КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/657/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Кропивницький

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , яка представляє інтереси особи, майно якої арештоване, ОСОБА_6 , ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2023, якою клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000175 від 27.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.435-1 КК України, задоволено повністю.

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор у кримінальному провадженні, - з метою забезпечення збереження речових доказів, - звернувся з клопотанням, про накладення арешту на майно, яке 19.10.2023 тимчасово вилучене під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий суддя, пославшись на ст. ст. 98, 167, 170 КПК України, розглянувши клопотання слідчого, постановив задовольнити його повністю, наклавши арешт на наступне майно: мобільний телефон «Samsung» модель «Galaxy A30S» IMEI 1 НОМЕР_1 , IMEI 2 НОМЕР_2 ; чорного кольору в різнокольоровому чохлі; мобільний телефон IPhone X, модель MQAC2ZD/A, чорного кольору, в чохлі чорного кольору.

Судом встановлено заборону користування і розпорядження переліченим майном.

У даному кримінальному провадженні виправдана потреба у втручанні в права та інтереси власників та володільців майна шляхом накладення арешту, заборони користування та розпорядження майном, вилучені телефони відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а незастосування арешту майна може призвести до його втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий надав достатні дані для застосування арешту майна.

Судове рішення слідчого судді оскаржене в апеляційному порядку адвокатом ОСОБА_5 , яка представляє інтереси особи, майно якої арештоване, ОСОБА_6 .

В апеляційній скарзі адвокат просить скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, арештоване майно повернути ОСОБА_6 .

Свої вимоги обґрунтовує наступними доводами.

Обшук у житлі ОСОБА_6 проведений із значними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. Майно, вилучене в ході обшуку, належить на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Щодо підозри вона не доведена, оскільки, як вважає ОСОБА_6 , упередженість дій працівників СБУ та постановлені стосовно неї незаконні рішення слідчих суддів пов`язані із її активною позицією з виявлення колаборантів на території України. Вона та інші мешканці Лиманської громади виявили, що батьки працівниці УСБУ в Донецькій і Луганській областях ОСОБА_8 , а саме: ОСОБА_9 , 1973 року народження та ОСОБА_10 , 1975 року народження, мешканці с. Торського Лиманської громади, відкрито підтримували російську агресію з 2014 року та співпрацювали з російськими окупантами. Про такі факти свідчить сайт «Миротворець».

Тобто, у діях ОСОБА_6 не було кримінального правопорушення, коли вона через мережу Фейсбук зверталась до органів СБУ з проханням вжити заходів відносно вказаної ситуації. ОСОБА_6 не виготовлялась і не розповсюджувалась будь-яка інформація стосовно діючого працівника СБУ.

Крім того, ОСОБА_6 вказує, що у вилучених телефонах міститься важливі особисті фото, номера телефонів, налаштовані додатки «Дія», мобільний банкінг, арешт майна створює їй перешкоди у використанні вказаного, при цьому грошових коштів на придбання нового гаджету вона не має.

Слідчим суддею недостатньо досліджено відповідність вилученого майна ознака, зазначеним у ст. 98 КПК України. Не надано достатньо доказів, що мобільні телефони є об`єктами кримінально протиправних дій і мають визнаватись речовими доказами.

Також й необґрунтованим є застосування слідчим суддею таких способів арешту як заборона користування та розпорядження арештованим майном, застосовано найбільш обтяжливі способи арешту майна.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Стаття 41 Конституції України регламентує право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності , а також визначає: ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Обмеження права власності повинні розглядатися як вимушені заходи, які держава не обов`язково повинна застосовувати.

У випадках, коли йдеться про обмеження тих чи інших прав і свобод, Європейський суд завжди звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Згідно із п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України, ч. 3 ст. 132 КПК України: заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як визначено ч. 6 ст. 173 КПК України, ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя, суд постановляє не пізніше сімдесяти двох годин із дня находження до суду клопотання, інакше таке майно повертається особі, у якої його було вилучено.

Як убачається із матеріалів клопотання, слідчим відділом УСБУ в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000175 від 27.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 435-1 КК України.

У межах даного кримінального провадження, на підставі слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21.09.2023, у квартирі АДРЕСА_2 , де проживає ОСОБА_6 , 19.10.2023 проведено обшук, в ході якого виявлено та вилучено мобільні телефони (аркуші 17-23).

Наступного дня, 20.10.2023, постановою слідчої у даному кримінальному провадженні вилучене майно визнане речовими доказами (аркуш 24).

Із клопотанням про арешт майна слідча 20.10.2023 звернулась до слідчого судді (аркуш 26).

Судом першої інстанції дане клопотання розподілено автоматизованим розподілом та прийнято слідчим суддею у провадження 20.10.2023 (аркуш 27).

Судовий розгляд клопотання судом першої інстанції призначений на 31.10.2023, про що 23.10.2023 повідомлено телефонограмою слідчу у кримінальному провадженні (аркуш 29).

Наявна у матеріалах клопотання також розписка про вручення ОСОБА_6 повідомлення про дату і час розгляду клопотання слідчим суддею, однак дана розписка не містить підпису ОСОБА_6 і жодних інших підписів та будь-яких належних даних, що свідчили б про вчасне і належне повідомлення особи, на майно якої накладається арешт, та її представника про дату і час розгляду клопотання про арешт майна (аркуш 30).

Клопотання про арешт майна слідчим суддею розглянуте 31.10.2023 за відсутності учасників судового провадження (прокурор відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 , ініціатор клопотання в судове засідання не з`явився, висловився про розгляд клопотання слідчим суддею за його відсутності).

Зважаючи на наведені вище положення кримінального процесуального закону, колегія суддів убачає істотні порушення слідчим суддею порядку та строків розгляду даної категорії справ, а також неналежне повідомлення про дату і час судового розгляду особи, на майно якої накладається арешт, та її представника.

У порушення вимог ч. 1 ст. 172, ч. 6 ст. 173 КПК України, клопотання про арешт майна призначене до розгляду слідчим суддею через 10 днів після надходження до суду, тоді ж і розглянуте, тобто, за відсутності об`єктивних процесуальних підстав - пізніше двох днів з дня його надходження до суду, відповідно, й ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна слідчий суддя постановив пізніше сімдесяти двох годин із дня надходження до суду клопотання.

Означене, у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу, є безумовною підставою повернення вилученого майна особі, у якої його було вилучено.

Однак, крім того, не можна залишити поза увагою наступне.

Як встановлює ч. 3 ст. 132, ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що, серед іншого, існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу, а при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, п. 1) правову підставу для арешту майна.

У відповідності до даних матеріалів клопотання, кримінальне провадження внесене до ЄРДР у червні 2022 року, розпочато досудове розслідування, але проведення такої слідчої дії як обшук, метою якого є виявлення та фіксація відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, ініційовано майже через півтора року після початку досудового розслідування.

Процесуальні причини цього з`ясувати з наданих матеріалів клопотання не виявляється за можливе, тобто, не можливо достеменно встановити, що потреби досудового розслідування дійсно виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи ( ОСОБА_6 ), про який ідеться в клопотанні прокурора про арешт майна.

Крім того, із матеріалів клопотання не можливо встановити який статус має ОСОБА_6 у даному кримінальному провадженні, досудове розслідування у якому триває з 27.06.2022, тобто на даний час більш ніж як один рік п`ять місяців.

Важливість встановлення вказаних фактів слідує із приписів ст. 219, п. 10) ч. 1 ст. 284 КПК України, якими визначаються строки досудового розслідування, варіативні залежно від наявності повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні або без такого. Однак, у будь-якому випадку, тривалість досудового розслідування протягом значного часу, має зумовлюватись вагомими процесуальними підставами.

В протилежному випадку вказане є порушенням прав людини, приписів не тільки національного законодавства, а й Європейської конвенції з прав людини. З боку особи, якій взагалі не повідомлено про підозру, але права і свободи якої утискаються або обмежуються, - може розцінюватись як поліцейське переслідування без достатніх на те легітимних підстав.

Слід також зауважити і на те, що з матеріалів клопотання убачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 435-1 КК України, вчинене щодо співробітника 3 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_8 , виявлене 2 управлінням Представництвом внутрішньої безпеки в Донецькій та Луганській областях ГУВБ.

Як слідує із матеріалів клопотання, орган досудового розслідування має підстави вважати причетною до вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , яка є уродженкою та має місце реєстрації у Донецькій області та у м. Київ, а фактично є мешканкою Київської області.

Досудове розслідування проводиться СВ УСБУ в Кіровоградській області.

Тобто, матеріалами клопотання, зважаючи на положення ст. 218 КПК України, не відстежується й підтверджується підслідність, а відповідно підсудність даного кримінального провадження.

Наведені вище обставини у їх сукупності та ретельне вивчення наданих матеріалів клопотання, надає колегії суддів підстав прийти до висновку, що слідчим, прокурором не доведено існування дійсно обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, не доведено наявності правових підстав для арешту майна у даному кримінальному провадженні за наявними матеріалами клопотання, для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством та обумовленість обмеження легітимною метою.

Слідчим суддею не повною мірою зауважено на ті обставини, про які йдеться вище, також не дотримано положень і вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді клопотання про арешт майна.

Зазначене є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, із постановленням нової ухвали, якою слід відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Отже, з огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню як така, що її доводи знайшли своє підтвердження, а оскаржувана ухвала слідчого судді скасуванню.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , яка представляє інтереси особи, майно якої арештоване, ОСОБА_6 , задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 31.10.2023, якою клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000175 від 27.06.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.435-1 КК України, задоволено повністю, скасувати.

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_7 від 20.10.2023 про арешт майна, тимчасово вилученого під час обшуку житла, де мешкає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : квартири АДРЕСА_2 , а саме мобільного телефону «Samsung» моделі «Galaxy A30S» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ), чорного кольору у різнокольоровому чохлі та мобільного телефону «IPhone X» моделі MQAC2ZD/A, чорного кольору, у чохлі чорного кольору, залишити без задоволення.

Тимчасово вилучене під час обшуку житла, де мешкає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (квартири АДРЕСА_2 ) майно: мобільний телефон «Samsung» моделі «Galaxy A30S» (IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ), чорного кольору у різнокольоровому чохлі та мобільний телефон «IPhone X» моделі MQAC2ZD/A, чорного кольору, у чохлі чорного кольору, повернути особі, у якої його було вилучено, його власнику ОСОБА_6 .

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3