Справа № 453/1065/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/367/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження № 453/1065/22 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сукіль Болехівського району Івано-Франківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

за ч. 2 ст. 286 КК України,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді чотирьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки..

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком два роки та на підставі ст. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання з процесуальними витратами та речовими доказами.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_5 визнаний винним у тому, що він 04 липня 2022 року, приблизно о 19 годині 08 хвилин, керуючи екскаватором марки «SUNWARD» модель SWE90UB №SWE90UB00274 та рухаючись ним по вул. Наливайка поблизу буд. № 68 у с. Либохора Стрийського району Львівської області порушив вимоги Розділу 1 п.1.5, Розділу 2 п.п. 2.1 (а), 2.3 (б, д), 2.9 (в), Правил дорожнього руху, які виразились в тому, що він під час керування транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, під час здійснення транспортування бетонної конструкції, стрілою екскаватора зачепив лінію електромережі, яка розміщувалась над дорогою, що в подальшому призвело до падіння бетонної опори електромережі на пішохода ОСОБА_9 .

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 Правил дорожнього руху, потерпілий ОСОБА_9 отримав поєднану травму тіла, у складі: рани та садна на голові праворуч, крововиливів у правий скроневий м`яз і шлуночки головного мозку, синця та садна на правій бічній поверхні шиї з переходом на надпліччя, крововиливів у м`язи грудей праворуч та ліворуч, перелому грудини на рівні других ребер, переломів ребер праворуч (1-11) та ліворуч (1-9, 11), по кількох анатомічних лініях, перелому тіла сьомого шийного хребця, багато-уламкового перелому (розтрощення) правої лопатки, розривів правих легені, наднирника і правої частки печінки, крововиливів у тканину легень і капсулу правої нирки, ускладнена внутрішньою крововтратою і набряком головного мозку, що призвело до стиснення життєво важливих центрів, зупинки дихання, кровообігу та смерті.

На вирок суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду щодо ОСОБА_5 змінити в частині позбавлення його права керувати транспортними засобами та не позбавляти ОСОБА_5 такого права.

В обґрунтування апеляційних вимог, захисник зазначає, що ОСОБА_5 не є суспільно небезпечною особою, оскільки вчинив злочин з необережності, раніше не судимий, щиро розкаявся у скоєному, повністю визнав вину та активно сприяв розкриттю злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, примирився з потерпілою, повністю відшкодував завдану їм шкоду, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, робота пов`язана з керуванням транспортними засобами є єдиним засобом отримання ним доходу, а тому позбавлення його права керування транспортними засобами зупинить його трудову діяльність.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судове засідання не прибув. Захисник ОСОБА_8 повідомив, що ОСОБА_5 проходить службу у лавах ЗСУ та, що у телефонному режимі погодив з ОСОБА_5 позицію щодо слухання справи за відсутності обвинуваченого. Додатково зазначив, що обвинувачений підтримує доводи апеляційної скарги у повному обсязі, просить такі задовольнити.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_8 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_7 , який вважає вирок законним та обґрунтованим та підстав для його зміни не вбачає, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, а також призначене судом основне покарання у виді 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини справи ніким не оспорювалися і докази щодо них на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке характеризується необережною формою вини, особу винного, який вину у вчиненому визнав повністю, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, раніше не судимий, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі цього, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі та про можливість виправлення ОСОБА_5 без відбування покарання на підставі ст. 75 КК України.

З таким висновком погоджується колегія суддів та вважає, що таке покарання відповідає загальним засадам призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, буде необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження нових злочинів.

Що стосується доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованого призначення ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, то колегія суддів з ними не погоджується.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а і характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, а також обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку при призначенні покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК (2341-14) необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 286 КК України, законодавцем віднесено до злочинів проти безпеки руху.

Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі (рішення ЄСПЛ у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» («O'Halloran and Francis v. the United Kingdom») від 29 червня 2007 року).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на допущені обвинуваченим численні грубі порушення «Правил дорожнього руху», що спричинило смерть людини.

На думку апеляційного суду, зазначеним обставинам у їх сукупності місцевий суд дав належну правову оцінку, передусім з точки зору суспільної небезпеки винної особи та характеру вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому слід звернути увагу на те, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування такої обставини потребує лише більш виваженого та обережного підходу при обранні заходу примусу, виходячи із загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Таким чином, у цьому конкретному випадку, покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами не сприятиме досягненню його мети, яка також полягає у запобіганні вчинення обвинуваченим нових правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що призначене обвинуваченому ОСОБА_5 покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, як про це зазначає у своїй апеляційній скарзі захисник, немає.

Обставини, на які покликається апелянт у своїй апеляційній скарзі, були у повній мірі враховані судом першої інстанції під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Апеляційна скарга не містять правових підстав для зміни чи скасування вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

З огляду на викладене колегія суддів визнає апеляційну скаргу необґрунтованою. Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 09 березня 2023 року щодо ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

с у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4