Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/166/24
Провадження № 1-кс/494/55/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.01.2024 р. м. Березівка

Слідчий суддя Березівського районного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання- ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

слідчого - ОСОБА_4

підозрюваного - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Березівка Одеської області клопотання старшого слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000066 від 26.01.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні №0000066.

Справу визначено слідчому судді ОСОБА_1 та у зв`язку з невідкладним розглядом, справу призначено на 28.01.2024 року.

На обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді номер обслуги 5 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 3 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, 25.01.2024, приблизно о 22:30 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за наступних обставин. Так, 25.01.2024, приблизно о 22:30 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 виник умисел незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що виразилось у наннесенні тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , який, відчуваючи перевагу нападника побіг з місця події, після чого не маючи ні волевиявленням власника, діючи умисно, протиправно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу проник до салону вказаного автомобіля, який належить потерпілому та після чого, сівши за кермо

вищевказаного автомобіля та використовуючи ключи, які були в замку запалювання, привів у рух транспортний засіб, поїхавши з місця події, тобто встановивши фактичний контроль над ним, таким чином незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 40000 грн., який належить ОСОБА_7 . З урахуванням викладеного, ОСОБА_5 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Під час досудового розслідування виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Слідчий та прокурор вважає про наявність ризиків передбачених п,1,3,4 та п.5 ч.1 ст.177 Кримінально-процесуального кодексу України (далі - КПК України). Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами. Окрім цього, просять не застосовувати заставу, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину із застосуванням насильства.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні 28.01.2024 року клопотання підтримали на підставах викладених у клопотанні, просили його задовольнити. Також, посилались на наявність ризиків, що зазначені у клопотанні.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник заперечували проти заявленого клопотання в частині застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили застосувати особисте зобов`язання з покладанням відповідних обов`язків. ОСОБА_5 свою причетність до інкримінованого правопорушення визнав. Будь-яких клопотань, заяв під час розгляду справи не заявляв. Просив застосувати запобіжний захід, який не пов`язаний з позбавленням волі.

Розглянувши подане клопотання та додані до нього документи, вивчивши матеріали кримінального провадження №0000066, вислухавши думки учасників судового розгляду, вважаю наступне.

На розгляді у СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області знаходиться кримінальне провадження за №0000066 від 26.01.2024 у якому ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

З матеріалів кримінального провадження №0000066 вбачається, що ОСОБА_5 , проходячи військову службу за мобілізацією на посаді номер обслуги 5 зенітного кулеметного відділення 3 зенітного кулеметного взводу 3 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні солдат, 25.01.2024, приблизно о 22:30 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого за наступних обставин.

Слідчим суддею також встановлено, що 25.01.2024, приблизно о 22:30 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння за адресою: АДРЕСА_1 виник умисел незаконне заволодіння транспортним засобом поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а саме автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_5 на виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, поєднаного з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, наніс тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_7 , який, відчуваючи перевагу нападника побіг з місця події, після чого не маючи ні волевиявленням власника, діючи умисно, протиправно, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом, шляхом вільного доступу проник до салону вказаного автомобіля, який належить потерпілому та після чого, сівши за кермо вищевказаного автомобіля та використовуючи ключи, які були в замку запалювання, привів у рух транспортний засіб, поїхавши з місця події, тобто встановивши фактичний контроль над ним, таким чином незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_2 , вартістю 40000 грн., який належить ОСОБА_7 .

26.01.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про те, що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України- а саме: у незаконному заволодінні транспортним засобом, поєднане з насильством, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Водночас, положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчому судді належить користуватися практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини`є джерелом права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Стаття 277 КПК України визначає вимоги до змісту повідомлення про підозру як процесуального документа. Так, повідомлення про підозру, окрім інших відомостей, має містити зміст підозри.

Достатність належить до оціночної категорії, тому в кожному кримінальному провадженні за внутрішнім переконанням слідчий, детектив, прокурор вирішують питання про достатність рівня підозри, обґрунтування якої (тобто її зміст) лягає в основу процесуального документа. Повідомлення про підозру це суб`єктивне, засноване на відповідній структурі складу злочину, формулювання обвинувачення у формі певної тези, яка лише у процесі досудового розслідування в повному обсязі може перерости у твердження у вигляді обвинувального акта.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення; другий, що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

З матеріалів, доданих до клопотання вбачається, що 26.01.2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру за ч. 2 ст. 289 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення у якому ОСОБА_7 зазначив, що 25.01.2024 приблизно о 22:20 год невідомий чоловік заволодів його транспортним засобом автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_3 ;

- протоколом огляду місця події від 26.01.2023 в ході якого було оглянуто та вилучено речові докази, зокрема предмет злочину автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_4 ;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 від 26.01.2024, який підтвердив, що напередодні до кримінального правопорушення між ним та невідомим йому чоловіком, трапився конфлікт, в ході якого підозрюваний почав наносити йому тілесні ушкодження, після чого заволодів його транспортним засобом;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 26.01.2024, який підтвердив що напередодні до кримінального правопорушення між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , трапився конфлікт, в ході якого підозрюваний наніс потерпілому тілесні ушкодження, після чого заволодів його транспортним засобом;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 26.01.2024, вказали, що бачили що за кермом автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2121» д.н.з. НОМЕР_2 невідомого чоловіка у військовій формі.

- протоколом затримання ОСОБА_5 від 26.01.2024 у порядку ст. 208 КПК України, яким у останнього було вилучено речові докази; результатом перевірки на стан сп`яніння ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння (1,16 проміле).

- витягом із звіту про оціночну вартість автомобіля марки «ВАЗ» моделі » д.н.з. НОМЕР_3 ;

- випискою із медичної карти амбулаторного хворого згідно якої у ОСОБА_7 виявленні тілесні ушкодження у вигляді забою і саден обличчя, гематома обличчя, тупа травма черевної порожнини, забій і садна правого стегна;

- допитами свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які вказали, що були очевидцями конфліку між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , в ході якого останній наносив удари ОСОБА_7 та потім заволодів його транспортним засобом;

- іншими доказами в їх сукупності.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя встановив, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри щодо вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ним вищезазначеного кримінального правопорушення за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед іншими даними про особу підозрюваного.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ризики вчинення підозрюваним дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення слідчим суддею обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він схильний і має реальну можливість їх здійснити у цьому кримінальному провадженні в майбутньому.

Як зазначено у клопотанні, прокурор та слідчий посилаються на наявність ризиків, передбачених п.1 , п.3 , п.4, п.5 ч.1 ст.177 КК України.

Щодо ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, то слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є реальним, враховуючи: існування можливості переховування на тимчасово окупованих територіях України, оскільки в Україні діє військовий стан та останній тривалий час проживав у Покровському районі Донецької області ; пред`явлення йому підозри у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні якого, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацію майна або без такої. Слідчий суддя також враховує пояснення прокурора та слідчого, що ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, використовуючи y нього засоби та можливості, знайомства з іншими військовослужбовцями, може отримати відповідні паролі для безперешкодного проходження пунктів пропуску та здійснити виїзд на непідконтрольні Україні території.

Наведені вище обставини є передумовами та можливістю для втечі підозрюваного з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі, в тому числі за тяжкий злочин у найближчій перспективі робить цей ризик достатньо високим. Таким чином, наведені вище обставини в сукупності дають слідчому судді підстави дійти висновку щодо наявності ризику переховування від органу досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого слід враховувати передбачену статтями 23 та 224 КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні. Посилання захисника, що свідки вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність, не спростовує наявність вищевказаного ризику.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. За таких обставин ризик впливу на свідків, потерпілого існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, потерпілого та дослідження їх судом.

З приводу ризику перешкоджати кримінальному провадженню, який ґрунтується на тому, що він є військовослужбовець та не має постійного визначення місця дислокації, що може призвести до затягування розгляду справи. У судовому засіданні прокурором доведено існування також зазначеного ризику.

Крім того, беручи до уваги початкову стадію досудового розслідування та враховуючи під час судового засідання пояснення учасників по справі, на переконання слідчого судді, сторона обвинувачення не мала достатньо часу для встановлення усіх обставин справи, які можуть містити інформацію, що стосується предмету доказування у цьому кримінальному провадженні.

Також, слідчий суддя враховує і наявний ризик передбачений п.5 ч.1 ст.177 КК України, оскільки хоча і ОСОБА_5 не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, однак є військовослужбовцем та має доступ до зброї, та який з його слів під час судового засідання, після незаконного заволодіння транспортного засобу у нічний час та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння зміг отримати зброю та яка була знайдена у автомобілі під час його затримання.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності також існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

-вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 289 КК України;

-пред`явлення йому підозри у вчиненні, в тому числі тяжкого злочину, у разі визнання винуватим у вчиненні яких, йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років;

-станом на день розгляду клопотання ОСОБА_5 виповнилося 20 років; підтверджені належним чином дані, що стан його здоров`я несумісний з триманням під вартою - відсутні;

-підозрюваний не одружений, але має зі слів цивільну дружину та дитину, також на даний час є військовослужбовцем.

Оцінивши вказані обставини у їх сукупності із встановленими ризиками і обставинами розслідуваних кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає, що такі відомості про особу підозрюваного не спростовують висновків слідчого судді про високу ймовірність перешкоджання кримінальному провадженню і необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Тобто, є обґрунтовані підстави вважати, що стосовно підозрюваного, який вчинив в тому числі тяжкий злочин, з метою запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 3,4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доцільно застосування запобіжний захід саме у вигляді тримання під вартою.

Також враховуючи, що взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, але зважаючи, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, на що посилався слідчий, прокурор у своєму клопотанні.

Зазначені висновки суду засновані перед усім на тому, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Вказані обставини виключають об`єктивну можливість щодо застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особисте зобов`язання, з урахуванням вищевикладеного, та враховуючи пояснення адвоката.

Більш того, слідчий суддя також вважає неможливим застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, оскільки останній є військовослужбовцем та може скористатись своїми службовими зв`язками, в тому числі для залишення території України. Підтвердження тому є надані стороною захисту клопотання від старшого лейтенанта Сергія Фундерата щодо призначення місця перебування підозрюваного за місцем дислокації, та може свідчити про його зв`язки з військовослужбовцями.

Оскільки осіб, які б виявили бажання особисто поручитися за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язалися за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу - не знайшлося, застосування до підозрюваного такого виду запобіжного заходу як особиста порука не виявляється можливим.

Передбачений ст. 181 КПК України запобіжний захід домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Водночас, підозрюваний може ухилитись від органів досудового слідства, також може мати вплив на свідків, потерпілого. Домашній арешт, в тому числі цілодобовий, пов`язаний підозрюваного з можливістю спілкування з іншими особами, в тому числі шляхом телекомунікаційних зав`язків, що також може завадити виконанню завдань кримінального провадження на даному його етапі. Хоча сторона захисту посилається на наявні місця проживання його рідних та клопотання командира ОСОБА_13 щодо місця дислокації, за якими останній може перебувати, проте слідчий суддя вважає їх такими , що не надають переконливості у тому, що останній не залишить ці місця.

Таким чином, зважаючи на високу інтенсивність встановлених при розгляді клопотання ризиків, з урахуванням його особистих характеристик, слідчий суддя доходить висновку, що до підозрюваного слід застосувати винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання цих обов`язків.

Окрім цього, слідчий суддя враховує положення частини 4 статті 183 КПК України, про те, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні , в тому числі щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Злочин вчинений підозрюваним здійснювався саме із поєднанням насильства відносно ОСОБА_7 , а тому слідчий суддя вважає за необхідне не застосовувати заставу.

Відповідно до положень ст.194 КПК України вважаю, що під час судового розгляду клопотання були доведені:

-обґрунтованість підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України:

- підстави вважати, що існують ризики передбачені п.1,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України;

- недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні слідчого.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання, а саме з 26.01.2024 року.

Керуючись статтями 177, 178, 193, 194, 196, 197, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000066 від 26.01.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів без визначення розміру застави - задовольнити.

Застосувати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів а саме до 25.03.2024 року.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяти під варту у залі суду, помістивши його до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, а саме до 25.03.2024 року.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати - з моменту затримання, а саме з 26.01.2024 року по 25.03.2024 рік.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1