Провадження № 1-кс/185/2129/23
01 грудня 2023 року м.Павлоград
Обґрунтовуючи клопотання слідчий зазначає, що 28 листопада 2023 року, близько 18:55 год. водій ОСОБА_7 , 1987 року народження, керуючи автомобілем «ВАЗ 2101», рухаючись по вулиці Дніпровській у м. Павлограді, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автобусом «Рута 41», (маршрут 2, перевізник АТП «Совтур») під керуванням водія ОСОБА_8 , 1959 року народження, який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок ДТП водій ОСОБА_9 та пасажир автомобіля «ВАЗ» ОСОБА_10 , 1978 року народження отримали тілесні ушкодження.
28 листопада 2023 року, о 19:20 год. під час огляду було оглянуто та вилучено автобус марки «БАЗ», модель «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_1 з механічними пошкодженнями, який передано власнику під зберігальну розписку.
Автобус марки «БАЗ», модель «Еталон», реєстраційний номер НОМЕР_3 належить ТОВ АТП «СОВТУР».
У судовому засіданні слідчий підтримав клопотання.
Представник власника ТОВ АТП «СОВТУР» ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, окрім іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх не застосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Тому слідчий суддя вважає, що для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні, а також з урахуванням того, що вилучене майно є речовим доказом, з метою збереження даного речового доказу, необхідно накласти арешт.
Керуючись ст. ст. 110, 170, 172, 173 КПК України,слідчий суддя, -
П О С Т А Н О В И В :
Накласти арешт шляхом заборони на відчуження, розпорядження та користування на вилучений у ході огляду 28 листопада 2023 року, о 19:20 год., автобус марки «БАЗ», модель «Еталон» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ АТП «СОВТУР».
Відповідно до ч. 1 ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1