України.

В судовому засіданні прокурор просив обрати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Сторона захисту заперечувала проти обрання відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просила обрати відносно нього більш м`якші види запобіжних заходів у вигляді домашнього арешту в певний час доби за адресою: АДРЕСА_1 , або особисте зобов`язання.

В ході проведення кримінального провадження під номером 0000165 встановлені обставини, які є достатніми відповідно до п.2 ч.1 ст.196 КПК України, та свідчать про існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, в виді можливості підозрюваного ОСОБА_6 , впливати на потерпілого та свідків.

В клопотанні поданому до суду зазначено, що підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти безпеки руху та експлуатації транспорту, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до восьми років, а це дає привід вважати, що він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілого. Запобігти вищезазначеним ризикам можливо лише із застосуванням до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Більш м`які види запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 не забезпечать належної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування та під час судового розгляду у кримінальному провадженні та не зможуть запобігти настанню вище перерахованих ризиків.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя виходить з вимог ч.1 ст.183 КПК України, відповідно до якого тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно, і прокурором в судовому засіданні доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою, слідчий суддя виходить з вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України, відповідно до якого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.1 ст.194 КПК України, тобто наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, поданого до суду відносно підозрюваного ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу, що дає підстави для задоволення даного клопотання про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 .

Дослідивши матеріали кримінального провадження, а також практику ЄСПЛ з даного питання, слідчий суддя приходить до висновку, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Слідчий суддя погоджується з позицією сторони захисту, яка з посиланням на практику ЄСПЛ, в даному судовому засіданні зазначала, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Відповідно до п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13 листопада 2007 року, ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Відповідно до практики ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Але, враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_6 , який є учасником бойових дій та військовослужбовцем ЗСУ по мобілізації, враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України у кримінальному провадженні, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, слідчий суддя вважає можливим в даному провадженні визначаючи розмір застави, з враховунням майнового та сімейного стану підозрюваного ОСОБА_6 , а також ризиків, передбачених ст.177 КПК України, за необхідне визначити суму застави у розмірі 50 /п`ятдесяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто /3028х50/ = 151400 /сто п`ятдесят одну тисячу чотириста/ гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.176-178, 183, 184, 194, 196, 205, 206 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286-1 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Миколаєва, громадянину України, не одруженому, має на утриманні малолітню дитину, освіта базова загальна середня, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді кухаря їдальні військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», не судимому обрати запобіжний захід в виді тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський СІЗО" до 04 квітня 2024 року включно.

Визначити розмір застави у розмірі 50 /п`ятдесяти/ прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто /3028х50/ = 151400 /cто п`ятдесят одну тисячу чотириста/ гривень.

В разі внесення застави покласти на підозрюваного за ч.2 ст.286 1 КК України ОСОБА_9 обов`язки: прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування в провадженні якого перебуває кримінальне провадження, прокурора або суду, не відлучатися з місця проживання на території України, без дозволу зазначених осіб, повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання на території України, виключити спілкування з потерпілим ОСОБА_7 та свідками у даному кримінальному провадженні.

В задоволенні клопотання сторони захисту про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_8 , більш м`якшого ніж тримання під вартою в Державній установі "Миколаївський СІЗО", а саме цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , а також особистого зобов`язання відмовити.

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою вручити підозрюваному за ч.2 ст.286 1 КК України ОСОБА_8 .

Ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу в виді тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку, відповідно до ст.310 КПК України.

Подача апеляції до Миколаївського апеляційного суду не зупиняє виконання даної ухвали Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області.

Слідчий суддя: ОСОБА_1