Провадження №1-кп/761/2315/2023
В И Р О К

іменем України

27 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000878 від 02.04.2022, відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Підгорне Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

31.01.2022 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком встановленим на 1 рік,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю:

секретарів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурорів - ОСОБА_6 , ОСОБА_7

потерпілого - ОСОБА_8 ,

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ :

02.04.2022 приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_2 перебуваючи у приміщенні хостелу, що знаходиться за адресою: вул. Жилянська, буд. 87/30 в м. Київ, перебуваючи у коридорі хостелу, побачив раніше знайомого йому ОСОБА_8 , до якого у ОСОБА_2 була особиста неприязнь.

В цей час, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків у ОСОБА_2 виник злочинний умисел, спрямований на нанесення ОСОБА_8 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_2 02.04.2022 не пізніше 15 години 00 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, перебуваючи у приміщенні хостелу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у кімнаті, в якій проживав, а саме у кімнаті № 1, взяв молоток, після чого у коридорі хостелу, стоячи навпроти ОСОБА_8 , передбачаючи можливість настання тяжких наслідків для здоров`я останнього, діючи умисно, з мотиву раніше виниклих особистих неприязних стосунків, наніс останньому один удар молотком, який тримав у своїй правій руці, в область лівої тім`яної ділянки голови, тобто в область тіла, де розташовані життєво важливі органи людини.

Внаслідок злочинних дій ОСОБА_2 , ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а саме: відкриту черепно-мозкову травму - рана (визначена клінічними лікарями як рубана) у тім`яно-скроневій ділянці зліва, яка має сполучення із ділянкою перелому (вдавленого) лівої тім`яної кістки.

Таким чином, ОСОБА_2 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 умисне тяжке тілесне ушкодження, а саме умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_2 в суді заявив, що визнає провину частково, не погодився із кваліфікацією вчиненого за ч. 1 ст. 121 КК України, та стверджував, що він захищався від нападу, крім того наполягав, що завдав удар потерпілому випадково.

Так, обвинувачений розповів що у квітні 2022 року він проживав у хостелі за адресою: АДРЕСА_2 . В той час у нього був конфлікт з іншим мешканцем хостелу, ОСОБА_10 , через непорозуміння щодо соціального становища обвинуваченого в хостелі, та ще одним мешканцем хостелу, ОСОБА_11 , через те, що обвинувачений перешкоджав останньому у здійсненні продажу наркотичних засобів у хостелі, та напередодні під час сварки розбив скло в автомобілі ОСОБА_12

02.04.2022 року обвинувачений разом із іншими мешканцями хостелу перебували за столом, інші мешканці вживали спиртні напої, сам обвинувачений алкоголь не вживав. Будучи в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_13 та ОСОБА_14 розпочали сварку із обвинуваченим, у відповідь на що ОСОБА_2 , намагаючись уникнути подальшого розвитку конфлікту, попрямував до своєї кімнати. Однак нападники вирушили за обвинуваченим та продовжували конфліктувати із ним. Обвинувачений стверджує, що в цей час він побачив в руках у ОСОБА_12 ніж, і такі обставини розцінив як загрозу своєму життю. Обвинувачений намагався зачинити перед нападниками двері кімнати, однак йому не дали цього зробити.

В цей час, до них підійшов потерпілий, який встав поблизу ОСОБА_15 . Обвинувачений, намагаючись вибити ніж з руки ОСОБА_12 та, налякавши, примусити нападників відступити, узяв у праву руку молоток, який перебував у його кімнаті, оскільки до цього обвинувачений вішав у кімнаті картину. Обвинувачений запевняв, що побачивши рух, знизу догори, руки ОСОБА_12 , в якій останній тримав ножа, він намагаючись вдарити ОСОБА_12 по руці, намагаючись завдати, по діагоналі зверху до низу, удар по нижній частині руки ОСОБА_12 випадково, зачепив ОСОБА_8 молотком по голові. Після того, як обвинувачений завдав потерпілому удар в голову, усі сторонні особи відійшли від його двері і він зачинився всередині своєї кімнати. В подальшому, коли його затримували працівники поліції, він повідомляв останнім про напад на нього, однак офіційно з заявою щодо дій ОСОБА_12 не звертався.

Обвинувачений стверджував, що під час події він не вважав, що ОСОБА_8 створює для нього загрозу, а тому не мав жодного наміру завдавати йому шкоди. Окрім того, обвинувачений вказував, що зачинився всередині, оскільки вважав, що лише зачепив голову потерпілого, і останній не отримав жодних серйозних травм, водночас, загроза для життя та здоров`я обвинуваченого зберігалась. При цьому вказував, що не намагався надати потерпілому допомогу, чи викликати швидку медичну допомогу, оскільки йому повідомили, що медичні працівники вже викликані, а допомогу потерпілому надали. Також обвинувачений розповів, що в подальшому не надавав матеріальної допомоги потерпілому на лікування, оскільки має утримувати мати похилого віку та сестру, яка має інвалідність, запевняв, що має намір це зробити в майбутньому.

Вказуючи на своє визнання фактичних обставин, обвинувачений просив суворо його не карати, врахувати погіршення стану його здоров`я, а також просив надати можливість вступити до лав ЗС України

Не дивлячись на те, що ОСОБА_2 не визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, вина останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, повністю підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні.

Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 пояснив, що 02.04.2022 року мешканці хостелу зранку зібрались за столом, вживали горілку, потерпілий уточнив, що вжив приблизно 300 грамів горілки, інші, за словами потерпілого, випили приблизно таку ж кількість алкоголю. В цей час у обвинуваченого стався конфлікт з іншими мешканцями, через те, що хтось побив скло в автомобілі ОСОБА_16 . Потерпілий пішов до себе та ліг спати, прокинувся лише о 14-15 годині дня. Прокинувшись, потерпілий вийшов на вулицю, аби покурити, та в цей час почув незрозумілі крики з приміщення хостелу. Зайшовши всередину, він побачив як обвинувачений, ОСОБА_17 та ОСОБА_18 тягнули в різні боки двері в кімнату ОСОБА_19 , при цьому обвинувачений намагався зачинити двері, а ОСОБА_20 та ОСОБА_21 йому перешкоджали. Потерпілий підійшов до них аби розборонити, однак обвинувачений схопив якийсь предмет, і завдав ОСОБА_8 удар в тім`яну частину голови. Потерпілий уточнив, що він стояв збоку від ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , участі в конфлікті не брав. Після цього обвинувачений закрився всередині кімнати. В подальшому конфлікт між обвинуваченим та ОСОБА_20 з ОСОБА_21 продовжився, в якийсь момент, обвинувачений прибіг на кухню, та викинув звідти потерпілого, від чого останній впав.

На уточнюючі запитання потерпілий зазначив, що він, ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , стояли перед дверима утворивши лінію, при цьому, він не бачив в руках ОСОБА_20 ножа. Крім того, за словами потерпілого, обвинувачений бачив його перед собою щонайменше потягом 30-40 секунд.

Також потерпілий суду повідомив, що після того, як потерпілий отримав удар, мешканки хостелу відвели його з місця події на кухню і надали першу медичну допомогу, сам потерпілий викликав собі швидку медичну допомогу. В подальшому жодного відшкодування обвинувачений потерпілому не надавав, однак пропонував «зам`яти» справу.

Під час надання показань ОСОБА_8 суду розповів, що раніше між ним та обвинуваченим був конфлікт, однак в цьому випадку, він не може стверджувати, що обвинувачений оцінював його як загрозу, і хотів завдати удар саме потерпілому.

Внаслідок отриманої травми, потерпілому довелось пережити два оперативних втручання у лікарні, що загалом зайняло у нього місяць по часу. Крім того, потерпілий два місяці наново навчався говорити, наразі у нього в голові встановлена металева пластина, та внаслідок отриманої травми йому мають встановити ІІ групу інвалідності.

Під час допиту потерпілого, обвинувачений заперечував частину повідомлених ОСОБА_8 обставин, та наполягав, що в руках у ОСОБА_12 був ніж. Крім того, запевняв суд, що сплатить потерпілому витрати на медичну допомогу. Стверджував, що не хотів завдати удар потерпілому.

Крім того, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 суду розповіла, що проживала з обвинуваченим в сусідніх кімнатах у хостелі. Свідок зазначила, що бачила обвиунваченого 3 чи 4 рази і кожного разу останній видавався їй якимось неадекватним, неначе був п`яним чи під впливом наркотичних речовин. На противагу обвинуваченому, потерпіла охарактеризувала потерпілого, як спокійну людину, яка ніколи не виявляла агресії.

Свідок пояснила, що в той день вони вживали алкогольні напої на кухні, після чого вона пішла спати. Згодом до неї прибігла ОСОБА_23 та повідомила, що потерпілому завдали тяжку травму голову, після чого попросила допомогти. Хто саме завдав травму потерпілому, особисто, свідок не бачила, однак їй сказали, що удар завдав ОСОБА_2 , при цьому зробив це топором, який згодом свідок бачила під диваном на кухні.

Крім того, свідок бачила як обвинувачений кинув в азербайджанця молоток, однак не влучив в самого азербайджанця, зачепивши лише брову останнього.

Обвинувачений ОСОБА_2 заперечував повідомлені свідком обставини, вказуючи, що на той час вона була в стані сильного алкогольного сп`яніння, загалом проживала у хостелі 2 дні разом з ОСОБА_21 . Категорично заперечував факт того, що завдавав удар топором.

Також вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України підтверджується наступними доказами, ретельно дослідженими в судовому засіданні:

- згідно даних протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 02.04.2022 року, ОСОБА_8 02 квітня 2022 року звернувся до уповноважених осіб Шевченківського УП ГУНП в м. Києві та повідомив, що 02 квітня 2022 року о 15 год. 00 хв., за адресою: АДРЕСА_2 , невідома особа завдала йому тілесні ушкодження. (т. 1 а.с. 60);

- згідно з відомостями, викладеними в протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 02.04.2022, ОСОБА_2 було заримано 02.04.2022 року о 15 год. 30 хв. за підозрою у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . В якості підстави для затримання ОСОБА_2 зазначено «якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин» (т. 1 а.с. 74-77);

- відповідно до відомостей, що містяться у протоколі огляду місця події від 02.04.2022 року, у цей день на підставі добровільної згоди користувача приміщення ОСОБА_24 , слідчим було проведено огляд приміщення хостелу, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого у кімнаті № 1, вхід до якої знаходиться у коридорі хостелу, праворуч від входу, на підлозі було виявлено молоток з рукояткою червоно-чорного кольору, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору. Крім того, біля вхідних дверей до кімнати, на підлозі було виявлено сліди речовини бурого кольору, з якої було зроблено змиви два змиви речовини бурого кольору, які поміщено до паперових конвертів коричневого кольору кожен окремо. (т.2 а.с. 88-98)

Вказані речі були визнані речовими доказами у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 58-59);

- згідно з протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 21.04.2022 року, 21.04.2022 року, було проведено відбір біологічних зразків у потерпілого ОСОБА_8 , а саме: зразок крові за допомогою шприца, який поміщено до сейф-пакету № ЕХРО303299. (т. 2 а.с. 120);

- відповідно до змісту постанови про визнання речовими доказами від 21 квітня 2022 року, вищевказаний шприц було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 61);

- згідно з протоколом отримання біологічних зразків для експертизи від 05.05.2022 року, 05.05.2022 було проведено відбір біологічних зразків у підозрюваного ОСОБА_2 , а саме: зразок букального епітелію (слини) за допомогою ватного зонду, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору (т. 2 а.с. 126);

- відповідно до змісту постанови від 05 травня 2022 року, про визнання речових доказів, В подальшому вказаний ватний зонд було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (т. 1 а.с. 63);

- згідно з довідкою відділення політравми Київської міської клінічної лікарні №17 №960 від 02.04.2022 у ОСОБА_8 було виявлено ВЧМТ, забій головного мозку, вдавлений перелом лівої тім`яної кістки, трепанація, рублена рана голови (т. 2 а.с. 82);

- відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 10.05.2022 року, 10 травня 2022 року слідчий, на підставі постанови керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва від 08.04.2022 року, оглянув та вилучив оригінал медичної картки стаціонарного хворого № 94 на ім`я ОСОБА_8 та ЕМТ знімок (т. 2 а.с 77-78);

- згідно з картою виїзду швидкої медичної допомоги (форма №110/о) від 02 квітня 2022 року за № 5645-1 до ОСОБА_8 , копія якої долучена до листа КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф м. Києва» №736/5 від 06.05.2022 року, під час огляду потерпілого працівниками ШМД 02.04.2022 року о 14 год 30 хв, йому було постановлено діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку?, рублена рана скронево-тім`яної ділянки зліва, стан сп`яніння внаслідок вживання алкоголю. Зі змісту зафіксованих у карті пояснень потерпілого, травму йому наніс ОСОБА_25 , або сокирою, або гострою стороною молотка (т. 2 а.с. 155-156);

- відповідно до даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №042-396-2022 від 13.06.2022 року, вбачається, що аналіз наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дозволяє зробити наступні висновки.

Під час первинно відомого звернення по медичну допомогу 02.04.2022 о 14 годині 30 хвилин (під час огляду лікарем/лікарями швидкої медичної допомоги), з урахуванням даних, отриманих під час послідуючого проведення оперативних втручань та проведення інструментальних досліджень, є підстави стверджувати, що у ОСОБА_8 , клінічними лікарями було виявлено таке тілесне ушкодження:

- відкрита черепно-мозкова травма: рана (визначена клінічним лікарями як рубана) у тім`яно-скроневій ділянці зліва, яка має сполучення і ділянкою перелому (вдавленого) лівої тім`яної кістки.

Критерієм судово-медичної оцінки ступеню тяжкості тілесного ушкодження, є критерії небезпеки для життя (відкритого характеру перелом кісток склепіння черепа), а тому, відповідно п. п. 2.1.1/А, 2.1.2., 2.1.3/Б/ "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", тілесне ушкодження, відноситься до ТЯЖКОГО тілесного ушкодження.

Враховуючи відомі часові дані, обставини події, характер виявленого тілесного ушкодження та окремі морфологічні складові, є підстави вважати, що виявлене тілесне ушкодження утворилося за рахунок однократної ударної дії твердого предмету з обмеженою контактною поверхнею (на кшталт хвостової частини молотка), 02.04.2022 до 14 години 30 хвилини.

Рубець, який був описаний під час проведення судово-медичного огляду ОСОБА_8 є наслідком загоєння післяопераційної рани (оперативне втручання, яке було проведено 02.04.2022 (резекційна трепанація черепа в лівій тім`яній ділянці; видалення вдавленого перелому тім`яної кістки зліва), а тому, при судово-медичній оцінці ступеню тяжкості не повинен ніяким чином враховуватися. (т. 1 а.с. 68-73);

При цьому в ході судового розгляду захисник оголосив клопотання про визнання протоколу тимчасового доступу від 10.05.2022 року, та висновку судово-медичної експертизи №042-396-2022 від 13.06.2022 року недопустимими доказами стверджуючи, що тимчасовий доступ проведено на підставі рішення неуповноваженої особи, оскільки постанову про надання тимчасового доступу було винесено не слідчим суддею, а керівником Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, який, станом на 08.04.2022 року вже не мав підстав для прийняття такого рішення з огляду на повноцінне функціонування Шевченківського районного суду м. Києва, крім того, адвокат вказував і на те, що така постанова була реалізована лише 10.05.2022 року, тобто поза межами строку її дії, який був визначений терміном у 1 місяць. Крім того, захисник вказував, що відповідне клопотання не було погоджене із процесуальним керівником у кримінальному провадженні, в той час, як слідчий не мала права самостійно звертатись із таким клопотанням до уповноваженої особи.

Оцінюючи вказане клопотання захисника, суд вважає за потрібне зазначити наступне.

Так, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК України (в редакції Закону № 2111-IX від 03.03.2022, яка діяла на момент прийняття керівником Шевченківської окружної прокуратури м. Києва відповідної постанови) у разі введення в Україні або окремих її місцевостях (адміністративній території) воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції чи заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України та якщо відсутня об`єктивна можливість виконання у встановлені законом строки слідчим суддею повноважень, передбачених статтями 140, 163, 164, 170,173, 189, 233, 234, 235, 245, 247, 248 та 294 цього Кодексу, а також повноважень щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк до 30 діб до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-115, 121, 127, 146, 146-1, 147, 152, 153, 185, 186, 187, 189-191, 201, 258-258-5, 260-263-1, 294, 348, 349, 365, 377-379, 402-444 Кримінального кодексу України, а у виняткових випадках також у вчиненні інших тяжких чи особливо тяжких злочинів, якщо затримка в обранні запобіжного заходу може призвести до втрати слідів кримінального правопорушення чи втечі особи, яка підозрюється у вчиненні таких злочинів, - такі повноваження виконує керівник відповідного органу прокуратури з урахуванням вимог глави 37 цього Кодексу за клопотанням прокурора або за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором.

В контексті поставленого захисником питання щодо повноважень керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва приймати відповідне рішення, варто враховувати, що таке рішення приймалось в умовах початку повномасштабного вторгнення, з огляду на загальну обстановку, яка на той момент виникла в місті Києві та Київській області, твердження адвоката про очевидну відсутність повноважень у керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва приймати відповідне рішення - є явно необгрунтованими.

При цьому, судом враховується, що захисником, на підтвердження своїх доводів надано ряд ухвал Шевченківського районного суду м. Києва, постановлених у справах 761/6585/22, 761/5883/22, 761/6590/22, разом з цим, дослідивши зміст вказаних ухвал суд вважає, що вони не є релевантиними до стверджуваних захисником обставин, так як стосуються питання продовження строку тримання підозрюваного під вартою, яке підлягає невідкладеному розгляду, а також розгляду питань, які вирішуються суддею одноособово без виклику сторін кримінального провадження (відмова у відкритті провадження за скаргою, призначення підготовчого судового засідання).

Отже такі ухвали, на які послався захисник в обґрунтування свого клопотання не можуть свідчити про відсутність у керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва, станом на 08 квітня 2022 року, повноважень для прийняття рішень в порядку п. 2 ч. 1 ст. 615 КПК України.

В той же час, на думку суду, в контексті даного питання слід врахувати відомості, що містяться у рішенні кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів №41дп-23 від 01.03.2023 року, де розглядалось питання щодо наявності у керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва правових підстав для прийняття, зокрема 08 квітня 2022 року, рішень в порядку п. 2 ч. 1 ст. 615 (в редакції Закону № 2111-IX від 03.03.2022).

Відповідно до вказаного рішення кваліфікаційно-дисциплінарній комісії прокурорів, в умовах, які склались в м. Києві 08.04.2022 року, керівник Шевченківської окружної прокуратури м. Києва мав, у той день, підстави для здійснення повноважень в порядку п. 2 ч. 1 ст. 615 (в редакції Закону № 2111-IX від 03.03.2022).

Суд зауважує, що таке рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів було прийнято у межах іншого кримінального провадження. Разом з тим, варто також вказати, що у цьому кримінальному провадженні постанова керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва від 08.04.2022 в судовому порядку не оскаржувалась, а також у суду немає даних про те, що через незгоду із такою постановою прокурора сторона захисту зверталась зі скаргами на дії керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів.

Отже постанова керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва від 08.04.2022 про тимчасовий доступ до речей і документів на час розгляду судом кримінального провадження є чинною і у суду немає підстав для сумніву у її законності.

З таких обставин суд приходить до висновку, що в цій частині клопотання захисника ОСОБА_9 слід визнати таким, що не обгрунтоване належним чином і задоволенню не підлягає.

В той же час, щодо стверджуваного захисником порушення строків реалізації вищезазначеної постанови про тимчасовий доступ до речей та документів, а також звернення із відповідним клопотанням неуповноваженою особою, суд зазначає наступне.

Зі змісту постанови керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва від 08.04.2022 року, строк дії постанови становить 30 з дня її постановлення, тобто до 08.05.2022 року.

В той же час, варто зауважити, що останній день строку виконання постанови 08 травня 2022 року, припадав на неділю, тобто на вихідний день.

Відповідно до ст. 115 КПК України, якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Таким чином, останнім днем строку дії зазначеної постанови було 09 травня 2022 року.

Надаючи оцінку твердженням захисника в цьому аспекті суд вважає за потрібне застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 756/10060/17, в якому зазначено, що відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Послідовність викладення в диспозиції правової норми наведених вище завдань дає підстави для висновку, що застосування належної юридичної процедури є не самоціллю, а важливою умовою досягнення результатів кримінального судочинства, визначених законодавцем як пріоритетні, - захисту особи, суспільства та держави від злочинних посягань, охорони прав і свобод людини, забезпечення оперативного й ефективного розкриття кримінальних правопорушень і справедливого судового розгляду.

Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права.

З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Так, відповідно до ст. 11 ЗУ «Про інформацію» до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до, протоколу тимчасового доступу від 10.05.2022 року слідчий, на підставі постанови керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Києва від 08.04.2022 року, оглянув та вилучив оригінал медичної документації ОСОБА_8 .

Тобто, за певних обставин, можна було б дійти до висновку, що слідчий втрутився у право потерпілого на приватне життя та захист конфіденційної інформації про стан його здоров`я.

Разом з тим, оцінюючи зазначені захисником обставини повно та всебічно, суд вважає за потрібне врахувати позицію і самого потерпілого ОСОБА_8 , зокрема те, що вказане кримінальне провадження розпочато за його заявою, при цьому, ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду, зокрема під час надання своїх показань по суті провадження, потерпілий ОСОБА_8 у жодний спосіб не оскаржував дії сторони обвинувачення, не зазначав, що вважає свої права у будь-який спосіб звуженими чи порушеними.

В той же час, варто врахувати і обстановку, що склалась у м. Києві 09 травня 2022 року, тобто в останній день строку дії постанови про тимчасовий доступ до речей та документів, зокрема те, що за кілька днів до цього представники військово-політичного керівництва України попереджали про ймовірну загрозу масованих ракетних обстрілів України, вказуючи, на ймовірне загострення ситуації в найближчі до 9 травня дні. Крім того, зранку 09.05.2022 року дійсно відбувся масований ракетний обстріл м. Києва.

В умовах існування такої загрози, саме по собі порушення строку реалізації постанови про тимчасовий доступ до речей та документів на один день, не може вважатись єдиною та достатньою підставою для визнання здобутих у такий порядок документів очевидно недопустимими.

З огляду на вищевказані обставини, враховуючи, що потерпілий, до конфіденційної інформації якого слідчий здійснив доступ, та який був ініціатором цього кримінального провадження та звернувся із заявою до правоохоронних органів про притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, жодних скарг чи зауважень до такої слідчої дії чи її наслідків не виказував, а сторона захисту не навела жодних аргументів щодо того, як вказані процедурні недоліки «зруйнували» або звузили права обвинуваченого або ж обмежили його в можливостях їх ефективного використання, суд вважає, що допущені слідчим під час здійснення досудового розслідування порушення не були очевидно невиправданими, та не мали наслідком істотне порушення прав та свобод обвинуваченого, з огляду на що, вони не мають характер настільки серйозного порушення процедури, аби визнання внаслідок них вищезазначених доказів недопустимими було б справедливим та виправданим в очах стороннього та незацікавленого спостерігача.

Отже за наведених обставин суд дійшов переконання про відсутність правових підстав для задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 про визнання протоколу тимчасового доступу від 10.05.2022 року, та висновку судово-медичної експертизи №042-396-2022 від 13.06.2022 року недопустимими доказами;

- відповідно до даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №081-114-2022 від 20.05.2022 року, вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_8 , 1991 року народження, відноситься до групи АВ (IV). На наданих на експертизу змивах речовини бурого кольору (об.№№1,2), вилучених з місця події, виявлена кров людини. При визначенні групової належності цієї крові виявлені антигени А і В, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_8 (т. 2 а.с. 140-143);

- відповідно до даних, що містяться у висновку судово-медичної експертизи №091-66-2022 від 26.05.2022 року, вбачається, що згідно «Висновку експерта» № 081-114-2022 від 20.05.2022 року експертизи предметів дослідження, проведеної у відділенні судово-медичної імунології Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, кров потерпілого гр. ОСОБА_8 , 1991 р.н., відноситься до групи АВ (IV) ізосерологічної системи АВО.

При судово-цитологічному дослідженні робочої частини (об.1) та ручки (об.2) молотка-цвяходера в об.1 знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, при визначенні групової належності якої виявлені антигени А і В ізосерологічної системи АВО, що не виключає походження крові в об.1 від потерпілого гр. ОСОБА_8 Кров в об.2 та клітини з ядрами в об. 1,2 не знайдені (т. 2 а.с 136);

- відповідно до відомостей, зафіксованих у протоколі проведення слідчого експерименту від 03.05.2022, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , у приміщенні хостелу, на прохання слідчого потерпілий ОСОБА_8 розповів та відтворив події, що мали місце 02.04.2022. Зокрема, потерпілий показав, де він відпочивав перед подією, після чого провів слідчого до входу до хостелу, де курив після відпочинку і де почув крики з хостелу. Потерпілий розповів та відтворив на місці, як зайшовши у коридор хостелу побачив, що з кімнати ОСОБА_2 спиною до дверей виходили ОСОБА_14 та ОСОБА_24 , всередині кімнати, за словами потерпілого, перебував сам ОСОБА_2 . Потерпілий розповів, що хотів підійти, аби зробити зауваження усім трьом учасникам конфлікту, однак підійшовши до них, не встиг нічого сказати, як ОСОБА_2 закричав, що проти нього одного вони зібрались втрьох, за словамии потерпілого, маючи на увазі ОСОБА_12 , ОСОБА_24 та самого потерпілого. В подальшому потерпілий вказав на місце у кімнаті обвинуваченого, де, за його словами, стояв холодильник, на якому лежав молоток, який схопив ОСОБА_2 . Після чого, за словами потерпілого, ОСОБА_2 раптово завдав йому удар в голову, від якого потерпілий відступив назад, та присів, спершись на стіну, ОСОБА_2 в цей час намагався влучити молотком у ОСОБА_24 та ОСОБА_15 . Потерпілий додав, що коли обвинувачений замахнувся на вказаних осіб, молоток випав у нього з рук, після чого ОСОБА_2 зачинився всередині кімнати. Перебіг вказаних подій ОСОБА_8 відтворив на місці. Після чого, потерпілий розповів, як ОСОБА_24 та ОСОБА_14 відвели його на кухню, аби надати медину допомогу, оскільки у ОСОБА_8 з голови витікла велика кількість крові (т. 2 а.с. 234-238, 240);

- даними, що зафіксовані у протоколі перегляду відеозапису від 03.05.2022 року, який був продемонстрований у судовому засіданні, де зафіксовано перебіг проведення слідчого експерименту за участю потерпілого, За результатами перегляду вказаного відеозапису жодних зауважень чи заперечень у потерпілого не було, що зафіксовано у протоколі перегляду відеозапису (т. 2 а.с. 238-239);

Під час дослідження вказаного відеозапису в судовому засіданні, захисник вказував, що потерпілий плутався в частині показань щодо того, де саме ОСОБА_2 узяв молоток, а також щодо того, куди саме було завдано удар, з огляду на що захисник ставив під сумнів, що саме ОСОБА_8 було завдано таке ушкодження.

Разом з тим, суд відхиляє такі доводи захисника, з огляду на те, що в цій частині обставини були повною мірою та без застережень визнані самим обвинуваченим ОСОБА_2 в ході судового розгляду, зокрема останній визнавав, що саме він наніс ОСОБА_8 удар молотком по голові, та уточняв, що молоток лежав на холодильнику у його кімнаті.

В той же час, у самого обвинуваченого теж були заперечення щодо пояснень, наданих в ході слідчого експерименту потерпілим, зокрема, обвиунвачений наголошував, що у ОСОБА_12 в руці був ніж, і обвинувачений намагався влучити у ключицю ОСОБА_26 . Сверджував, що був адміністратором цього хостелу, а вказані особи відмовлялись сплачувати за проживання.

- відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 05.05.2022 року, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , у приміщенні хостелу, на прохання слідчого обвинувачений ОСОБА_2 розповів та відтворив події, що мали місце 02.04.2022. Першочергово, обвинувачений зазначив про зміни обстановки на місці події, зазначаючи, що у кімнаті відсутні хоодильник, який стояв у кутку кімнати біля дверей, а також матрац, яким було закрито вікно. Під час проведення слідчого експерименту обвинувачений розповів слідчому, що того дня, після обіду, він вийшов до кухні аби помити посуд. В цей час на кухні перебували інші мешканці хостелу - ОСОБА_24 та «Шерхан» (в подальшому, під час судового розгляду, ОСОБА_2 суду пояснив, що «Шерхан» - це ОСОБА_14 ). Вказані особи почали ображати ОСОБА_2 , використовуючи нецензурну лайку, та провокували конфлікт. ОСОБА_2 відтворив, як залишив кухню та пішов до своєї кімнати, де забивав у стіну цвяхи, аби повісити картини. За словами обвинуваченого, ОСОБА_24 та «Шерхан» прослідували за ним та продовжували розпочатий ними конфлікт. ОСОБА_2 вказував, що в руці у «Шерхана» був ніж, яким останній погрожував обвинуваченому, тому ОСОБА_2 схопився за молоток аби захистити себе. Під час проведення слідчого експерименту, обвинувачений зазначав, що не хотів завдати удару « ОСОБА_27 » (так обвинувачений під час проведення слідчого експерименту називав потерпілого).

Обвинувачений розповів слідчому, що конфлікт виник на грунті того, що раніше «старшим» у хостелі був ОСОБА_24 , однак потім власник хостелу призначив «старшим» ОСОБА_2 , що не сподобалось ОСОБА_24 , через що останній почав підбурювати інших мешканців проти обвинуваченого. Крім того, у ОСОБА_2 був конфлікт з ОСОБА_11 через те, що останній вживав наркотичні засоби та хотів збувати їх у приміщенні хостелу, чого не дозволяв ОСОБА_2 . Зокрема, за день до події - 01.04.2022 року, у них із ОСОБА_2 відбувся конфлікт на цьому грунті, в ході якого ОСОБА_14 схопився за ніж та почав погрожувати обвинуваченому та його співмешканці. ОСОБА_24 намагався заспокоїти ОСОБА_12 , при цьому останній побіг до свого автомобіля, а ОСОБА_2 , намагаючись його наздогнати, розбив в цьому транспортному засобі лобове скло.

Наступного дня, 02.04.2022 року, ОСОБА_2 побачив, що ОСОБА_24 , «Шерхан» та «Рижий», вживали спиртні напої на кухні, при цьому після вжиття алкоголю, вказані особи, за словами обвинуваченого, знов розпочали із ним сварку. В протоколі зазначено, що обвинувачений запевняв слідчого, що він вийшов з молотком в руці, оскільки в цей час прибивав картину до стіни. Обвинувачений на місці, за допомогою статистів відтворив розташування усіх учасників події на місці.

Обвинувачений наполягав, що намагався вдарити молотком по руці ОСОБА_12 , однак випадково влучив у голову ОСОБА_8 , від удару потерпілий впав на стіну спиною, та сповз донизу. За словами обвинуваченого, ОСОБА_24 та «Шерхан» пропонували йому втекти після скоєного, однак він відмовився та вирішив дочекатись поліцію. В ході проведення слідчого експерименту обвинувачений наполягав, що не мав наміру бити потерпілого, та хотів захистити своє життя від посягань з боку ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 241-245, 248)

- даними, що зафіксовані у протоколі перегляду відеозапису від 05.05.2022 року, який був продемонстрований у судовому засіданні, разом із долученим до нього DVD-диском, на якому міститься відеозапис слідчого експерименту, проведеного 05.05.2022 року, за участю ОСОБА_2 , відповідно до якого слідчий, разом із ОСОБА_2 та його захисником, переглянули вищевказаний відеозапис, під час перегляду, жодних зауважень чи заперечень у ОСОБА_2 не було (т. 2 а.с. 246-247);

Суд, оцінюючи надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить до висновку про належність, допустимість та достовірність вказаних вище доказів, а їх сукупність є достатньою для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у скоєнні інкримінованого йому злочину.

Версія сторони захисту про те, що ОСОБА_2 завдав удар потерпілому з необережності, а тому його дії слід кваліфікувати за ст. 128 КК України, перевірялась судом в ходу судового розгляду, однак не знайшла свого підтвердження серед наданих суду доказів.

Аналізуючи таку версію сторони захисту суд зазначає наступне.

Спрешу, слід зазначити, що обвинувачений в ході судового розгляду не оспорював фактичні обставини завдання ним удару молотком по голові потерпілого, внаслідок якого останньому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, а лише стверджував про відсутність умислу на спричинення потерпілому таких тілесних ушкоджень, а отже посилався на неправильність кримінально-правової кваліфікації його дій.

При цьому Верховний суд, у своїх рішеннях № 688/1271/21 від 15.02.2023 року, №689/332/18 від 19 листопада 2019 року та інших, вказував, що розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

Зокрема, за подібних обставин Верховний Суд, у своєму рішенні 663/267/19 від 25 серпня 2021 року, вказав, що обов`язковою ознакою складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, є наявність вини особи у формі прямого чи непрямого умислу на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Тобто особа повинна передбачати суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажати їх настання (прямий умисел) або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати настання цих наслідків (непрямий умисел).

При цьому питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Так, умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (ст. 121 КК) з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановленням причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками.

Кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження (ст. 128 КК) настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, за умови, якщо були заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, а за суб`єктивною стороною цей злочин проявляється в необережній формі вини у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Розмежування умисного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ч. 1 ст. 121 КК) і необережного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень (ст. 128 КК) здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Окрім того, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, які можуть бути визнані тяжкими, в тому числі й небезпечними для життя в момент заподіяння, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

В даному випадку, судом встановлено, що раніше між потерпілим та обвинуваченим був конфлікт, в той же час, в момент події, обвинувачений перебував в стані активного конфлікту з іншими людьми, який переріс у сварку, і при цьому вважав, що потерпілий стояв на його боці супротивників. Про таку оцінку обставин обвинуваченим свідчать повідомлені потерпілим, в ході проведення слідчого експерименту, вдомості про викрики обвинуваченого, що ОСОБА_24 , ОСОБА_14 та потерпілий, прийшли до нього втрьох - тобто разом. При цьому, за встановлених судом фактичних обставин дії ОСОБА_2 носили активний та усвідомлений характер та останній раптово діяв щодо потерпілого.

При цьому суд приймає до уваги, що обвинувачений для нанесення удару обрав предмет, який має значні травмуючи властивості, а саме молоток, а також спрямованість нанесеного обвинуваченим удару у голову, яка є життєво важливим органом, потерпілого, якого він чітко бачив перед собою та точно усвідомлював його перебування у вказаному місці, та який не змінював свого положення в момент удару. Отже немає підстав стверджувати про випадковість дії обвинуваченого, внаслідок якої потерпілому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження.

Також при вирішенні питання щодо спрямованості умислу обвинуваченого суд враховує і наступну поведінку обвинуваченого по відношенню до потерпілого, який після завдання ним удару молотком у голову потерпілого, від якого останній, за твердженнями обвинуваченого, висловленими в ході проведення слідчого експерименту, впав на стіну спиною, та сповз донизу, не вживав будь-яких заходів для надання допомоги потерпілому, не викликав швидку медичну допомогу, не цікавився станом здоров`я потерпілого. Крім того, варто нагадати, що згідно показань як потерпілого, так і свідка ОСОБА_22 після цієї події обвинувачений вийшов на кухню, де продовжив сварку з іншими учасниками конфлікту ОСОБА_11 та ОСОБА_24 , в ході чого з силою відштовхнув потерпілого, який вже мав ушкодження голови, внаслідок чого останній знову впав.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що обвинувачений, умисно завдаючи удар молотком в голову потерпілого без будь-якого попередження, який цього не очікував і не спроможний був захищатися, бажав заподіяти шкоду здоров`ю потерпілого, хоча й не усвідомлював, яку ж саме шкоду здоров`ю (за тяжкістю тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, а отже, достеменно усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій.

Дії особи, яка завдає удару іншій, з невизначеним умислом на заподіяння тілесних ушкоджень мають кваліфікуватися за наслідками таких дій, що фактично настали.

З огляду на те, що в ході судового розгляду було встановлено, що тілесне ушкодження створювало небезпеку для життя потерпілого в момент заподіяння, суд вважає, що в цьому аспекті доводи сторони захисту про необхідність зміни кваліфікації дій обвинуваченого з ст. 121 КК України на 128 КК України, не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Також суд розглянув і іншу версію подій, яку намагалась представити сторона захисту, згідно якої обвинувачений начебто діяв в умовах необхідної, чи, принаймні, уявної самооборони, оскільки вважав, що ОСОБА_24 та ОСОБА_14 здійснювали посягання на його життя та здоров`я, вказуючи, зокрема на наявність ножа в руках у ОСОБА_15 .

Разом з тим, вказана версія також не знайшла підтвердження у сукупності наданих суду доказів, оскільки жодних доказів того, що у будь-кого, з тих, з ким сперечався ОСОБА_2 , була холодна або інша зброя - суду надано не було. Потерпілий вказував, що він не бачив ніж в руках ОСОБА_12 , хоча перебував безпосередньо біля останнього під час конфлікту.

Окремо суд звертає увагу і на той факт, що стороною захисту не надано жодних доводів того, що в ході конфлікту учасники здійснювали будь-які дії, які розумна людина могла б кваліфікувати як посягання на життя та здоров`я обвинуваченого. Зі змісту пояснень потерпілого вбачається, що конфлікт був словесний, носив характер побутової сварки. Жодних слідів того, що в ході конфлікту обвинуваченому було завдано будь-яких ушкоджень сторона захисту суду не надала, а у матеріалах кримінального провадження відомостей про наявність таких слідів немає.

При цьому, здійснюючи в ході судового розгляду контроль за правом обвинуваченого на одержання належної медичної допомоги в умовах Київського СІЗО, де утримувався обвинувачений, суд звертався до Філії ЦОЗ ДКВС України в м. Києві та Київській області, із вимогою забезпечити обвинуваченому належне медичне обстеження та необхідну медичну допомогу, у відповідь на що отримав лист №835Ф/КИ-23, від 30.05.2023 року, відповідно до якої, серед іншого, було зазначено, що обвинуваченого було оглянуто по прибутті до ДУ «Київський слідчий ізолятор» 04.04.2022 року, при цьому тілесних ушкоджень в ході огляду виявлено не було.

Наведене, у сукупності спростовує версію сторони захисту, про те, що обстановка, яка склалась на місці події давала підстави обвинуваченому вважати, що він захищається від протиправного посягання з боку інших осіб, та виключає можливість перекваліфікації дій обвинуваченого.

Крім цього, в контексті вказано питання судом береться також до уваги і висновок судово-психіатричної експертизи №123 від 19.05.2022, відповідно до якого: 1. ОСОБА_2 на будь-який психічний розлад не страждає. Він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 2. ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, на будь-який психічний розлад не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. 3. ОСОБА_2 на даний час на будь-який психічний розлад не страждає і за своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. 4. ОСОБА_2 на період кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, у стані фізіологічного афекту та іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував. 5. ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждав. 6. ОСОБА_2 на даний час на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає. Застосування протиалкогольного чи протинаркоманічного лікування не потребує. 7. ОСОБА_2 притаманно рівень функціонування інтелектуально- мнестичної сфери, що відповідає нормативним стандартам. Особистість ОСОБА_2 характеризується достатнім рівнем соціальної активності, вибірковою товариськістю, диференційованість суджень та відношення до оточуючого, достатнім вольовим контролем поведінки, впевненістю в собі, дещо завищеною самооцінкою, цілеспрямованістю поведінки, вмінням захищати свої інтереси, провести потрібну позицію. ОСОБА_2 не притаманні такі індивідуально-психологічні особливості, які мали у нього яскраво виражений характер та могли б вчинити істотний вплив на його поведінку в досліджувані ситуації.

Тобто, вказаний висновок експерта підтверджує, що в момент події обвинувачений цілком усвідомлював оточуючу обстановку, обставини в яких він перебував, усвідомлював та міг контролювати свої дії, а також - передбачити наслідки своїх дій.

Таким чином суд, оцінивши надані сторонами кримінального провадження докази кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв?язку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_2 у заподіянні потерпілому ОСОБА_8 умисного тяжкого тілесного ушкодження, а саме - умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України

При цьому суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказу наданий стороною обвинувачення протокол тимчасового доступу до речей та документів від 13.06.2022 року, відповідно до якого слідчий оглянув та вилучив заяву про видачу паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.3 а.с.12-13), та протокол тимчасового доступу до речей та документів від 20.06.2022 року, відповідно до якого слідчий оглянув та вилучив заяву про видачу паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія), та заяву про видачу паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 3 а.с. 25-26), оскільки вказані документи не містять у собі жодних фактичних даних на підтвердження чи спростування обставин, які входять до предмету доказування у даному кримінальному провадженні, а тому такі докази судом до уваги не беруться.

Невизнання судом таких доказів не впливає на висновки суду щодо визнання ОСОБА_2 винуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки винуватість обвинуваченого у вчиненні такого кримінального правопорушення підтверджується сукупністю інших доказів, ретельно досліджених в судовому засіданні, які визнані судом належними, допустимими, а їх сукупність - достатньою для висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні такого правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного, ставлення ОСОБА_2 до вчиненого, яке полягає у запереченні своєї провини, дані, які характеризують його особу, те, що він раніше вчиняв злочини проти життя та здоров`я особи, новий злочин вчинив під час іспитового строку, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022, не перебуває на обліку у лікаря психіатра та лікаря-нарколога, має місце реєстрації та тимчасового проживання, не працює, не має сім`ї.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №123 від 19.05.2022: 1. ОСОБА_2 на будь-який психічний розлад не страждає. Він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 2. ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, на будь-який психічний розлад не страждав. Він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. 3. ОСОБА_2 на даний час на будь-який психічний розлад не страждає і за своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. 4. ОСОБА_2 на період кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, у стані фізіологічного афекту та іншому емоційному стані, який міг би здійснити суттєвий вплив на його свідомість та діяльність, не перебував. 5. ОСОБА_2 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він на даний час підозрюється, на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждав. 6. ОСОБА_2 на даний час на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин не страждає. Застосування протиалкогольного чи протинаркоманічного лікування не потребує. 7. ОСОБА_2 притаманно рівень функціонування інтелектуально- мнестичної сфери, що відповідає нормативним стандартам. Особистість ОСОБА_2 характеризується достатнім рівнем соціальної активності, вибірковою товариськістю, диференційованість суджень та відношення до оточуючого, достатнім вольовим контролем поведінки, впевненістю в собі, дещо завищеною самооцінкою, цілеспрямованістю поведінки, вмінням захищати свої інтереси, провести потрібну позицію. ОСОБА_2 не притаманні такі індивідуально-психологічні особливості, які мали у нього яскраво виражений характер та могли б вчинити істотний вплив на його поведінку в досліджувані ситуації.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_2 судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, відсутності пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого, суд не знаходить підстав для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні покарання.

З урахуванням наведеного суд вважає необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення нового злочину призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

Також при вирішенні питання про покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд враховує характер вчиненого кримінального правопорушення та його обставини, а також поведінку обвинуваченого після скоєння інкримінованих йому дій, зокрема той факт, що завдавши удар потерпілому, обвинувачений продовжував спроби завдати ударів молотком іншим особам, не вчиняв дій, спрямованих на надання допомоги потерпілому перебуваючи на місці події та будучи очевидцем наслідків своїх дій. Більш того, навіть будучи обізнаним із вже встановленими реальними наслідками своїх дій, жодної допомоги чи відшкодування потерпілому витрат, понесених у зв`язку із лікуванням, обвинувачений надати не намагався.

Наведені обставини у своїй сукупності, на думку суду, значною мірою підвищують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, а тому призначення ОСОБА_2 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, явно не відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, та буде таким, що вважатиметься в очах стороннього, незацікавленого спостерігача, занадто м`яким, тобто суперечитиме інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження нових злочинів.

В той же час, судом враховується, новий злочин ОСОБА_2 вчинив не вібувши покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022. Так, цим вироком ОСОБА_2 було засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання на строк 1 рік.

Отже, оскільки ОСОБА_2 вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання за сукупністю вироків, за правилами ст.71, 72 КК України та до покарання за цим вироком частково приєднує невідбуте покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022.

Також суд зазначає, що 10.10.2023 Шевченківським районним судом м. Києва, ОСОБА_2 засуджено за ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Згідно наданої захисником квитанції №242364747 від 29.11.2023 такий штраф був повністю сплачений.

Відповідно до вимог п. 2-1 ч.1 ст. 89 КК України такими, що не мають судимості, визнаються особи, засуджені за вчинення кримінального проступку, після відбуття покарання.

Отже у зв`язку із сплатою штрафу, призначеного ОСОБА_2 вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023 за вчинення кримінального проступку, останній визнається таким, що не має судимості за вчинення зазначеного проступку, тому при призначенні судом покарання за цим вироком не враховується покарання, призначене вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до положень ст. 100 КПК України. Цивільний позов у провадженні не заявлений.

Також в рамках кримінального провадження №0000878 від 02.04.2022 постановою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , від 12.04.2022 року, за погодженням із керівником Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_29 , було накладено арешт на вилучені, в ході огляду місця події 02.04.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , у приміщенні хостелу молоток з рукояткою червоно-чорного кольору, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору та два змиви речовини бурого кольору, які поміщено до паперових конвертів коричневого кольору кожен окремо.

Відповідно до ч.4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, що арешт на вказане майно накладався з метою збереження речових доказів, таке майно не підлягає спеціальній конфіскації, судом не призначено покарання у виді конфіскації майна - суд приходить до висновку про необхідність скасування вказаного арешту майна, з огляду на закінчення судового розгляду у вказаному кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Так, стягненню з ОСОБА_2 підлягають судові витрати за проведення:

- судової експертизи № №042/396-2022 від 13.06.2022 у розмірі 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

З огляду на відповідне клопотання прокурора, запобіжний захід, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою, слід залишити без змін до вступу вироку в законну силу з метою забезпечення виконання покарання, призначеного цим вироком.

Керуючись ст. ст. 368-371 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

ОСОБА_2 визнати винуватим за ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді 5 ( п`яти ) років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України до призначеного ОСОБА_2 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 31.01.2022, за правилами ст. 72 КК України, та остаточно призначити до відбуття покарання у виді 5 (п`яти) років та 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з дати ухвалення вироку у цьому кримінальному провадженні, зарахувавши у строк відбування покарання ОСОБА_2 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк попереднього ув`язнення з 02 квітня 2022 року по 27 грудня 2023 року включно із розрахунку день за день.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку у законну силу - залишити без змін.

Скасувати арешт майна, накладений постановою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 , від 12.04.2022 року, погодженною із керівником Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_29 , на вилучені, в ході огляду місця події 02.04.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , у приміщенні хостелу, а саме молоток з рукояткою червоно-чорного кольору та два змиви речовини бурого кольору.

Речові докази:

- молоток з рукояткою червоно-чорного кольору, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору та два змиви речовини бурого кольору, які поміщено до паперових конвертів коричневого кольору кожен окремо; зразок крові за допомогою шприца, який поміщено до сейф-пакету № ЕХРО303299; зразок букального епітелію (слини) на ватному зонді, який поміщено до паперового конверту коричневого кольору - знищити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати за проведення:

- судової експертизи № №042/396-2022 від 13.06.2022 у розмірі 2672 (дві тисячі шістсот сімдесят дві) грн. 00 коп.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а особою, яка перебуває під вартою, - в той же строк із моменту отримання його копії. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1