Справа № 584/768/23
Провадження № 1-кп/584/178/23
УХВАЛА
19.09.2023 Путивльський районний суд Сумської області
в особі : головуючого - судді ОСОБА_1
з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2
та учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
захисника адвоката ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Путивль Сумської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , освіта вища, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,
За змістом обвинувального акту та вищевказаної угоди, ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він у квітні 2022 року, точної дати в ході досудового розслідування встановлено не було, перебуваючи на березі р. Сейм, поблизу вул. Слобідської у м. Путивль, в траві біля дерев знайшов два аналогічні саморобні вибухові пристрої на базі осколкових гранат-пострілів ВОГ-17, оснащених уніфікованими запалами дистанційного типу УЗРГМ (УЗРГМ-2).
У подальшому обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи, що знайдені предмети являються вибуховими пристроями та за незаконне придбання, перенесеня і зберігання яких передбачена кримінальна відповідальність, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, переніс їх до місця свого мешкання, а саме до будинку за адресою АДРЕСА_1 , де став їх зберігати без передбаченого законом дозволу на підлозі в кімнаті будинку на другому поверсі.
09.02.2023 в ході обшуку за місцем мешкання обвинуваченого ОСОБА_4 , на підлозі в кімнаті будинку на другому поверсі виявлено та вилучено два саморобні вибухові пристрої на базі осколкових гранат-пострілів ВОГ-17, оснащені уніфікованими запалами дистанційного типу УЗРГМ (УЗРГМ-2).
Зазначені пристрої 10.02.2023 оглянуті та експериментально підірвані на спеціальному полігоні ВВТС ГУНП в Сумській області, що розташований на території с. Бездрик Сумського району Сумської області, тобто останні придатні для вибуху.
Уламки даних пристроїв 10.02.2023 вилучені для проведення експертного дослідження.
Згідно висновку судової вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/119-23/2110-ВТХ від 30.03.2023, представлені на дослідження предмети є залишками двох саморобних вибухових пристроїв.
Здійснюючи вказані дії, обвинувачений ОСОБА_4 усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки та бажав їх настання, тобто діяв з прямим умислом.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України - носіння, зберігання, придбання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.
02.06.2023 між прокурором Путивльського відділу Конотопської окружної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , як підозрюваним у цьому кримінальному провадженні, за участі захисника ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, за умовами якої ОСОБА_4 під час досудового розслідування кримінального провадження повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні.
При цьому сторонами було узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченому ОСОБА_4 буде призначене покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.
У підготовчому судовому засіданні прокурор вважав, що угода може бути затвердженою.
Захисник вважав за можливе затвердити угоду на зазначених в ній умовах. Обвинувачений також вважав за можливе затвердити угоду про визнання винуватості від 02.06.2023, укладену між ним та прокурром.
Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст поданої угоди та матеріали кримінального провадження, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.
Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.
Угода провизнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів (п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України).
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.
Згідно з ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та /або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.
У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.
Згідно пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Санкцією ч. 1 ст. 263 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.
Відповідно до даних обвинувального акту обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, є: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України, відсутні.
Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні. Шкода кримінальним правопорушенням не завдана.
Згідно ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
У п. 6-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2002 № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" було роз`яснено судам, що рішення про призначення покарання із застосуванням статті 69-1 КК ( 2341-14 ) у вироку має бути вмотивовано, а таке покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частини 1 статті 66 КК ( 2341-14 ) (з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину; добровільне відшкодування або усунення заподіяної шкоди), а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. При цьому суди мають перевіряти, чи дійсно особа з`явилася із зізнанням, чи щиро покаялась або активно сприяла розкриттю злочину, чи добровільно відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду в повному обсязі та чи фактично визнає свою вину. Висновки суду з цих питань мають бути у вироку вмотивовані. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.
При цьому, в угоді про визнання винуватості від 02.06.2023, сторони погодились на призначення ОСОБА_4 узгодженого покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, що перевищує дві третини максимального строку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.
Відповідно до ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 цього Кодексу, та відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
При призначенні покарання із застосуванням ст. 69-1 КК України добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується (відсутність цієї ознаки не є перешкодою для застосування спеціальних правил призначення покарання) тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.
З огляду на це, на підставі вимог ст. 69-1 КК України ОСОБА_4 не може бути призначене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі на строк, який перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 263 КК України.
Санкція ч. 1 ст. 263 КК України, за якою обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років, у зв`язку із чим згідно зі ст. 69-1 КК України йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше ніж 4 роки 8 місяців.
За таких обставин суд приходить до висновку, що умови угоди про визнання винуватості від 02.06.2023 в частині узгодженого сторонами покарання ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, суперечить вимогам закону, а саме - положенням ст. 69-1 КК України.
Таким чином, суд позбавлений можливості ухвалити законний та обґрунтований вирок на підставі поданої угоди, а тому вона не підлягає затвердженню з ухваленням на її підставі обвинувального вироку суду.
Керуючись ст. ст. 468-469, 474 КПК України, суд
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1