Справа № 463/2039/23 Провадження № 1-кс/450/78/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Порошково, Перечинського р-ну, Закарпатської обл., українцю, громадянину України, зареєстрованому за адресою АДРЕСА_1 , проживаючому за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимому, в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 27.01.2023 року за ч. 2 ст. 121 КК України,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебувають на розгляді матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000228 від 27 січня 2023 року відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року, ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 30 березня 2023 року, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2023 року.

24 січня 2024 року органом обвинувачення подано клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Протоколом передачі судової справи для розгляду вказаного клопотання визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру грошової застави, оскільки щодо нього є наявність обґрунтованого обвинувачення та наявні достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не змінились, оскільки він матиме можливість переховуватись від органів досудового розслідування і суду, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим та іншим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Крім того пояснив, що на стадії судового розгляду не досліджено в повному обсязі письмові докази та не допитані свідки органу обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечили проти задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання, просили обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Вказали, що наведені ризики не підтверджені належними доказами. Жодних письмових клопотань чи заперечень суду не надали.

Розглянувши матеріали клопотання та обвинувального акту, заслухавши думку присутніх сторін кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Частиною 1 статті 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Ризиками, які дають підстави суду продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою слід вважати те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а саме у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, перебуваючи на волі він матиме можливість перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни показів, вчинити інше кримінальне правопорушення, щодо нього є наявність обґрунтованого обвинувачення, а також існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість запобігання цим та іншим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Відтак існують підстави вважати, що обвинувачений може ухилятися від суду і вчинити нові кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків з метою зміни показів, з огляду на що наявні всі підстави для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру грошової застави, оскільки частина ризиків, які встановлені під час досудового розслідування та раніше були підставою для обрання запобіжного заходу і його продовження, продовжують існувати.

Застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не суперечить приписам ч. 5 ст. 182 та п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України.

Суд вважає, що більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання передбаченим ст. 177 КПК України ризикам, що встановлено в судовому засіданні.

Згідно п.п. 3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь, який може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.) «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В силу ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у виді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Отже, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України суд, при постановленні ухвали про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою враховує, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, який спричинив загибель людини, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі, а тому не визначає розмір грошової застави.

З огляду на вказане, суд приходить до переконання про необхідність продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 діб без визначення розміру застави.

Що стосується покликань обвинуваченого та його захисника щодо можливості застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, то такі є необґрунтованими і спростовуються наведеними вище мотивами.

З врахуванням викладеного, клопотання прокурора слід задовольнити та продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на строк 60 днів, а саме до 29 березня 2024 року, без визначення розміру застави.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 197, 331, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком 60 (шістдесят) днів, а саме до 29 березня 2024 року.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала про продовження застосування запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 29 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1