УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора Садигова розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 171011 000 000 01,

ВСТАНОВИВ :

До слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 171011 000 000 01, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі №761/34478/17, в рамках кримінального провадження № 420 171011 000 000 01.

Клопотання обґрунтовано тим, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у справі №761/34478/17, в рамках кримінального провадження № 420 171011 000 000 01 було накладено арешт в тому числі на нежитлове приміщення загальною площею 19,52 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 .

На переконання заявника, оскільки він не є учасником кримінального провадження, однак його права порушуються, у даному кримінальному провадженні про підозру нікому не оголошено, при цьому такий захід забезпечення кримінального провадження діє вже тривалий час, що позбавляє можливості власника мирно володіти та розпоряджатися своїм майном, а тому станом на теперішній час відпала необхідність у застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження.

Представник заявника - адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив його задовольнити та скасувати арешт майна.

Прокурор заперечував з приводу задоволення клопотання і скасування арешту майна, зазначивши, що на час розгляду клопотання про скасування арешту майна досудове розслідування у кримінальному провадженні № 420 171 011 000 000 01 від 04.01.2017 триває, а потреба у заході забезпечення кримінального провадження на даний час не відпала.

В судовому засіданні встановлено, що прокурорами Шевченківської окружної прокуратури м. Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 420 171 011 000 000 01 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва 02.10.2017 було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №10 ОСОБА_6 та накладено арешт в тому числі на нежитлове приміщення загальною площею 19,52 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 .

Так, порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Разом з тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключно прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, у відповідності до ч.2, ч.3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 31) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З тексту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 вбачається, що арешт на майно, було накладено з метою забезпечення збереження речових доказів, забезпечення заявлених потерпілими в подальшому цивільних позовів, додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, а також запобігання ризикам у вигляді подальшого відчуження майна третіми особами з метою знищення слідів вчинення кримінального правопорушення. Слідчий суддя виходив з того, що на час розгляду клопотання про арешт майна потреби органу досудового розслідування виправдовували таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а сукупність отриманих судом даних, відповідно до ст.170 КПК України, була достатньою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні №420 171 011 000 000 01 від 04.01.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.190 КК України наразі триває. При цьому, в судовому засіданні прокурором було обґрунтовано необхідність в подальшому продовженні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, оскільки мета накладення арешту у кримінальному провадженні, на даний час не досягнута, оскільки продовжують існувати ризики передачі та відчуження майна.

Крім того, як вбачається з матеріалів доданих до клопотання, доводи клопотання не містять належного обґрунтування та доказів того, що на даній стадії розслідування вищезазначений захід забезпечення втратив свою актуальність та які б спростували висновки, викладені в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017, що дає слідчому судді підстави дійти висновку що необхідність накладення арешту на зазначене в клопотанні майно на теперішній час не відпала, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, у задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 372, 392 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 420 171011 000 000 01, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 02.10.2017 у кримінальному - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: