Пр-ня по справі № 1-кп/521/30/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА:

Дата і місце постановлення ухвали:

05 грудня 2023 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001246 від 03.03.2015 року.

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рік, місяць і день його народження, місце народження і місце проживання, заняття, освіта, сімейний стан та інші відомості про особу обвинуваченого, що мають значення для справи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Одеси, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, з вищою освітою, одружений.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Прокурор - ОСОБА_4 , обвинувачений - ОСОБА_3 , захисник - ОСОБА_5

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення:

ОСОБА_3 , 28.02.2015 року, приблизно о 20 годині 20 хвилин, знаходячись у дворі, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, діючи з прямим умислом, з мотивів нанесення тілесних ушкоджень, схопив ОСОБА_6 за одяг правою рукою та наніс удар лівою рукою стиснутою в кулак в область шиї, спричинивши ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми в формі струсу головного мозку з забиттям потиличної області голови, що ускладнилась гіпертензійно-лікровним синдромом, вегетативними кризами, стійкою цефалгією та гострою невротичною реакцією, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений:

Частина ч.1 ст. 122 КК України- умисні середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів:

Суд з`ясував обставини та перевіряв їх іншими доказами, шляхом дослідження допиту осіб, документів, наданих сторонами, відповідно до яких:

- обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні провину не визнав та показав, що 27 лютого, приблизно о 19 годині він приїхав додому, поставив машину в гараж, зайшов додому та виглянув у вікно, а там на виїзді стояла машина. Йому необхідно було вранці виїжджати, тому він вийшов на вулицю, підійшов до машини та декілька разів ногою ударив по колесу, для того, щоб активувати сигналізацію. Вийшла ОСОБА_6 та переставила машину, а він їй пояснив, чому так не можна робити, її не ображав. Потім вийшов чоловік ОСОБА_6 та просив, щоб він вибачився перед нею та викликав поліцію. На місці були свідки, які бачили, що він її не чіпав;

- допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 показала, що вона припаркувала свій автомобіль та пішла додому. Потім почула сигналізацію, вийшла на вулицю та перепаркувала автомобіль, так як він заважав автомобілю ОСОБА_3 . Коли вже йшла додому, то у неї з ОСОБА_3 відбувся конфлікт, в результаті чого він потягнув її за куртку, після чого завдав удару по голові. Вона почала кричати та вибіг її чоловік. Вже на місці вони викликали поліцію. Після поліції вони поїхали до лікарні. Через кілька днів їй стало зле та вона знов поїхала до лікарні, де її залишили на стаціонар. Вона проходила там лікування та, іноді, могла піти додому, в ті дні, коли з дитиною не міг залишитися її чоловік;

- допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що це було ввечері, він мешкає на другому поверсі та вийшов покурити, потерпіла під`їхала, поставила машину та пішла у під`їзд. Обвинувачений почав виражатися нецензурними словами та кричати на неї, щоб вона забрала машину, так як це його місце. Обвинувачений почав штовхати потерпілу та тягнув її за кофту. Він спустився до двору. В цей час обвинувачений наніс удар в голову або в плече. Також, кричала дитина, що щось відбувається з мамою, а потерпіла викрикувала, що їй боляче;

- допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав, що це було 28 лютого 2015 року, ОСОБА_6 його дружина. Він спав та прокинувся від крику дитини. Коли він спустився, то побачив конфлікт, обвинувачений вживав дії щодо його дружини. ОСОБА_3 підійшов до нього та намагався спровокувати конфлікт та бити козирком його по носу. Як ОСОБА_3 наносив удари його дружині він не бачив, але чув, що дитина кричала, що б`ють матір. Він взяв у дружини телефон та викликав поліцію. Після події, дружина була на стаціонарному лікуванні;

- допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 показав, що він з друзями сидів в гостях у друга. Вони вийшли з парадної, побачили конфлікт та почали дивитися за ним. ОСОБА_3 ображав жінку та коли жінка збиралася йти, то ОСОБА_3 схопив її за руку. Вони хотіли допомогти їй, але вийшов чоловік ОСОБА_6 . Потім приїхали співробітники поліції;

- допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що він приступив до чергування, отримав виклик, вони приїхали на АДРЕСА_1, там стояла потерпіла та пояснила, що обвинувачений наніс їй ушкодження. До них почали підходити люди та пояснювати, що вони бачили;

- допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_11 показав, що він ввечері проходив через двори по вулицям ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та зупинився для бесіди з продавцем. Навпроти нього був гараж, в якому стояв чоловік, а перед гаражем стояв автомобіль. Чоловік зробив зауваження жінці, що йому необхідно рано виїжджати. Жінка відповіла, сіла в машину та стала виїжджати. Вже закінчивши бесіду, він почув крик жінки. Звернув увагу, що жінка рухалася в бік будинку, звідки вийшов другий чоловік, якому вона кричала, що той чоловік її побив. Другий чоловік казав першому, щоб той попросив вибачення перед жінкою. Перший чоловік казав, що він її не бив, тому вибачення просити не буде. Другий чоловік викликав поліцію. Поліція приїхала дуже швидко. Фізичного контакту він не бачив, звернув увагу на жінку, лише після її крику;

- допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_14 показала, що очевидицею конфлікту вона не була. Вона працювала завідуючою відділення. ОСОБА_6 лікувалася в неврологічному відділенні. Ступень тяжкості вони не виставляють. Вони описують лише скарги. Перший час після травми стан буває більш благополучним ніж за деякий час, буває і через 7-10 днів стан погіршується. Вона не пам`ятає як ОСОБА_6 доставили до лікарні. Вона лікувалася на стаціонарі, порушень режиму не пам`ятає. Лікарні з таким діагнозом приписують напів постільний режим. Денного стаціонару не буває. У вихідні дні не буває чергового лікаря. Хворий передається під нагляд дежурного лікаря, діагноз ставить лікуючий лікар. Забій головного мозку може не проявлятися в перші дні. Якщо у виписці написано, що можливо приступити до роботи, то значить лікування закінчене. Є стан черепно-мозкова травма, в тому числі головні болі, які ніякими обстеженнями не виявити, але ігнорувати такі скарги неможливо;

- відомості щодо нанесення 28.02.2015 року ОСОБА_6 тілесних ушкоджень внесені до ЄРДР за її заявою (витяги з ЄРДР за №0001246 за ч.1 ст. 122 КК України та ч.1 ст. 125 КК України; заява про вчинення кримінального правопорушення від 28.02.2015 року);

- прокурором було продовжено строк досудового розслідування за кримінальним провадженням, внесеним до ЄРДР за №0001246 до трьох місяців, тобто до 22.08.2015 року (постанова про продовження строку досудового слідства від 21.07.2015 року);

- відповідно до наданих стороною захисту документів вбачається, що проводилось досудове розслідування за ч.1 ст. 125 КК України (доручення про проведення досудового розслідування від 03.03.2015 року; постанова про прийняття матеріалів кримінального провадження до свого провадження від 03.03.2015 року; повідомлення про початок досудового розслідування від 03.03.2015 року; лист; постанова про призначення судово-медичної експертизи від 13.03.2015 року);

- потерпіла ОСОБА_6 звернулася до оператора «102» щодо скоєння кримінального правопорушення (протокол огляду та відтворення аудіозапису від 25.03.2015 року, диск);

- проведено слідчий експеримент, під час якого потерпіла вказала, як було скоєно кримінальне правопорушення у відношенні неї (протокол проведення слідчого експерименту від 18.05.2015 року);

- 12.03.2015 року було оглянуто місце події за адресою: АДРЕСА_1 (протокол огляду місця події від 12.03.2015 року з фотознімками);

- у ОСОБА_6 малися наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку з забиттям потиличної області голови, що ускладнилась гіпертензійно-лікровним синдромом, вегетативними кризами, стійкою цефалгією та гострою невротичною реакцією. Данні ушкодження спричинені ударною дією тупого, твердого предмета, яким могла бути стиснута в кулак кисть, інший предмет з подібними характеристиками. Наявні ушкодження спричинені незадовго до звернення ОСОБА_6 в лікувальний заклад, та таким чином могли бути спричинені 28.02.2015 року. Дані ушкодження не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (а саме 26 днів), та по вказаному критерію, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Можливість спричинення вказаних ушкоджень при однократному самопроізвольному падінні з висоти власного зросту, а також їх самоспричинення, виключається (висновок експерта №964 від 14.05.2015 року);

- у ОСОБА_6 малися наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, забій м`яких тканей голови (потилична область голови). Травма ускладнилася розвитком гіпертензійно-лікворного синдрому з вегетативними кризами, стійкою цефалгією, а також гострою невротичною реакцією. Дані ушкодження спричинені ударною дією тупого, твердого предмету. Таким предметом міг бути кулак, інший предмет з подібними властивостями. Наявні ушкодження утворилися незадовго до звернення ОСОБА_6 до лікувального закладу та таким чином, могли бути спричинені 28.02.2015 року. Дані ушкодження не були небезпечними для життя, викликали тривалий розлад здоров`я строком більше трьох тижнів (а саме 26 днів), та по вказаному критерію, згідно п.2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. По характеру тілесних ушкоджень встановити точне взаєморозташування постраждалої та особи, яка заподіяла тілесні ушкодження, не надається можливим. Однак, наявні у постраждалої тілесні ушкодження могли бути спричинені при механізмі, вказаному у постанові (а саме, в результаті удару кулаком в область потилиці). Перенесена ОСОБА_6 травма спричинила за собою розвиток ускладнень («травматичну хворобу» у вигляді гіпертензійно-лікровного синдрому з вегетативними кризами, стійкою цефалгією та гострою невротичною реакцією). Крім того, у ОСОБА_6 мається недостатність кадрії 1 ст., анемія неясного генезу. Ці захворювання не впливають на перебіг травматичної хвороби головного мозку та на встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Будь-яких об`єктивних даних про перебільшення симптомів перенесеної ОСОБА_6 травми в розпорядженні експертів не мається. З експертної точки зору, висновок №964 від 14.05.2015 року відповідає наявним в розпорядженні експертів об`єктивним даним (висновок експерта №203 від 06.08.2015 року);

- адвокатом було відтворено аудіо запис дзвінка ОСОБА_15 та ОСОБА_16 до служби «102» (відповідь адвокату від 15.09.2015 року, відтворення адвокатом аудіо запису на диску);

- згідно бази «ІІПС АРМОР» виявлено факт 28.02.2015 року, о 21 годині 10 хвилин, надійшло повідомлення 102 про те, що по АДРЕСА_1, дебоширить п`яний (адвокатський запит від 07.09.2015 року, відповідь на запит від 15.09.2015 року);

- ОСОБА_6 за період з 28.02.2015 року по 03.03.2015 року на стаціонарному лікуванні у КУ «МКЛ №10» не перебувала, у приймальне відділення КУ «МКЛ №10» та поліклінічне відділення КУ «МКЛ №10» та поліклінічне відділення КУ «МКЛ №10» не зверталась (адвокатський запит від 28.09.2015 року, відповідь на запит від 06.10.2015 року);

- відповідно до наданого стороною захисту висновку спеціаліста: у наданих матеріалах відсутні об`єктивні відомості медичного характеру про наявність у ОСОБА_6 зовнішніх тілесних ушкоджень, проявів або слідів травми. Згідно п.4.6 діючих «Правил…» діагноз: забій (м`яких тканин) голови… тощо не враховується для оцінки ступеня тяжкості, якщо він не підтверджується об`єктивними відомостями. Зазначене не дозволяє визнати наявність та характер такого тілесного ушкодження, як «забій потилиці», а тому і відзначатись, як про можливість так і обставини утворення предмету скарг. Тому покази ОСОБА_6 , щодо спричинення їй тілесних ушкоджень, не мають об`єктивного підтвердження наявними судово-медичними даними. Відсутність таких судово-медичних даних, напевно зумовлює розбіжності трактовок дій з огляду на встановлений діагноз «закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку», переміщується на потилицю голови. Відображені у виписному епікризі №1287 хворої ОСОБА_6 відомості щодо її лікування у неврологічному відділенні з 03.03.2015 року по 25.03.2015 року, загалом збігаються з викладеним у висновках експерта №964, №203 даними, взятими з відповідної медичної карти хворої ОСОБА_6 . Із вказаної виписки та відображеного у висновках експерта змісту медичної карти видно, що висловлені хворою чисельні скарги та неврологічні розлади розглядались лише стосовно повідомлених хворою обставин події, що сталась 28.02.2015 року, і лише з анонсованою хворою позиції травматичного походження приводу лікування. Втім в ході обстеження хворою виявлені суттєві нерівномірні розлади кровообігу в судинах головного мозку. З мозаїчним зменшенням (зниженням) току крові по судинах головного мозку на 25-30%, при стабільно зниженому артеріальному тиску 80-90/60 мм.рт.ст. Однак зазначені та інші відомості, що можуть свідчити про нетравматичне походження скарг та розладів здоров`я у хворої ОСОБА_6 не розглядались. При тому, що в останні дні лікування 23-24.03.2015 року, перед випискою, хвора продовжувала висловлювати ті ж самі скарги, що і на початку лікування, за наявності у неврологічному статусі тремору повік, пальців рук з посиленням при координаційних пробах та дистального гипергидрозу. Зазначене суперечить перебігу легкої закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку. За наявності якої, неврологічні розлади минають, а стан здоров`я нормалізується, зазвичай протягом другого або третього тижня після травми. Те, що цього не сталось у випадку з хворою ОСОБА_6 , при її лікуванні понад три тижні у профільному неврологічному відділенні, свідче не на користь виставленого діагнозу: «ЗЧМТ, струс головного мозку». Викладене, при критичному ставленні до підсумків проведених експертиз, все ж таки на початку потребує відмітити наступне: зміна висновків при проведенні повторних експертиз у випадках діагностики струсу головного мозку стається у 46%; струс головного мозку це не тільки найбільш поширена та легка форма ЗЧМТ, а і найбільш важка для експертизи, з огляду на обмаль та швидкоплинність її об`єктивних проявів при частій неузгодженості багатьох суб`єктивних факторів. Регламентація (вимоги) проведення таких експертиз передбачає вивчення медичної документації за період від 5 до 10 років, що передували подіям з можливим спричиненням ЗЧМТ, струсу головного мозку. У випадку з хворою ОСОБА_6 , таке вивчення медичної документації має бути максимальним за період 10 років. Згідно п.7 діючих «Правил…» такі необхідні для проведення експертизи матеріали мають бути надані, як обов`язкова умова для проведення експертизи матеріали мають бути надані, як обов`язкова умова для проведення експертизи. В ході якої цілеспрямовано з`ясовується наявність та перебіг попередніх захворювань, раніше перенесених черепно-мозкових травм, результати їх лікування та інше. В ситуації, що склалась, хвора ОСОБА_6 потребує медичного обстеженням, можливо в ході проведення повторної комісійної судово-медичної експертизи із залученням до складу комісії відповідних фахівців клінічного профілю для з`ясування причин порушення мозкового кровообігу, гипертензійно-лікворного синдрому з вегетативними кризами і стійкою цефалгією. Невротичною реакцією. Анемаєю неясного ґенезу. До компетенції такої комісійної судово-медичної експертизи із залученням до складу комісії відповідних фахівців клінічного профілю, має відноситись доцільність та покази призначення хворій ОСОБА_6 , таких препаратів як ноотропіл, нейромідин, нікотинова кислота, гєпарін, омез криатилин міль гама, актовегін, нейрорубін, кавітон, адаптол, церукал. Однак, будь-які порушення лікувального режиму включаючи переїзди у громадському транспорті, не сприяли одужанню хворої, незалежно від причини хвороби. За наявності таких обмежених судово-медичних відомостей стосовно хвороби ОСОБА_6 , слід керуватись п.4.10 діючих «Правил…» де зазначається, що складання висновків, які містять здогадне твердження про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень неприпустиме. У такому випадку коли не вдається забезпечити потрібну деталізацію та обґрунтування підсумків на базі аналізу наявних відомостей, слід керуватись п.4.13 згаданих «Правил…». Де зазначаються випади коли слід утриматись від встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Зокрема «4.13.4 Відсутність медичних документів, в тому числі результатів додаткових досліджень, без яких не можна судити про характер і ступінь тяжкості тілесних ушкоджень». Керуючись цитованим змістом цих пунктів діючих правил, вважаю за можливе виходячи з наявних даних визначити ступінь тяжкості тілесного ушкодження у хворої ОСОБА_6 за фігуруючим діагнозом - ЗЧМТ, струс головного мозку (висновок спеціаліста №432/15 від 03.12.2015 року);

- 20 година 30 хвилин 28.02.2015 року відповідає нічному часу доби, Місяць знаходився в південній частині неба на висоті 60 градусів над горизонтом в фазі 0,72 (відповідь НІІ «Астрономічна обсерваторія);

- на момент повідомлення 28.02.2015 року на лінію «102» про скоєний злочин в м. Одесі по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 знаходилася в емоційно-психологічному стані, якій можливо охарактеризувати наступним чином: не відчуває загрози для свого здоров`я, а, скоріше, турбується за збереження свого автомобіля, при цьому, вірогідно, вона також не відчуває реальність будь-якої загрози, тобто робить дзвінок до міліції «про всяк випадок». Особливості емоційного стану потерпілої ОСОБА_6 в момент повідомлення нею 28.02.2015 року на лінію «102» про скоєний злочин в АДРЕСА_2 : відсутність напруженості та хвилювання в голосі, проявів негативних емоцій, пауз у мові, зривів голосу, підвищення тону голосу, ознак планування та репетування промови, ознак нетипового емоційного становища. Дані особливості могли бути викликані великою кількістю факторів (індивідуальними особливостями ОСОБА_6 , її стосунками з людиною, про поведінку якої вона повідомляє оператору лінії «102», її особистісним відношенням до того, що трапилося та ін.) (висновок №1696 від 12.05.2015 року);

- ОСОБА_6 перебувала у стаціонарі з 03.03.2015 року по 25.03.2015 року та отримала допомогу по тимчасовій непрацездатності (листок непрацездатності, довідка);

- згідно журналу чергувань ОСОБА_6 знаходилася на робочому місці з 28.02.2015 року по 02.03.2015 року (адвокатський запит від 20.11.2018 року, відповідь від 27.11.2018 року);

- обвинувачений раніше не судимий (вимога від 23.03.2015 року), на обліку в КУ «ООМЦПЗ» не перебуває (запит, відповідь); характеризується позитивно (характеристики).

Інших доказів сторони не надавали.

Сторона захисту просила визнати недопустимими, які було отримано після 22.07.2015 року, в зв`язку з тим, що в реєстрі до обвинувального акту відсутні відомості щодо прийняття рішення про продовження досудового розслідування та в зв`язку з тим, що копія клопотання про продовження строку досудового розслідування стороні захисту не надсилалася та сторона захисту не змогла скористатися своїм правом на подання письмових заперечень на клопотання про продовження строку досудового розслідування.

Відповідно до ч.1 ст. 87 КПК України суд може визнати недопустимими докази отримані, внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відсутність в реєстрі до обвинувального акту відомостей щодо прийняття рішення про продовження строку досудового розслідування без сумніву не може свідчити про те, що будь-які права підозрюваного/обвинуваченого було порушено.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що сторона захисту, подаючи клопотання про визнання доказів недопустимими, не вказує, які саме істотні порушення прав та свобод людини були у зв`язку з не направленням копії клопотання стороні захисту та які саме заперечення сторона захисту мала намір подати.

Сам лише факт того, що у сторони захисту було право, яким вона могла скористатися, не може бути підставою для визнання доказів недопустимими.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити стороні захисту у визнанні доказів недопустимими.

Провина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, підтверджується показами свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , відповідно до яких вбачається, що між ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_6 був конфлікт; показами потерпілої ОСОБА_6 , відповідно до яких ОСОБА_3 в результаті конфлікту, ОСОБА_3 наніс потерпілій тілесні ушкодження; відтвореним аудіозаписом з диску, протоколом огляду та відтворення аудіозапису від 25.03.2015 року, відповідно до яких вбачається, що за фактом конфлікту ОСОБА_6 звернулася до оператора «102» щодо скоєння кримінального правопорушення; висновком експерта №964 від 14.05.2015 року та висновком експерта №203 від 06.08.2015 року, відповідно до якого ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості; листком непрацездатності, відповідно до якого ОСОБА_6 перебувала у стаціонарі з 03.03.2015 року по 25.03.2015 року. ОСОБА_7 , ОСОБА_9 .

Таким чином, суд вважає за необхідне зазначити, що обставини кримінального провадження та перебіг подій, які відбувалися, судом встановлено.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що висновок, щодо перебігу подій, здійснений на основі сукупності доказів. Свідки за кримінальним провадженням бачили конфлікт між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , після чого ОСОБА_6 звернулася до поліції та швидкої допомоги та з 03.03.2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку.

Вказані обставини, які встановлені судом, спростовують версію сторони захисту щодо перебігу подій.

Щодо посилання сторони захисту на неправильність висновків експертів, то необхідно зазначити, що висновки експертів, наявні у матеріалах кримінального провадження, проводилися виходячи із методології проведення експертних досліджень.

При цьому, відповідно до висновків експертів вбачається, що діагноз закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку було встановлено лікуючим лікарем, в наявності якого перебували відповідні медичні документи та експерт на підставі вказаного діагнозу зробив висновок про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, суд не може не прийняти до уваги докази сторони обвинувачення, щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Крім того, суд вважає за необхідне надати оцінку висновку №1696 від 12.05.2015 року та вказує, що у висновку зазначено про те, що особливості поведінки ОСОБА_6 під час телефонної розмови на лінію «102» могли бути викликані індивідуальними особливостями ОСОБА_6 . Необхідно зазначити, що під час судових засідань суд може охарактеризувати ОСОБА_6 як спокійну людину, що вказує на те, що ОСОБА_6 є спокійною за темпераментом та під час телефонної розмови вела себе спокійно.

Необхідно зазначити, що під час розгляду кримінального провадження, суд повинен керуватися стандартом доведеності вини «поза розумним сумнівом», який означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було учинено і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Якщо підтримати правову позицію сторони захисту, то суд повинен був би констатувати, що ОСОБА_6 за відсутності попередніх неприязних відносин (та фактично за відсутності значного конфлікту, за версією сторони захисту) об`єдналася із свідками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , перший з яких бачив удар, який наніс обвинувачений, а другий фізичний контакт між потерпілою та обвинуваченим, ініціатором якого був ОСОБА_3 , із медичними робітниками та експертами, які встановлювали діагноз потерпілій, проводили лікування та робили експертний висновок щодо тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_6 для обвинувачення ОСОБА_3 у скоєні злочину. Суд не вбачає ознак того, що така змова мала місце.

Таким чином, суд вважає, що провина ОСОБА_3 доведена поза розумним сумнівом.

На підставі вищевикладеного, суд, дослідивши обставини кримінального провадження, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що вони є достатніми для прийняття рішення про винуватість ОСОБА_3 у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання:

Відповідно до ст. 66 КК України суд не встановлює обставин, які пом`якшують покарання.

Обвинувальним актом не встановлено обставин, які обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, а суд відповідно до ст. 337 КПК України позбавлений можливості зазначати вказані обставини у вироку.

Мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання:

Призначаючи покарання суд керується вимогами ч.2 ст. 65 КК, якою встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 298/95/16-к провадження N 51-2501км18).

Крім того, суд керується загальними засадами кримінального провадження: змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (п.15 ч.1 ст. 7 та ст. 22 КПК України) та диспозитивність (п.19 ч.1 ст. 7 та ст. 26 КПК України).

При визначені виду та міри покарання, суд враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення - згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину; особу винного, а саме те, що він раніше не судимий; його вік - 62 роки та соціальне положення - одружений; характер, мотиви та обставини вчиненого кримінального правопорушення, які встановлені в ході судового розгляду справи та викладені вище, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання та вважає можливим призначити ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі.

При цьому, суд вважає, що обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно звільнити від покарання у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст. 49 КК України, так як з моменту скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме з 28.02.2015 року, пройшло більше п`яти років.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду:

Суд вважає за необхідне цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 3969 гривень 18 копійок, задовольнити частково на суму 3969 гривень 18 копійок, так як він доведений матеріалами кримінального провадження.

Щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, то суд вважає за необхідне вказані позовні вимоги задовольнити частково у сумі 5000 гривень, так як на думку суду саме вказана моральна шкода була завдана потерпілій діями ОСОБА_3 ..

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд:

З урахуванням звільнення обвинуваченого від покарання, суд вважає за необхідне запобіжний захід не обирати.

Потерпіла ОСОБА_6 подала клопотання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 процесуальних витрат на правову допомогу у сумі 94000 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до розрахунку, а саме актів надання послуг вбачається, що розмір витрат був визначений та розрахований на підставі тривалості розгляду кримінального провадження.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Аналогічна позиція викладена у рішенні Верховного Суду №202/8301/21 від 07.09.2023 року.

Як вбачається з клопотання та додатків до клопотання, потерпіла не надала до суду документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

При цьому, суд не може прийняти до уваги розрахунок витрат, здійснений на підставі тривалості розгляду кримінального провадження, так як призначення кримінального провадження до розгляду на певні дати не залежить від волі обвинуваченого.

Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання про стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат на правову допомогу відмовити, так як вони не доведені матеріалами кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Прізвище, ім`я та по батькові обвинуваченого, рішення про визнання його винуватим у пред`явленому обвинуваченні та відповідні статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

Покарання, призначене по кожному з обвинувачень, що визнані судом доведеними, та остаточна міра покарання, обрана судом:

Призначити за ч.1 ст. 122 КК України покарання у вигляді позбавлення волі строком на два роки та на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України звільнити його від покарання.

Рішення про цивільний позов:

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у сумі 3969 гривень 18 копійок та моральну шкоду у сумі 5000 гривень, а всього 8969 гривень 18 копійок.

Рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження:

Запобіжний захід не обирати.

Строк і порядок набрання вироком законної сили та його оскарження:

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на вирок суду, може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Порядок отримання копій вироку та інші відомості:

Копію вироку вручити обвинуваченому, прокурору та направити потерпілій.

Суддя: ОСОБА_1