Справа № 639/6451/23
Провадження № 1-кп/639/178/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2024 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.09.2023 за №0002059, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тернове Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, раніше не судимого, військовослужбовець за призовом під час мобілізації, на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, в порушення ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, та за відсутності законних підстав, в умовах воєнного стану, без поважних причин та відповідного дозволу командирів, 20.05.2023 після проходження військово-лікарської комісії у військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_1 не з`явився до розташування підрозділу, а саме до ППД «Казіно» у м. Харкові, яке знаходилось у Новобаварському районі м. Харкова, та перебував за межами місця служби, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової службидо 24.10.2023 - до моменту затримання правоохоронними органами.

Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначала про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, зібраними матеріалами справи та необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, визнав частково. Повідомив, що 17.03.2023 під час виконання бойового завдання був поранений і внаслідок чого госпіталізований до лікарні у смт. Олександрівка, Донецької області. Після цього він повернувся до розташування його підрозділу, однак стан його здоров`я погіршувався. Про погіршення стану здоров`я він повідомляв командиру роти ОСОБА_8 , однак той, на думку ОСОБА_7 , не своєчасно та неналежним чином реагував на його звернення, у зв`язку із чим між ними склались неприязні відносини. ОСОБА_7 їздив до Слав`янської ЛОР лікарні й після цього він написав рапорт на направлення його на військово-лікарняну комісію (далі- ВЛК) і через деякий час його разом із ще одним військовослужбовцем відвезли до місця проходження цієї ВЛК. ОСОБА_7 пройшов ВЛК і за її результатами був направлений до 30-ї лікарні м. Харкова, про що він повідомив командира роти та ротного медика. ОСОБА_7 не сподобалось, як командир роти ОСОБА_8 відреагував на його направлення на подальше лікування, під час телефонної розмови вони посварились, через що ОСОБА_7 «сильно психанув» і замість того, щоб поїхати за направленням на лікування, поїхав додому. 24.10.2023 за місцем його поживання він був затриманий працівниками ДБР. ОСОБА_7 погоджується та розуміє, що він не мав законних підстав бути відсутнім на військовій службі у період з 20.05.2023 по 24.10.2023. Протягом цього часу ОСОБА_7 до лікарів не звертався і не вживав заходів для зв`язку із його командуванням та повідомлення щодо місця його перебування, причин відсутності за місцем проходження військової служби. У вчиненому розкаюється, бажає й надалі проходити військову службу, однак не під командуванням ОСОБА_8 .

Не зважаючи на часткове визнання обвинуваченим ОСОБА_7 його вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, винуватість ОСОБА_7 доводиться дослідженими у судовому засіданні наступними доказами:

- наданими у судовому засіданні показами самого обвинуваченого ОСОБА_7 , зокрема про те, що після проходження ВЛК замість того, щоб поїхати за направленням на лікування, він поїхав додому, де перебував у період з 20.05.2023 по 24.10.2023, коли був затриманий правоохоронними органами;

- наданими у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_8 , який повідомив, що з березня 2023 року він займав посаду командира взводу і солдат ОСОБА_7 перебував у його підпорядкуванні. ОСОБА_7 у квітні-травні був направлений на ВЛК і після її проходження до підрозділу не повернувся. Йому було відомо, що у ОСОБА_7 народилась дитина, у зв`язку із чим той неодноразово просився з`їздити додому і ОСОБА_8 надавав йому такі дозволи. ОСОБА_7 завжди був на телефонному зв`язку і повідомляв про місце свого перебування, однак після проходження ним ВЛК зв`язок пропав. Заступник командира роти з психологічного забезпечення намагався зв`язатися з ОСОБА_7 та його дружиною, однак їх телефони були відключені. Після цього ОСОБА_8 подав відомості на ОСОБА_7 як такого, що самовільно залишив частину.

На запитання прокурора свідок ОСОБА_8 повідомив, що за період відсутності ОСОБА_7 з 20.05.2023 по 24.10.2023 той не повідомляв ОСОБА_8 особисто або через інших осіб щодо місця його перебування та причини відсутності. Дозволи на відсутність ОСОБА_7 у цей період ОСОБА_8 не давав. Положення про адміністративну та кримінальну відповідальність за своєчасне нез`явлення до військової служби та самовільне залишення військової частини ОСОБА_7 , як й іншим військовослужбовцям, роз`яснювались.

На запитання обвинуваченого ОСОБА_7 про причини несвоєчасного направлення його на лікування свідок ОСОБА_8 повідомив, що у березні ОСОБА_7 отримав поранення - контузію, після чого ОСОБА_7 одразу оперативно був направлений на лікування до лікарні у смт. Олександрівка, Донецької області. Коли ОСОБА_7 повернуся з лікування та через деякий час повідомив про погіршення стану його здоров`я, то його було направлено до Слав`янської ЛОР лікарні, яка надала рекомендацію направити ОСОБА_7 на ВЛК і він був направлений на ВЛК. Якби ОСОБА_8 не реагував на звернення ОСОБА_7 щодо його стану здоров`я, то ОСОБА_7 і не направлявся б до всіх цих медичних закладів. Отже посилання ОСОБА_7 стосовно несвоєчасного та неналежним чином реагування на його звернення щодо стану здоров`я ОСОБА_8 вважає безпідставними;

- наданими у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_9 , яка повідомила, що вона разом із ОСОБА_7 проходили військову службу в другій стрілецькій роті військової частини НОМЕР_1 , у підпорядкуванні один з одним не перебували. Вона була на посаді діловода роти і всі документи проходили через неї. Їй відомо, що ОСОБА_7 у травні 2023 року було надано направлення на проходження ВЛК, а ВЛК надала ОСОБА_7 направлення на стаціонарне лікування, однак до лікарні ОСОБА_7 не поїхав і перестав виходити на зв`язок. Вона особисто намагалась додзвонитись ОСОБА_7 , однак він на дзвінки не відповідав, про місце свого перебування не повідомляв.

Положення про адміністративну та кримінальну відповідальність за своєчасне нез`явлення до військової служби та самовільне залишення військової частини ОСОБА_7 , як й іншим військовослужбовцям, регулярно роз`яснювались, про що здійснюються записи у відповідному журналі;

- наданими у судовому засіданні показами свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що перебував на посаді заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення у підрозділі, де проходив військову службу ОСОБА_7 . У травні 2023 року ОСОБА_7 був направлений на проходження ВЛК і постійно був з ним на зв`язку, однак з 19.05.2023 ОСОБА_7 перестав виходити на зв`язок. Йому було відомо, що ВЛК ОСОБА_7 направлено на стаціонарне лікування до 30-ї лікарні м. Харкова, однак зв`язку із ним не було. Тоді ОСОБА_10 зателефонував його дружині, на що та сказала, що їй нічого не відомо і щоб він все з`ясовував безпосередньо у ОСОБА_7 . Про зникнення ОСОБА_7 він повідомив командира та головного медика батальйону, який направив запит на 30-ту лікарню та отримали відповідь, що його там нема. Положення про адміністративну та кримінальну відповідальність за своєчасне нез`явлення до військової служби та самовільне залишення військової частини ОСОБА_7 , як й іншим військовослужбовцям, роз`яснювались, про що підписуються відповідні відомості. З моменту зникнення ОСОБА_7 до моменту його затримання правоохоронними органами ОСОБА_7 з ним на зв`язок не виходив, про місце його перебування не повідомляв;

- даними рапорту командира другої стрілецької роти командиру військової частини НОМЕР_1 від 19.05.2023 про те, що станом на 19.05.2023 стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 у період з 08.05.2023 по 18.05.2023 проходив військово лікувальну комісію, яка направила його на стаціонарне лікування в 30 лікарня м. Харкова. Місце знаходження солдата ОСОБА_7 не відоме, не виходить на зв`язок з 08 години 19.05.2023, його зброя та БК знаходяться в місці розташування підрозділу;

- даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 216 від 19.05.2023 про призначення службового розслідування відносно стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_7 ;

- даними доповіді командира військової частини НОМЕР_1 № 2029 від 19.05.2023 командиру військової частини НОМЕР_3 , начальнику ІНФОРМАЦІЯ_2 , Територіальне управління Державного бюро розслідувань, Спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил по факту самовільного залишення частини військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 ;

- даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 61 від 01.03.2023, відповідно до якого солдата ОСОБА_7 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 23.02.2023 №20-РС на посаду стрільця 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, вважати таким, що 01.03.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою;

- даними направлення №1819 від 08.05.2023 командира військової частини НОМЕР_1 командиру військової частини НОМЕР_2 на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою подальшого лікування солдата ОСОБА_7 1995 р.н.;

- даними відповіді командира військової частини НОМЕР_2 №553/4669 від 24.10.2023 та долученої до нього копії довідки ВЛК №4236 від 19.05.2023, відповідно до яких військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 19.05.2023 пройшов військово-лікарську комісію у військовій частині НОМЕР_2 . Постанова ВЛК: Придатний до військової служби;

- даним відповіді № 104/519 від 13.06.2023 заступника командира військової частини НОМЕР_2 з медичної частини командиру військової частини НОМЕР_1 на запит №1687/77 від 09.06.2023, відповідно до якого військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 1995 р.н., з 12.05.2023 по теперішній час перебуває на стаціонарному лікуванні у КНП МКБЛ №30 м. Харків з діагнозом; баротравма вуха;

- даним відповіді № 213 від 20.06.2023 директора КНП «Міська клінічна лікарня №30» ХМР командиру військової частини НОМЕР_1 на запит №2464 від 18.06.2023, відповідно до якого солдат ОСОБА_7 , 1995 р.н., з 01.05.2012 по 17.06.2023 на стаціонарному лікуванні у КНП «Міська клінічна лікарня №30» ХМР не перебував. 12.05.2023 звертався до консультативно-діагностичного центру КНП «Міська клінічна лікарня №30» ХМР;

- даними медичного характеристики з військової частини НОМЕР_1 № 2454 від 16.06.2023 на солдата ОСОБА_7 , відповідно до якої за час проходження військової служби не звертався за медичною допомогою до медичного пункту батальйону. З 17.03.2023 по 29.03.2023 проходив стаціонарне лікування в ІНФОРМАЦІЯ_3 з діагнозом: вибухова травма, акубаротравма;

- даними довідки начальника штабу військової частини НОМЕР_1 №556 від 17.06.2023 про те, що солдат ОСОБА_7 дійсно проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 01.03.2023;

- даними акту службового розслідування № 2290 від 25.06.2023 за фактом самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 в умовах воєнного стану стрільцем 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдатом ОСОБА_7 , яким встановлено, що військовослужбовець стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину, а саме в умовах воєнного стану не з`явився на службу без поважних причин з лікувального закладу, чим вчинив дії, що містять ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- даними витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 359 від 26.06.2023 про результати службового розслідування за якими вважати встановленим, що військовослужбовець стрілець 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину, а саме в умовах воєнного стану не з`явився на службу без поважних причин з лікувального закладу, чим вчинив дії, що містять ознаки військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; матеріали даного службового розслідування передано до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава;

- даними протоколу старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава затримання ОСОБА_7 від 24.10.2023, відповідно до якого ОСОБА_7 затримано 24.10.2023 о 15 год 45 хв.

Таким чином, оцінюючи здобуті у справі та безпосередньо досліджені в судовому засіданні вищеперелічені докази, які узгоджуються між собою, суд визнає їх належними та допустимими для правової оцінки дій обвинуваченого ОСОБА_7 та визнання його винуватості.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 в обсязі пред`явленого обвинувачення, є доведеною.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, одружений, раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання.

Обставини, які відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Суд не може визнати обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України - щире каяття, оскільки під поняттям «щире каяття» як пом`якшуючої обставини розуміють обставину, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила злочин і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого злочину, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше злочинів. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності. При цьому, щире каяття не є тотожним поняттям до визнання вини (визнання особою факту вчинення нею злочинів).

Між тим, показання ОСОБА_7 під час судового розгляду свідчать про те, що він не визнає всіх встановлених судом фактичних обставин справи, тобто визнання вини є частковим, за таких обставин є формальною вказівка обвинуваченого на визнання своєї вини. Зазначене явно не свідчить про щире каяття обвинуваченого, а вказує лише на його намагання таким чином пом`якшити своє покарання.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить з положень ст. ст. 50, 65 КК України, а саме принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, його наслідки, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.

Враховуючи конкретні обставини справи, характер та ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення (вчинив військове кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином), а також те, що злочинні дії ОСОБА_7 були припинені не з його волі, а працівниками правоохоронних органів,особу винного, який раніше не судимий, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, суд приходить до переконання щодо необхідності призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України та відсутність правових підстав для застосування положень статей 69 та 75 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, є необхідним та достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_7 , попередження скоєння нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_7 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно залишити без змін раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392 - 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Строк покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дати набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тримання під вартою з 24.10.2023 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1