Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/6321/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувальний акт в кримінальному провадженні, внесеного 21.08.2023р. до ЄРДР за №0000559 по обвинуваченню-

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, не одружений, не працює, раніше судимий, ухвалою слідчого судді Виноградівського районного суду 13.09.2023р. обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, ухвалою суду від 06.11.2023р. запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого продовжено до 05.01.2023р. включно,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.186 ч.4 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим вироком Виноградівського районного суду від 11.03.2022р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі, та відносно якого 18.01.2023 та 13.07.2023р. до Виноградівського районного суду було скеровано обвинувальні акти по кримінальних провадженнях №0000002 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та №0000378 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України, на шлях виправлення не став, а повторно скоїв кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, 20 серпня 2023 року близько 14.40 години він, діючи умисно, повторно, з метою відкритого заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій їх караність та настання суспільно небезпечних наслідків знаходячись на території КИП «Виноградівської PJI», що по вул. Лікарняна, 13 в м. Виноградів, Закарпатської області діючи єдиним умислом на відкрите викрадення чужого майна реалізуючи свій злочинний намір до кінця відкрито, в присутності ОСОБА_6 , викрав велосипед типу монтенбайк марки «BOSS», сірого кольору вартістю 4200 гривень, що підтверджується висновком експерта від 30.08.2023 року, чим самим заподіяв потерпілій ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 4200 гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Такі висновки суду відповідно до вимог ч.3 ст.370 КПК України грунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджені доказами, безпосередньо сприйнятими, дослідженими, оціненими судом згідно зі статтею 94 КПК України.

Так, будучи допитаним, у порядку ст.351 КПК, обвинувачений свою вину у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення визнав повністю, надав покази, в яких підтвердив обставини вчинення, викладені в обвинувальному висновку, зокрема в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому. Зокрема, він пояснив, що він дійсно 20.08.2023р. близько 14.40 години, знаходячись на території «Виноградівської PJI» по вул.Лікарняна-13 в м.Виноградів, в присутності ОСОБА_6 , заволодів велосипедом марки «BOSS», у вчиненому щиро розкаявся, обіцяв, що у подальшому протиправні дії вчиняти не буде. Останній також виразив готовність понести покарання за вчинене у межах своєї вини.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень обвинувачений просив визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин його вчинення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Потерпіла ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явилася, проте подала до суду повторну письмову заяву про розгляд даної кримінальної справи у її відсутності, одночасно вказала, що претензій до обвинуваченого не має, та просить суд винести вирок згідно чинного законодавства.

Учасники судового розгляду на участі потерпілої не наполягали, тому розгляд справи проведено у її відсутності.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В цьому випадку, покази обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції, наслідків в частині позбавлення права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вирішив, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 мали місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану, обвинувачений винний у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за скоєне ним кримінальне правопорушення.

Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає його щире каяття; обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Відповідно до ч.2 ст.61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (постанова Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

В цій ситуації, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому є його щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п.1 ч.2 ст.91 КПК щодо подій кримінальних правопорушень у т.ч. час, місце, спосіб учинення.

Адже, щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (п.3 Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова ВС від 22 березня 2018 року в справі № 759/7784/15-к).

Обвинувачений в судовому засіданні висловив щирий жаль з приводу учинених дій та осуд своєї поведінки.

Суд також враховує відсутність претензій матеріального характеру в частині збитку від грабежу у потерпілої особи, ураховуючи її позицію з цього питання, викладену в заяві від 20.10.2023р., що указує на можливість урахування обставини визначеної п. 2 ч. 1 ст. 66 КК

Отже, обираючи покарання обвинуваченому, суд виходить з того, що у відповідності до вимог ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так іншими особами.

Так, згідно ст.65 КК особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Між тим, санкцією ч.4 ст.186 КК передбачено, що грабіж, вчинений у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану, карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Отже, при визначенні обвинуваченому виду та розміру покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК врахував характер та ступінь тяжкості скоєного даного злочину, те, що вчинений злочин, відповідно до ст.12 КК, є тяжким злочином, враховує обставини вчиненого злочину (форму вини, корисливий мотив, стадію вчинення, кількість епізодів), характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який, зокрема, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-фтизіатра та лікаря-психіатра не перебуває /а.п.41/; за місцем проживання характеризується негативно.

Так, відповідно до Характеристики, наданою міським головою м.Виноградів за №02-27/3553 від 30.08.2023р. /а.п.39/ Р. ОСОБА_8 є особою, яка зловживає спиртними напоями, схильний до правопорушень і неодноразово перебував в місцях позбавлення волі; обвинувачений ніде не працює, а відтак, суспільно-корисною працею не займається; він раніше неодноразово судимий за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин проти власності, у зв`язку з чим неодноразово перебував в місцях позбавлення волі /а.п.42-60/ .

Так, останій раз ОСОБА_5 був судимий вироком Виноградівського районного суду від 11.03.2022р. за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі, та відносно якого 18.01.2023р. та 13.07.2023р. до Виноградівського районного суду було скеровано обвинувальні акти по кримінальних провадженнях №0000002 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та №0000378 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.3 ст.357 КК України /а.п.42-60/, що свідчить про його стійке небажання стати на шлях виправлення.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства і йому слід призначити мінімальне покарання в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії, у виді позбавлення волі строком на 7 років, оскільки відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час, як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (постанова Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі №161/7253/18), що власне і має місце, в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, призначення саме такого покарання буде відповідати загальним вимогам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, щодо необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.

Майно, на яке накладено арешт відсутнє.

Питання про речові докази та документи слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Цивільний позов потерпілою не заявлений.

З урахуванням обраної міри покарання до набрання вироком законної сили до обвинуваченого залишити раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.91,94,370,374,615 ч.15 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з часу взяття його під варту, тобто з 13.09.2023р. відповідно до ухвали слідчого судді Виноградівського районного суду від 13.09.2023р., зарахувавши в цей термін час його перебування під вартою.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Документи зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Речові докази справі: велосипед марки «ВОSS», переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 (а.п.19-20) - залишити їй як законному володільцю.

На вирок може бути подана апеляція до Апеляційного суду Закарпатської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, через Виноградівський районний суд Закарпатської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку прокурору, засудженому та потерпілому підлягає врученню негайно після проголошення.

Роз`яснити обвинуваченому право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

ГоловуючийОСОБА_1