Справа № 621/4619/23
Пр. № 1-кп/621/342/23
ВИРОК
26 грудня 2023 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
головуючий суддя ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Барвінкове Харківської області, є громадянином України, з середньо-спеціальною освітою, одружений, має військове звання солдат на посаді стрільця-зенітника зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у кримінальному правопорушенні, передбаченому частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України,
Солдат ОСОБА_6 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.06.2020 призначений на посаду стрільця - зенітника зенітного ракетного взводу 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 за контрактом.
Так, ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, достовірно знав та усвідомлював необхідність неухильно дотримуватись вимог статей 65,68 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», статей 1,2,24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11,16,49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV, статтю 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №551- XIV, які зобов`язують: свято і неухильно дотримуватись Конституції України та законів України, військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів, захищати суверенітет і територіальну цілісність України, забезпечувати її економічну та інформаційну безпеку, віддано служити українському народу, сумлінно, чесно та зразково виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, під час проходження військової служби, в порушення вищевказаних нормативно-правових актів 21.10.2022 вирішив стати на злочинний шлях, діючи умисно, в умовах воєнного стану, без дозволу командування та поважних причин тимчасово, вирішив незаконно ухилитися від проходження військової служби та провести час на власний розсуд.
Реалізуючи вказаний умисел, ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин 21.10.2022 самовільно залишив місце несення військової служби, а саме місце розташування військової частини НОМЕР_1 у районі АДРЕСА_2 .
Так, ОСОБА_6 у період з 21.10.2022 до 30.10.2023 в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме місця розташування військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.
За час відсутності на службі ОСОБА_6 обов`язки з військової служби за посадою не виконував, в медичні установи не звертався, правоохоронні органи, органи державної влади або органи місцевого самоврядування про свою належність до військової служби, про вчинене ним ухилення від військової служби та про їх причини не повідомляв, вільний час проводив на власний розсуд до 30.10.2023 до часу його прибуття до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харків) ТУ ДБР у м. Полтава.
Зазначеними діями ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану.
Між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за присутності захисника ОСОБА_5 , 23 листопада 2023 року укладено угоду про визнання винуватості, на час підписання якої, ОСОБА_6 визнав обвинувачення в обсязі обвинувачення. Угода містить відомості, щодо наслідків укладання та невиконання угоди про визнання винуватості.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені статтею 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до нього буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, наполягав на затвердженні угоди про визнання винуватості.
Захисник ОСОБА_5 просив затвердити угоду від 23.11.2023.
Прокурор ОСОБА_3 вважав, що відсутні підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, просив ухвалити вирок за укладеною угодою.
Дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони кримінального провадження, з`ясувавши, що сторони правильно розуміють зміст зазначених обставин та відсутні сумніви у добровільності їх позиції, суд дійшов наступного:
Відповідно пункту 2 статті 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з частини 2, пункту 1 частини 4 статті 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.
Як вбачається з наданих матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, в умовах воєнного стану, і його дії належить кваліфікувати за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України.
Згідно зі статтею 12 КК України злочин, передбачений частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України України є тяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю; наявні фактичні підстави для визнання винуватості.
Обставинами, що пом`якшують покарання, відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України, - відсутні.
Встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 є добровільним; зміст угоди відповідає вимогам статті 472 КПК України.
З`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 розуміє права визначені пунктом 1 частини 4 статті 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені частиною 2 статті 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, умови даної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Відсутні передбачені частиною 7 статті 474 КПК України обставини для відмови у затвердженні угоди.
Згідно до частини 1 статті 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Враховуючи, що умови угоди: не суперечать вимогам закону; відповідають інтересам суспільства; не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; укладення угоди було добровільним; виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань є можливим; наявні фактичні обставини для визнання винуватості, укладена угода про визнання винуватості підлягає затвердженню.
Відповідно до частини 5 статті 65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 374-376, 468-470, 472-475 КПК України, суд
2. Визнати ОСОБА_4 винуватим у злочині, передбаченому частиною 5 статті 407 України та призначити йому на підставі положень статтей 62,69 Кримінального кодексу України узгоджене сторонами покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.
3. Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених частиною 4 статті 394 КПК України.
4. Копію вироку негайно після його проголошення належить вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Головуючий: