ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002635 прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження

Обґрунтовуючи клопотання, прокурор зазначає, що досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, діючи за попередньою змовою відповідно до розподілених ролей, умисно, з корисливих спонукань, шахрайським шляхом заволоділи квартирами за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , відомості про що було внесено до ЄРДР та об`єднано в даному кримінальному провадженні.

Прокурор у клопотанні посилається на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві власності була зареєстрована за ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (добросовісні власники) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17.04.1996, які померли, та у зв`язку з тим, що у останніх не було родичів, вказана квартира, згідно ст. 1277 ЦК України та ст. 338 ЦПК України, мала бути визнана відумерлою спадщиною і перейти до територіальної громади міста Києва.

Зі змісту клопотання вбачається, що з метою реалізації злочинного наміру щодо заволодіння шахрайським шляхом вказаного нерухомого майна, 27.09.2022 право власності на квартиру було зареєстровано на неіснуючу особу, ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору дарування квартири №30884 від 23.12.2006, який являється підробленим так як згідно відповіді з БТІ у них не реєструвався. В подальшому, 28.09.2022, з першої підставної особи вказаний договір було перереєстровано на другу підставну особу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого 09.01.2023 було перереєстровано на третю підставну особу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

21.11.2023 було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в документах які знаходяться у приватного нотаріуса ОСОБА_9 , що в справі відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 ?

21.11.2023 було призначено судово-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено запитання: чи виконано підпис від імені ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в документах які знаходяться у приватного нотаріуса ОСОБА_9 , що в справі відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 ?

Враховуючи, що вказана квартира органом досудового розслідування визнано речовим доказом у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою недопущення її подальшого відчуження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судове засідання прокурор не з`явився. До суду надійшла заява прокурора ОСОБА_3 , де останній просить розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити в повному обсязі.

Власник майна ОСОБА_4 також в судове засідання не з`явився. До суду надійшли письмові заперечення останнього, де ОСОБА_4 , посилаючись на те, що він є добросовісним набувачем вказаної квартири, просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до положень ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки представника сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0002635 від 01.11.2022 за ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України за фактами незаконного заволодіння чужим майном (об`єктами нерухомого майна) шляхом обману (шахрайство) за попередньою змовою групою осіб, в тому числі й квартирою за адесою: АДРЕСА_1 .

У ході досудового розслідування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , постановою слідчого від 15.01.2023 визнано речовим доказом у вищевказаному кримінальному провадженні.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на розпорядження та відчуження майна будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону з метою задоволення суспільного інтересу та з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Разом із тим, слідчий суддя вважає, що прокурор у клопотанні не обґрунтував належним чином необхідність накладення арешту на майно з тимчасовим позбавленням права власника ( ОСОБА_4 ) на користування належним йому майном, а тому клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України прокурора Оболонської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, а саме, на речовий доказ у кримінальному провадженні №0002635 від 01.11.2022:

квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заборонити відчуження та розпоряджання будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1