В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" жовтня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі судді ОСОБА_1 одноособово розглянувши у порядку спрощеного провадження, відповідно до ст. 381, 382 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 вересня 2023 року за № 0001400 за обвинуваченням

ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Києві, громадянин України, із середньою освітою, не одружений, офіційно не працюючий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу (далі - КК) України, шляхом вивчення його (обвинувального акту) та доданих до нього матеріалів,

у с т а н о в и в :

Суть питання, що вирішується судом

З обвинувального акта, складеного 28 вересня 2023 року дізнавачем ВД Дніпровського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_3 та затвердженого того ж дня прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , слідує, що ОСОБА_2 обвинувачується у незаконному заволодіння будь-яким способом паспортом, підробленні офіційного документа, який видається чи посвідчується особою, яка уповноважена на виконання функцій держави, використанні завідомо підробленого документа.

Процедура

Досудове розслідування кримінального провадження здійснено згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими КПК України, з урахуванням положень Глава 25. Особливості досудового розслідування кримінальних проступків того ж Кодексу та за його наслідками, на підставі отриманих від дізнавача, у порядку ст. 301 КПК, матеріалів, прокурор встановивши, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, прийняв рішення, відповідно до ч. 5 указаної статті наведеного Кодексу та вимог ст. 302 КПК, про звернення до суду з обвинувальним актом, в якому зазначив клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, та котре було задоволено ухвалою суду.

Отже, судом визначено (1) розгляд обвинувального акту здійснювати без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, а (2) спрощене провадження щодо кримінального проступку здійснювати згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими КПК, з урахуванням положень § 1. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків Глава 30. Особливі порядки провадження в суді першої інстанції того ж Кодексу.

Мотиви суду

Відповідно, Суд розглянув цей обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин, відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України, установивши таке.

Із долучених до обвинувального акту матеріалів слідує, що обвинувачений був представлений захисником, беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності, йому відомі наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України.

Як наслідок, обставини щодо учинення кримінального проступку установлені органом досудового розслідування сприймаються судом, як дійсні.

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

Тим самим, є установленими (дійсними) обставини відображені в обвинувальному акті, які не оспорюються учасниками судового провадження, а саме те, що ОСОБА_2 , приблизно 10 липня 2023 року, більш точний час дізнанням не встановлено, у невстановлений дізнанням час доби перебував поблизу адреси свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , де на землі біля сміттєвих баків виявив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 09.10.1997.

В цей час, у ОСОБА_2 виник умисел на незаконне заволодіння паспортом громадянина України з метою його використання, при цьому не маючи наміру подальшого його повернення до уповноважених органів, реалізовуючи свій протиправний умисел на заволодіння чужим паспортом громадянина України, з метою його подальшого використання, у власних цілях, з порушенням законного порядку, установленого постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон», підняв з землі та почав зберігати при собі з метою подальшого незаконного використання паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 09.10.1997 р.

В подальшому, ОСОБА_2 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, перебуваючи за адресою проживання, а саме: АДРЕСА_2 , у невстановлений дізнанням час, з метою незаконного використання паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 09.10.1997 р., усвідомлюючи, що вказаний документ посвідчує особу власника та є підтвердженням громадянства України, а також, достовірно знаючи про порядок оформлення та видачі паспорта громадянина України, таким чином завідомо посягаючи на встановлений державою порядок видачі паспортів громадянина України, водночас розуміючи, що він не має можливості використати раніше отриманий паспорт із-за різниці в ототожнюючих особу фотокартках, ОСОБА_2 , використовуючи одну фотокартку для документів зі своїм зображенням, від`єднав існуючі в паспорті фотознімки на першій сторінці із зображенням власника паспорту, на місце яких на першій сторінці паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 09.10.1997 р., особисто вклеїв належні йому фотознімки, тим самим вчинив підроблення офіційного документу, який видається установою, що має право видавати та посвідчувати такі документи.

Відповідно до висновку експерта від 25.09.2023 № СЕ-19/111-23/50888-ДД:

Наданий на дослідження бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_2 , виданий на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

2. Запитання: «Якщо ні, то яким способом воно виготовлене?» не вирішувалось у зв?язку з тим, що бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

3. Ознак внесення змін в первинний зміст бланка паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом підчистки, дописки, додрукування, травлення, виправлення, не виявлено.

У бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виланого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки.

4. Ознак внесення змін в первинний зміст бланка паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом підчистки, дописки, додрукування, травлення, вправлення, не виявлено.

У бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки.

Крім того, ОСОБА_2 , приблизно о 17 годині 00 хвилин 20.09.2023 року, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Вифлеємська, 18, був зупинений працівниками поліції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві з метою перевірки документів на підставі Закону України "Про Національну поліцію" та в ході спілкування, на законну вимогу працівників поліції, останні попросили ОСОБА_2 пред`явити документи, які посвідчують особу.

В цей час у ОСОБА_2 виник умисел, направлений на використання завідомо підроблених документів. Діючи з метою реалізації свого умислу на використання завідомо підробленого документа - паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 09.10.1997 р., на законну вимогу працівників поліції Дніпровського УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_2 пред`явив паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУ ГУ МВС в місті Києві від 09.10.1997 р., достеменно знаючи, що даний документ підроблений, а саме: вклеєне фото всупереч законному порядку.

Відповідно до висновку експерта від 25.09.2023 № СЕ-19/111-23/50888-ДД:

Наданий на дослідження бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_2 , виданий на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

2. Запитання: «Якщо ні, то яким способом воно виготовлене?» не вирішувалось у зв?язку з тим, що бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданий на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

3. Ознак внесення змін в первинний зміст бланка паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом підчистки, дописки, додрукування, травлення, виправлення, не виявлено.

У бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виланого на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки.

4. Ознак внесення змін в первинний зміст бланка паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом підчистки, дописки, додрукування, травлення, вправлення, не виявлено.

У бланк паспорта громадянина України серії та номеру НОМЕР_1 , виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вносились зміни шляхом переклеювання фотокартки.

Кваліфікація дій

Таким чином, з`ясовано, що ОСОБА_2 своїми умисними діями вчинив

? незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом;

? пособництво по виготовленню підробленого офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України;

? використання завідомо підробленого документа, а саме кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

При цьому, Суд, здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу кримінального проступку, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, уважає таку кваліфікацію дій обвинуваченого дійсною та вірною.

Позаяк, відповідно до примітки ст. 358 КК під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Мотиви призначення покарання

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує

(1) ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання;

(2) те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами;

(3) юридична відповідальність особи, за ч. 2 ст. 61 Конституції України, має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, Суд визнає щире каяття, яке полягає в т.ч. у визнанні обставин регламентованих ст. 91 КПК щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. час, місце, спосіб учинення, та в розрізі того, що, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», постанову ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к), що власне є дійсним в цій ситуації та витікає в т.ч. з заяви про визнання своєї винуватості.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченому відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на, що Суд в цій справі ураховуючи дані про особу обвинуваченого (наведені у вступній частині вироку), ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у виді штрафу із визначенням остаточного покарання у порядку ст. 70 КК, оскільки Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання, в цій ситуації, в ключі характеристик особи, вчинюваного злочину, поведінки до та після, Суд сприймає, як діяння, яке б указувало на не можливість досягнення мети регламентованої ст. 50, 65 КК.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання щодо речових доказів Суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 302, 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, Суд

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінальних проступків передбачених ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України та призначити покарання:

? за ч. 3 ст. 357 КК України - у виді штрафу у розмірі 40 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень в доход держави;

? за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в доход держави;

? за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень в доход держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу у розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи у розмірі 1 912, 00 грн.

Речові докази: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 на імя ОСОБА_5 , виданий Дніпровським РУГУ МВС в місті Києві 09 жовтня 1997 року - знищити; оптичний носій інформації диск - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку, з урахуванням того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст. 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

С у д д я ОСОБА_1