У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0001881, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 17.12.2021 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки,

-обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2023 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 грудня 2021 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін у вигляді тримання під вартою. Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з дня його затримання, з 01.03.2023.

Скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_6 просить вирок скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обвинувачений ОСОБА_6 вважає, що вирок суду є незаконним та підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого.

Зазначив, що свідки надавали різні та хибні показання, ніхто з них безпосередньо не бачив нанесення ним удару у живіт потерпілого. Вважає, що зазначене тілесне ушкодження потерпілий отримав до їх зустрічі.

На думку апелянта, обвинувачення ґрунтується лише на свідченнях потерпілого, який знаходився в стані алкогольного сп`яніння та мав з ним неприязні стосунки. Зазначає, що потерпілий першим почав його бити, що змусило його захищатися. Звертає увагу на показання свідка ОСОБА_8 , який підтвердив, що потерпілий першим почав його бити, чим спровокував конфлікт.

Також вважає, що судом йому призначено занадто суворе покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

22 грудня 2022 року приблизно о 14 годині, ОСОБА_6 разом із потерпілим ОСОБА_9 знаходилися біля кафе «Корчма», розташованого за адресою: вул. 8 Березня, 79-б, м. Миколаїв. ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та маючи можливість передбачати їх суспільно-небезпечні наслідки, знаходячись напроти потерпілого ОСОБА_9 , рукою наніс не менше трьох ударів в область голови потерпілого, в результаті чого останній впав на підлогу та перестав чинити опір. Після чого, ОСОБА_6 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , наніс ще не менше чотирьох ударів ногою в область живота останнього.

У результаті зазначених протиправних дій, потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом тонкої кишки, перелому нижньої щелепи зліва, перелому кісток носу, струсу головного мозку та рани голови. По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться: закрита травма живота з розривом тонкої кишки до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; перелом нижньої щелепи зліва до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; перелом кісток носу, струсу головного мозку, рани голови до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, та кваліфікував його дії за ч. 1 ст. 121 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 вважав вирок суду законним та обґрунтованим. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_9 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явився. Його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні вироку, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як передбачено ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

При ухваленні вироку зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, відповідають фактичним обставинам справи та дослідженим доказам.

На переконання суду, вина ОСОБА_6 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 суду пояснив, що 22 грудня 2022 року дійсно наніс потерпілому три удари кулаком по голові, захищаючи себе, оскільки потерпілий першим наніс йому декілька ударів по обличчю. Стверджував, що ногами ударів в область живота потерпілого не наносив, тому свою вину у спричиненні потерпілому тяжких тілесних ушкоджень не визнав.

Незважаючи на таку позицію обвинуваченого, який в суді частково визнав вину, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження за обставин, встановлених судом.

Зокрема, щодо доводів ОСОБА_6 про відсутність доказів його вини у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_9 , суд зазначає, що ці доводи позбавлені підстав, з огляду на таке.

У суді першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що 22 грудня 2022 року у барі зустрів раніше знайомого ОСОБА_6 , конфліктів між ними не було. У коридорі ОСОБА_6 почав його бити, наніс удар кулаком по обличчю, потім наніс ще 3-4 удари, від чого він впав на підлогу, а обвинувачений продовжував наносити йому удари ногами в живіт та по голові, наніс більше 10 ударів, від чого він втратив свідомість. Він ударів ОСОБА_6 не наносив та опір не чинив.

Суд вважає неспроможними доводи обвинуваченого про неправдивість показань потерпілого, та його твердження, що потерпілий першим наніс йому удари, у наслідок чого він змушений був захищатися.

Так, потерпілий був попереджений під час досудового розслідування та в суді першої інстанції про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину та завідомо неправдиві показання. Суду потерпілий підтвердив, що саме ОСОБА_6 наніс йому удари по обличчю, голові та у живіт.

Також, згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29.12.2022, потерпілий впізнав на фото ОСОБА_6 , як особу, який спричинив йому тілесні ушкодження (т. 1 а.п. 150-151).

Показання потерпілого також підтверджуються його заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 23.12.2022 (т. 1 а.п. 110а).

Ураховуючи вищезазначене, відсутні сумніви щодо неправдивих показань потерпілого щодо спричинення йому тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Як вбачається з протоколу огляду місця події від 22.12.2022 та таблиці зображень до нього, оглянуто приміщення кафетерію «Корчма» за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого перед входом до зали кафетерію на стіні з лівої сторони виявлено слід речовини бурого кольору невизначеної форми, з вказаного сліду за допомогою ватного тампону зроблено змив (т. 1 а.п. 110-113).

Згідно протоколу огляду місця події від 23.12.2022 з таблицею зображень до нього, оглянуто приміщення 5 палати хірургічного відділення Лікарні швидкої медичної допомоги, де виявлено темно-зелену чоловічу куртку з наявними слідами бурого кольору схожими на кров (т. 1 а.п. 117-119).

Згідно висновків судово-імунологічних експертиз № 42-і та № 41-і на куртці потерпілого та на фрагменті марлі зі змивом з місця події, знайдено кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_9 (т.1 а.п. 162-165, 176-178).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу, яка встановила характер спричинених тілесних ушкоджень потерпілому, їх локалізацію та механізм заподіяння.

Відповідно висновку судово-медичної експертизи №54 у ОСОБА_9 виявлено тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом тонкої кишки, перелому нижньої щелепи зліва, перелому кісток носу, струсу головного мозку, рани голови. Дані тілесні ушкодження утворилися від не менш ніж чотирьох ударних дій тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше, утворення даних тілесних ушкоджень в строк 22.12.2022, не виключається.

По ступеню тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться: закрита травма живота з розривом тонкої кишки до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; перелом нижньої щелепи зліва відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; перелом кісток носу, струс головного мозку, рани голови до категорії легких тілесних ушкоджень, що призвели до короткочасного розладу здоров`я.

Тілесне ушкодження у вигляді закритої травми живота з розривом тонкої кишки, є небезпечним для життя потерпілого в момент їх заподіяння згідно «Правил визначення ступеню тяжкості тілесних пошкоджень».

Будь-яких тілесних ушкоджень характерних для самооборони потерпілого в наданих медичних документах не мається.

На момент звернення у лікувальний заклад у крови потерпілого знайдено етиловий спирт у концентрації 2,36 проміле, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Утворення даних тілесних ушкоджень при падінні з положення стоячи на площину, як з приданням тілу прискорення, так і без нього, виключається (т.1 а.п. 189-193).

Проаналізувавши висновки зазначених експертиз, суд зазначає, що зазначені висновки судової імунологічної та медичної експертиз доводять вину ОСОБА_6 у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому за встановлених судом першої інстанції обставин.

В основу обвинувального вироку також обґрунтовано покладені показання свідків, які допитані в суді.

Так, свідок ОСОБА_8 повідомив, що коли потерпілий встав з підлоги ОСОБА_6 вдарив його два рази рукою по голові, він впав і не вставав. Потім обвинувачений продовжив наносити удари руками і ногами по голові та тулубу приблизно 5-7 хв.

Ці показання свідка узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.12.2022, згідно яким свідок ОСОБА_8 впізнав на фото № 2 особу, тобто ОСОБА_6 , який 22.12.2022 біля кафе спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 138-139).

Також, згідно висновку судово-імунологічної експертизи № 43-і на куртці, виданої ОСОБА_8 , знайдено кров людини, походження якої не виключається у тому числі від ОСОБА_9 (т. 1 а.п. 169-172). Зазначену куртку з плямами на рукаві схожими на кров ОСОБА_8 добровільно видав слідчому 23.12.2022, яку у подальшому було оглянуто та визнано речовим доказом (т. 1 а.п. 141, 142-143, 144).

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що у кафе, піднімаючись сходами, почув звук 3-4 ударів, обернувшись, побачив потерпілого, який сидів біля стіни з розбитим носом, поруч з ним стояв ОСОБА_6 . Він зробив ОСОБА_6 зауваження припинити бити потерпілого, оскільки зрозумів, що його побив саме він, оскільки більше в коридорі нікого не було. Окрім того, підтвердив надані ним показання у ході проведення за його участю слідчого експерименту.

Ці показання свідка узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 грудня 2022 року, згідно яким свідок ОСОБА_10 впізнав на фото № 2 особу, тобто ОСОБА_6 , який спричинив тілесні ушкодження потерпілому (т.1 а.п. 145-146).

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2022 року свідок ОСОБА_10 пояснив, що 22 грудня 2022 року ОСОБА_6 наніс два удари в область обличчя потерпілого, після чого він впав, потім наніс не менш трьох ударів в область голови та менше трьох ударів ногою в область тулуба потерпілого (т. 1 а.п. 208-216).

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що коли ОСОБА_9 вийшов з кафе разом з обвинуваченим, почула крики. Потім виявили побитого потерпілого без свідомості на підлозі біля сходів до виходу з кафе, у якого все обличчя було в крові. Зазначила, що будь-яких тілесних ушкоджень у потерпілого до приходу обвинуваченого не було. Ці показання свідка узгоджуються з даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2022 року, згідно яким свідок ОСОБА_11 впізнала на фото № 3 особу, тобто ОСОБА_6 , який перебував 22.12.2022 в кафе разом з потерпілим (т.1 а.п. 121-122).

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що 22 грудня 2022 року вона приблизно 14:30-15:00 год побачила в коридорі кафе потерпілого, який лежав на підлозі, а на стінах була кров. Також біля нього стояли двоє хлопців, обличчя яких вона не бачила.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 23 грудня 2022 року, свідок ОСОБА_13 впізнала на фото № 3 особу, тобто ОСОБА_6 , який перебував 22.12.2022 в кафе разом з потерпілим (т.1 а.п.135-136).

Отже, всупереч доводам апелянта, факт нанесення потерпілим ударів обвинуваченому, про що зазначив останній в апеляційній скарзі, спростували допитані в судовому засіданні свідки. Свідки ОСОБА_8 і ОСОБА_10 підтвердили, що саме обвинувачений наносив удари потерпілому як кулаками, так і ногами по голові, обличчю та животу.

Оцінюючи досліджені судом першої інстанції докази, всупереч доводам апелянта, суд вважає, що всі досліджені докази, на які послався суд першої інстанції в обґрунтування оскаржуваного рішення, є належними, оскільки підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки отримані в порядку встановленому КПК України, та достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом.

За такого, суд, оцінюючи у сукупності пояснення обвинуваченого, потерпілого, свідків, письмові докази, які є взаємоузгодженими, належними та допустимими, вважає правильними висновки суду про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.06.2018 у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18). Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом».

Враховуючи встановлені під час судового розгляду обставини, дослідивши докази та надавши їм належну оцінку, в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК України в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

На думку суду, вина обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом. Судом апеляційної інстанції не встановлено таких порушень норм матеріального чи процесуального права, які можуть тягнути за собою скасування оскаржуваного вироку, про що просить в апеляційній скарзі обвинувачений.

Що стосується наведених апелянтом доводів про призначення йому занадто суворого покарання, то ці доводи позбавлені підстав.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції достатньо врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, який вчинено із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, що вказує на підвищений рівень суспільної небезпеки обвинуваченого.

Також враховано дані про особу винного, який раніше судимий, не працює, на обліку лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, до адміністративної відповідальності не притягувався.

Окрім того, суд врахував конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та його наслідки, відсутність будь-яких претензій до обвинуваченого з боку потерпілого.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, не встановлено.

Покарання за ч.1 ст. 121 КК України призначено в межах санкції зазначеної статті, та у розмірі, наближеному до мінімального.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_6 вчинив злочин у період іспитового строку, призначеного вироком Заводського районного суду м.Миколаєва від 17 грудня 2021 року, остаточне покарання правильно визначено за сукупністю вироків відповідно до вимог ст. 71 КК України.

З огляду на наведене, суд першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_6 призначив покарання відповідно до вимог ст.ст. 65, 71 КК України, яке є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Відсутні підстави вважати призначене покарання занадто суворим, як зазначено апелянтом.

Вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 424, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_14