ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8279/23

Провадження № 11-кп/4820/203/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 24 січня 2023 року, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузьмин Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, не працює, розлученого, на утриманні має доньку 2020 року народження та матір особу з інвалідністю ІІ-ї групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-20 листопада 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.1, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;

-19 травня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.263 КК України у виді 3 років позбавлення волі;

- за ч.4 ст.296 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України призначено обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за їх сукупністю шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 4 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з дня приведення вироку до виконання.

У строк відбування покарання зараховано строк перебування під вартою з 25 січня 2023 року по 03 квітня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили залишено заставу.

за проведення експертизи № СЕ-19/123-23/1339-ФХВР від 06 лютого 2023 в сумі 1510 грн 24 коп, № 524/525/23-26 в сумі 5735 грн 52 коп, № 526/527/23-26 в сумі 4779 грн 60 коп, № СЕ-19/123-23/2930-ТВ в сумі 755 грн 12 коп, № СЕ-19/123-23/2929-ТВ в сумі 755 грн 12 коп, № СЕ-19/123-23/2931-ТВ в сумі 755 грн 12 коп, № СЕ-19/123-23/1332-ВТХ в сумі 3020 грн 48 коп, а всього 17311 грн 20 коп стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави.

Судом вирішено питання речових доказів, судових витрат та арешту майна.

За вироком суду, ОСОБА_8 , усвідомлюючи те, що боєприпаси відносяться до речей, які вилучені з цивільного обороту і не можуть перебувати у власності громадян без спеціального дозволу, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне поводження із бойовими припасами, протиправно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно-небезпечних наслідків і свідомо бажаючи їх настання, в порушення вимог п.9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576, а також Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, у невстановлений в ході проведення досудового розслідування час та місці, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, у невстановленому місці, у невстановлений спосіб умисно, незаконно придбав бойову оборонну осколкову ручну гранату «Ф-1», яка споряджена зарядом вибухової речовини тротилом та відноситься до бойових припасів.

Тоді ж, достовірно знаючи, що вказаний предмет є бойовою оборонною осколковою ручною гранатою «Ф-1», при цьому не маючи передбаченого Законом дозволу на право придбання, зберігання та носіння бойових припасів, ОСОБА_8 умисно, незаконно обернув її у своє володіння та приніс до місця проживання, а саме до квартири АДРЕСА_3 , тим самим умисно переніс вказаний боєприпас без передбаченого законом дозволу до свого місця проживання, де умисно незаконно зберігав до 19 год 15 хв 24 січня 2023 року.

Указане діяння передбачає кримінальну відповідальність за ч.1 ст.263 КК України, а саме умисні дії, які виразилися у незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.

Окрім цього, ОСОБА_8 24 січня 2023 року близько 19 год 15 хв, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , безпричинно, умисно, маючи при собі бойову оборонну осколкову ручну гранату «Ф-1», яку приніс із собою з метою вчинення хуліганських дій, та нехтуючи загальнолюдськими правилами співжиття, діючи умисно із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, проявляючи особливу зухвалість, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства та існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки, представники якого стали вимушеними спостерігачами за наслідками протиправних дій ОСОБА_8 , яка викликала у них порушення спокою, страх та обурення, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний хуліганський умисел, достовірно знаючи, що вказана граната відноситься до категорії бойових припасів, за невстановлених у ході досудового та судового розгляду обставин, умисно кинув зазначений предмет з балкону квартири на п`ятому поверсі, на прибудинкову ділянку місцевості будинку АДРЕСА_5 , на відстані приблизно 9,5 м від вказаного будинку, в напрямку будинку АДРЕСА_6 , внаслідок чого відбувся вибух гранати, такими умисними діями ОСОБА_8 створив реальну загрозу для життя та здоров`я громадян.

Окрім цього, за наслідками вчинення вказаних протиправних дій ОСОБА_8 було пошкоджено майно потерпілих, зокрема, водійське та заднє ліве вікно автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», д.н.з. НОМЕР_1 , чим завдано потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 12 633,27 грн, двері та скло багажника автомобіля марки «Volkswagen» моделі «PassatB6», д.н.з. НОМЕР_2 , чим завдано потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на суму 25052,63 грн, два двокамерних склопакети, які складаються з трьох частин, розмірами: висота 1050 мм, ширина 720 мм, вікна квартири АДРЕСА_7 , чим завдано потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на суму 1 593 грн, один двокамерний склопакет, який складається з трьох частин, розмірами: висота 1025 мм, ширина 840 мм, вікна квартири АДРЕСА_8 , чим завдано потерпілій ОСОБА_12 майнової шкоди на суму 1 217,76 грн та один двокамерний склопакет, який складається з трьох частин, розмірами: висота 930 мм, ширина 450 мм, вікна квартири АДРЕСА_9 , чим завдано потерпілій ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 636,16 грн.

Указане діяння передбачає кримінальну відповідальність за ч.4 ст.296 КК України, а саме умисні дії, які виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просив змінити вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року в частині призначеного покарання та призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.ст.69, 75 КК України, встановивши іспитовий строк.

На думку сторони захисту, вироком суду першої інстанції встановлено невідповідність висновків суду, викладеному у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Захисник уважав, що суд першої інстанції призначив занадто суворе покарання та не врахував такі можливі пом`якшуючі обставини, як з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину (п.1 ч.1 ст.66 КК України), добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди (п.2 ч.1 ст.66 КК України), а також слід врахувати як пом`якшуючу обставину звернення із заявою про перерахування всієї суми застави на допомогу Збройним Силам України.

Виходячи з мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення повинно бути справедливим, тобто, таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особистості засудженого.

Тому цілком справедливим було б у цій ситуації застосування ст.75 КК України та призначення покарання із випробувальним терміном, врахувавши повне відшкодування заподіяної шкоди, визнання вини після зміни обвинувачення прокурором, звернення до суду із заявою про перерахування всієї суми застави на рахунок Збройним Силам України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти апеляційної скарги; думку потерпілої ОСОБА_6 , яка просила пом`якшити та зменшити покарання, призначити умовний термін; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за викладених у вироку обставин доведена зібраними у справі та дослідженими в судовому засіданні суду першої інстанції доказами і не оскаржується будь-ким із учасників судового процесу, тому апеляційним судом у цій частині вирок суду не перевіряється.

Водночас не можуть бути задоволеними доводи та посилання сторони захисту про необхідність пом`якшення призначеного йому покарання, зокрема, застосування ч.1 ст.69 КК України, з огляду на таке.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.ст.66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України тощо; індивідуалізація покарання, конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно зі ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки місцевого суду щодо призначеного йому виду та розміру покарання.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено відповідно до вимог ст.65 КК України з урахуванням особи обвинуваченого.

При цьому належним чином ураховано ступінь тяжкості вчинених правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше судимий за умисні кримінальні правопорушення, за місцем проживання характеризується посередньо, розлучений, не працює, на обліку у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Ураховано, що ОСОБА_8 раніше судимий 20 листопада 2014 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.1, ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та 19 травня 2015 року Хмельницьким міськрайонним судом за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Обставиною, що обтяжує покарання, судом першої інстанції встановлено рецидив злочинів.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, є добровільне відшкодування завданої шкоди.

Підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються ст.69 КК України.

Відповідно до приписів ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Обговорюючи питання щодо можливості в даному випадку застосувати положення ст.69 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Для застосування цих положень необхідно встановити декілька обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, при цьому підлягає врахуванню і особа обвинуваченого. В іншому випадку застосування таких положень неможливе.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд не може погодитися з тим, що такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Колегія суддів також ураховує думку потерпілої ОСОБА_6 , висловлену під час апеляційного розгляду, однак не визнає її в даному випадку визначальною.

Також ураховано перерахування всієї суми застави обвинуваченим на рахунок Збройних Сил України, однак це істотно не знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а слугує лише підставою для призначення йому покарання в мінімальних межах санкцій ч.1 ст.263 та ч.4 ст.296 КК України та за сукупністю покарань.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

При цьому суспільна небезпечність це характеристика діяння через заподіяння або створення загрози заподіяння істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Суспільна небезпека правопорушення полягає в тому, що діяння (дія або бездіяльність) посягає на суспільні відносини, охоронювані кримінальним законом та викликає в них певні негативні зміни.

Місцевим судом критично оцінені показання ОСОБА_8 , з чим погоджується апеляційний суд, щодо бажання убезпечити оточуючих людей від наслідків вибуху гранати та відвернення при цьому суспільної небезпечності.

Також слід зазначити, що лише наприкінці судового розгляду ОСОБА_8 визнав винуватість у вчиненому, проте не висловлював жалю з приводу своїх неправомірних дій, що ставить під сумнів щирість його каяття в скоєному.

Доводи в апеляційній скарзі про призначення покарання із застосуванням вимог ст.75 КК України є також безпідставними, оскільки наведені обвинуваченим та його захисником обставини достатньою мірою враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України чи іншого пом`якшення покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Визначаючи вид та міру покарання, суд, окрім наведених вище обставин, також урахував характер і обсяг вчинених злочинних дій та їх наслідки, всі відомості про особу обвинуваченого, його поведінку до та після вчинення кримінальних правопорушень.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено місцевим судом з дотриманням вимог закону, воно відповідає принципам справедливості, необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для зміни вироку суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання із застосуванням ст.69 та ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3