ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в ЄРДР № 0002540 від 05.07.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.10.2023 року, постановлену в порядку ст. 331 КПК України, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, офіційно працевлаштованого, раніше неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України, -

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.10.2023 року задоволено клопотання прокурора Глибоцького відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном на 60 (шістдесят) днів, а саме до 24 грудня 2023 року.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу, якою змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт по місцю реєстрації проживання підозрюваного із покладенням на нього відповідних процесуальних обов`язків.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є лише припущенням прокурора, які жодним чином не підтверджені.

Також вважає, що тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , не може бути покладена в основу обґрунтування наявності підстав для тримання його під вартою.

ЄУНСС: 715/2442/23 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_8

НП: 11-кп/822/438/23 Суддя-доповідач: ОСОБА_1

На думку апелянта, запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з врахуванням того, що останній має постійне, зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки по місцю проживання, наявність на утримані двох малолітніх дітей, наявність вагітної дружини ОСОБА_9 з явним ускладненням здоров`я.

Зазначає, що прокурор в клопотанні не зазначив суть обґрунтованості підозри, а суд не надав вказаному оцінки.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг та заперечень не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Враховуючи, що сторони кримінального провадження не заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю, то розгляд апеляційної скарги здійснюється без них.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються, зокрема, під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Приписами ст. 331 KПК України встановлено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Із наданих матеріалів справи слідує, що в провадженні Глибоцького районного суду Чернівецької області перебуває кримінальне провадження, внесене в ЄРДР № 0002540 від 05.07.2023 року за обвинуваченням, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою ОСОБА_5 та продовжено строк його тримання під вартою на період судового розгляду справи, але не більше ніж на шістдесят днів, тобто до 24 грудня 2023 р., без визначення розміру застави.

З такою ухвалою погоджується і колегія суддів, оскільки суддею під час розгляду клопотання прокурора були в повній мірі досліджені обставини з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, перевірено наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися та продовжують існувати і вони виправдовують тримання під вартою останнього, зважаючи на те, що судовий розгляд ще триває.

Так, на даний час виникла необхідність у продовженні строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , оскільки наявні підстави про те, що ризики не зменшилися.

Зокрема, обґрунтованим та доведеним, на думку судової колегії є посилання суду в рішенні та прокурором у клопотанні на те, що ризики, заявлені під час продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовжують існувати та не зменшились і свідчать про те, що останній може переховуватися від суду (враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушення, санкція одного з яких, передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі до десяти років з конфіскацією майна. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»); незаконно впливати на потерпілих, свідків з метою зміни їхніх показів чи відмови від надання показань (на даний час всі свідки та потерпілі в судовому засіданні не допитані, а оскільки покази їх досліджуються судом безпосередньо існує ризик впливу зі сторони обвинуваченого); вчинити інше кримінальне правопорушення (оскільки обвинувачений має непогашену судимість за вчинення іншого злочину, а також те, що раніше останній неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень різних ступенів тяжкості, що свідчить про його антисоціальну спрямованість та стійке не бажання стати на шлях виправлення).

Твердження сторони захисту про те, що висновки суду першої інстанції, які викладені судом у рішенні, не відповідають обставинам справи і що наведенні прокурором у клопотанні ризики є надуманими, не беруться судом до уваги, оскільки спростовуються вищенаведеним і наданими матеріалами провадження.

При цьому судова колегія звертає увагу на те, що ризиком, у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Тобто, доведеність ризиків не передбачає фактичне вчинення конкретних дій особою, спрямованих на створення перешкод у кримінальному провадженні, оскільки оцінці підлягає наявність вірогідності вчинення таких дій.

Щодо доводів захисника про необґрунтованість обвинувачення та відсутність доказів винуватості його підзахисного, то вони є безпідставними, оскільки ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Наявність тих обставин, що ОСОБА_5 , має постійне, зареєстроване місце проживання, міцні соціальні зв`язки по місцю проживання, наявність на утримані двох малолітніх дітей, наявність вагітної дружини ОСОБА_9 з явним ускладненням здоров`я, хоча і мають місце, однак не є визначальними і безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Окрім того, на думку колегії суддів, ці обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Отже, висновок районного суду про виправданість подальшого тримання ОСОБА_5 під вартою є обґрунтованим, а посилання сторони захисту, що суд при прийнятті рішення не в повній мірі урахував всі дані про особу обвинуваченого, передбачені ст. 178 КПК України, таких висновків районного суду не спростовують.

Тому, доводи захисника про необхідність змінити обвинуваченому запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, слід залишити поза увагою.

Також районний суд, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, обґрунтовано не визначив обвинуваченому, як альтернативну міру запобіжного заходу, заставу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

В ході судового розгляду справи не встановлено обставин, які б вказували, що ОСОБА_5 став менш суспільно-небезпечним і застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу забезпечить його правильну процесуальну поведінку під час розгляду даного кримінального провадження та буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, за наслідками апеляційного розгляду, суд не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому, як про це просив захисник.

Жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст.ст. 183, 199, 404, 407, 418, 419, 422-1, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , залишити без задоволення, а ухвалу Глибоцького районного суду Чернівецької області від 26.10.2023 року щодо продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 3 ст. 286-1 КК України - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя доповідач: Судді

____________ _______________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3