Справа № 350/975/17
Провадження № 11-кп/4808/476/23
Категорія ст. 286 ч. 1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши кримінальне провадження № 0000363 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 та прокурора на вирок Рожнятівського районного суду від 10 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді штрафу три тисячі гривень неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

Його звільнено від призначеного покарання відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України з підстав, передбачених ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Постановлено стягнути з ОСОБА_7 в доход держави 3055,78 грн процесуальних витрат за проведення судових експертиз.

Кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин.

22.12.2016 приблизно о 18 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_7 , керуючи автомобілем "Mercedes Benz S-350" НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою в сел. Брошнів-Осада Калуського району по вул. 22 Січня у напрямку м. Калуш, грубо порушив вимоги п. 1.3., п.п."б" п. 2.3., п. 11.2., п. 12.1., п.12.2., п.12.3., п. 18.1 ПДР України, проявив неуважність, не вибрав належної швидкості руху, не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, вчинив наїзд на пішохода потерпілого ОСОБА_9 , який переходив проїзну частину дороги на нерегульованому пішохідному переході навпроти магазину Рошен", спричинивши потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.

В апеляційних скаргах :

- захисник ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та необґрунтованим з таких підстав:

1. ДТП відбулася 22.12.2016. Санкція ч. 1 ст. 286 КК України на той час була м`якшою, а суд призначив покарання за новою її редакцією, яка є суворішою, чим порушено ч. 2 ст. 5 КК України.

2. Докази, якими суд обгрунтовує вину мого підзахисного, є або суперечливими або такими, що його виправдовують.

2.1. Суд не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що наїзд на потерпілого ОСОБА_9 відбувся тоді, коли той перебігав проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу на неосвітленій ділянці. Свої показання він підтвердив на місці під час слідчого експерименту (т. 1, а. с. 188 - 190). Вони узгоджуються із фактичними даними, що містяться у протоколі огляду місця події (т. 1, а. с. 101 - 109).

Ці показання обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджуються рядом інших доказів, зокрема, висновком транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 15.07.2019. Проте цей висновок у ряді тверджень суд не взяв до уваги, надавши йому суб?єктивну та упереджену оцінку.

2.2. Суд некритично поставився до показань потерпілого ОСОБА_9 про те, що він переходив дорогу по пішохідному переходу. Адже ці показання спростовуються протоколом огляду місця події, відеозаписом з камери відеоспостереження магазину «ROSHEN», висновком експерта за результатами проведення транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 15.07.2019. При цьому, потерпілий ОСОБА_9 нехтував слідчими діями та відмовлявся від їх проведення. Суд не надав оцінки непослідовній позиції потерпілого ОСОБА_9 , його початкову відмову від слідчого експерименту та ініціюванням такого експерименту вже після надходження з експертної установи доказу, що спростовує вину обвинуваченого. Суд не взяв до уваги висновок експерта No 19195/19771/19-52 та аргументи захисту щодо неспроможності показань ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_10 фактично спростував свої показання, які він дав під час слідчого експерименту, оскільки вказав, що не бачив, як пішохід переходив дорогу. Його автомобіль знаходився на відстані 50 м за пішохідним переходом, коли почув звук удару. Коли обернувся, побачив потерпілого, який був у повітрі й падав на землю. Далі свідок уточнив, що бачив це у дзеркало заднього виду. Після цього зупинив свій автомобіль біля залізничного переїзду. Показання свідка у вироку викладено неповно, що не дозволяє належним чином їх оцінити.

В мотивувальній частині клопотання було зазначено, що результати експерименту від 11.05.2017, проведеного за участю свідка ОСОБА_10 , є об?єктивно сумнівними внаслідок недотримання слідчим обов?язкових умов проведення експерименту щодо часу - світла пора доби, пори року - кінець весни та способу проведення - викладення обставин і спостереження поза автомобілем, внаслідок чого не можуть бути використані як доказ. Суд погодився із аргументами захисту та своєю ухвалою суду від 21.03.2018 доручив слідчому провести слідчі експерименти за відповідних умов із обвинуваченим ОСОБА_7 , потерпілим ОСОБА_9 та свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Проте слідчий експеримент зі свідком ОСОБА_12 не проведено. Він відмовився від проведення слідчого експерименту, оскільки з ним вже він проводився із використанням відеозапису (т. 1, а. с. 193).

2.4. Суд не взяв до уваги висновок експерта від 15.07.2019 в частині ряду тверджень, вважаючи неналежним доказом, який не може бути використаний судом при ухваленні рішення в даному провадженні, оскільки він суперечить матеріалам справи, а саме:

1.наїзд автомобіля Mercedes Benz під керуванням ОСОБА_7 на пішохода ОСОБА_9 відбувся поза межами пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.3 («зебра») та дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2 «Пішохідний перехід»;

2.показання водія автомобіля ОСОБА_7 про те, що наїзд на ОСОБА_9 мав місце, коли останній знаходився на відстані 34 м від дорожнього знаку 5.35.1 «Пішохідний перехід» є технічно неспроможними, а показання про те, що наїзд відбувся на відстані 3,8 м від правого краю проїзної частини, не суперечать слідовій інформації;

3.показання потерпілого ОСОБА_9 про те, що наїзд на нього відбувся в межах пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.3 («зебра») та дорожніми знаками 5.35.1 і 5.35.2

4.«Пішохідний перехід» на відстані 5...6 м від правого краю проїзної частини є технічно неспроможними;

Виходячи із технічно спроможної версії розвитку ДТП, водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_9 , який з технічної точки зору став причиною настання вказаної ДТП, оскільки необачно вийшов на проїзну частину в безпосередній близькості від автомобіля, який наближався. Звертає увагу на те, що матеріалами справи, яким суперечить вказаний висновок експерта, є виключно показання потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , що мають ряд внутрішніх суперечностей, а показання свідка ОСОБА_10 , крім цього, є неспроможними. У дослідницькій частині висновку експерта проаналізовано технічну неспроможність показань потерпілого ОСОБА_9 , про що вказано в резолютивній частині. Проте попри імперативну вимогу процесуального закону суд не вирішив вищевказані клопотання захисника від 6.03.2020. У вироку суду відсутні мотиви відхилення доводів клопотань чи згоди з ними. Разом з тим, суд у вироку обгрунтовує вину ОСОБА_7 доказами, які захист просив визнати недопустимими. За наявності таких обставин від результату розгляду клопотань залежало рішення у кримінальному провадженні. Не вирішивши клопотання сторони захисту в нарадчій кімнаті, суд істотно порушив вимоги процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне і обгрунтоване рішення. Висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші. Просить дослідити ряд доказів, вирок суду скасувати, кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч. 1 КК України, закрити за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення;

-прокурор вважає, що вирок суду є незаконним з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначення покарання, а тому підлягає зміні. Суд, призначаючи покарання, не врахував, що на час вчинення протиправних дій 21.12.2016 року санкція ст. 286 ч. 1 КК України передбачала штраф у розмірі від двохсот до п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і призначив покарання за ст. 286 ч. 1 КК України у новій редакції, санкція якої є суворішою. Тому відповідно до вимог ст. 5 ч. 2 КК України цей закон не має зворотної сили, і за таких обставин вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання слід змінити зі зменшенням розміру штрафу, призначеного за ст. 286 ч. 1 КК України з трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень до п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень. Водночас апелянтом визнається, що застосування судом у перших двох абзацах резолютивної частини вироку після слів та знаків «(три тисячі)» слова «гривень» є опискою, та враховуючи прохальну частину даної апеляційної скарги, у цій частині вирок не оскаржується. Просить вирок суду змінити і ОСОБА_7 вважати засудженим: за ст. 286 ч. 1 КК України до штрафу у розмірі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. На підставі ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України та відповідно до ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_7 звільнити від покарання у виді шпрафу у розмірі п?ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік у зв?язку із закінченням строків давності. У решті вирок суду залишити без змін.

В апеляційній інстанції:

- захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали подану захисником апеляційну скаргу, просять вирок суду скасувати та закрити провадження у справі занедоведеністю його вини;

- прокурор та потерпілий ОСОБА_13 підтримали апеляційну скаргу прокурора та заперечив доводи апеляційної скарги захисника, крім неправильного призначення покарання за законом із суворішим покаранням.

З`ясувавши обставини справи, заслухавши й проаналізувавши доводи учасників апеляційного провадження та мотиви апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до часткового задоволення, а прокурора - до задоволення з таких підстав.

Вирок суду відповідно до ст. 370 КПК України та ст. 50, 65 ККУ має бути законним, обґрунтованим й вмотивованим, призначене покарання законним й справедливим. Оскаржений вирок частково не відповідає вказаним вимогам закону, тому підлягає зміні в частині неправильного призначення обвинуваченому покарання за законом в редакції із суворішим покаранням. При цьому його звільнення від призначеного покарання за строком давності є законним й обґрунтованим.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину за ст. 286 ч.1 ККУ грунтується на належно досліджених й правильно оцінених доказах, що не викликають сумніву в апеляційної інстанції.

Доводи прокурора та захисника про зміну вироку підлягають задоволенню, оскільки як встановлено, суд помилково призначив обвинуваченому за ст. 286 ч. 1 КК України покарання в редакції закону, санкція якого суворіша, ніж за редакцією, яку слід було застосовувати, а саме в редакції від 24.09.2008 року. Після призначення нового покарання, обвинуваченого слід звільнити від нього у зв`язку із закінченням строку давності, передбаченого ст. 49 ККУ. В цій частині до часткового задоволення підлягає апеляція захисника.

Всі доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 не спротовують вказаного висновку суду про доведеність його вини, які слід визнати способом захисту, направленного на звільнення його від відповідальності.

Насамперед слід зазаначити, що Цивільний Кодекс Украни передбачає цивільно-правову відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки (автомбіля) навіть при відсутності його вини у ДТП.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 підтверджується наведеними у вироку доказами. Зокрема, з показань самого обвинуваченого ОСОБА_7 слідує, що він допустив наїзд на потерпілого, який переходив дорогу.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 переконливо підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_9 , які слід визнати достовірними, про те, що він переходив дорогу по пішохідному переході, де на нього наїхав автомобіль під керуванням ОСОБА_7 . Свої показання він відтворив при проведенні слідчого експерименту. Обвинувачений дійсно відшкодував йому збитки завдані кримінальним правопорушенням, тому претензій до нього він не має.

Вказані показання потерпілого підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_10 , який був очевидцем автопригоди і які не викликають сумніву в апеляційного суду. Ці показання ним підтверджені при проведенні слідчого експерименту від 11.05.2017 (т.1, а.п. 144-146), які узгоджуються із вищенаведеними судом показаннями свідка ОСОБА_10 .

Показання вказаних осіб узгоджуються з наведеними у вироку показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Крім того, вина обвинуваченого доводиться наведеними у вироку письмовими доказами. Зокрема, його вина доводиться даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 22.12.2016 (т.1, а.к.п. 101-103), схемою до протоколу огляду місця події від 22.12.2016 (т.1, а.к.п. 104) та фототаблицями до нього (т.1, а.к.п. 105-109), даними, що містяться в протоколі додаткового огляду місця події від 11.05.2017 (т.1, а.к.п. 110-112) та схемою до нього (т.1,а.к.п. 113), даними протоколу огляду DVD-R диску (т.1, а.к.п. 115-116).

За даними судмедекспертиз потерпілий ОСОБА_9 внаслідок цього ДТП отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Висновком експерта транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз від 15.07.2019 № 19195/19771/19-52 підтверджено, що у даній дорожній ситуації водій ОСОБА_7 діяв всупереч вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України ( т.2, а.к.п.11).

Оцінивши вказані докази в сукупності, прийшов до обґрунтованого й вмотивованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у цьому провадженні.

Посилання апелянта на те, що суд не врахував окремі висновки інших експертиз, не дають підстав для скасування вироку, оскільки суд у вироку переконливо їх спростував з врахуванням показань потерпілого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_10 , які були очевидцями події і немає підстав вважати їх показання недостовірними. Висновки експерта за таких обставин у цій справі не можуть мати більшу міру достовірності, ніж показання цих осіб.

Правильною є правова позиція суду першої інстанції про те, що раптовість виходу потерпілого на дорогу спростована його показаннями. За таких обставин висновки експертизи в цій частині не можуть бути підставою для скасування вироку.

Посилання апелянта про недопустимість окремих доказів обгрунтотовано спростовані доводами суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд. Істотних процесуальних порушень при цьому не було.

Твердження апелянта про те, що суд не вирішив окремі клопотання про недопустимість окремих доказів в нарадчій кімнаті, не є істотним процесуальним порушенням, яке є підставою для скасування вироку, оскільки із змісту вироку вбачається, що вказані докази обґрунтовано визнані судом допустимими.

За наведених вище даних й обставин вирок суду підлягає зміні у зазначеній частині, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 слід задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, в решті вирок слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 задовольнити частково, апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок Рожнятівського районного суду від 10 липня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим:

за ст. 286 ч. 1 КК України ( в редакції від 24.09.2008 року) до штрафу у розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст. 49 ч. 1 п. 2 КК України та відповідно до ст. 74 ч. 5 КК України ОСОБА_7 звільнити від призначеного основного і додаткового покарання у зв?язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4