Номер провадження: 11-кп/813/1364/23
Справа № 498/566/18
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 на вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 20.03.2023 у к/п №0000129 від 02.06.2018 стосовно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Чорноморськ Одеської обл., громадянина України, із вищою освітою, працюючого стивідором в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ», одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України,

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_8 визнаноневинуватими у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України у зв`язку із недоведеністю наявності в його діянні складу зазначеного кримінального правопорушення та виправдано.

Вирішено питання щодо долі речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України за наступних обставин.

Заступник начальника відділу поліції начальник сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_11 02.06.2018 о 09 год., на підставі службової телеграми ГУНП в Одеській обл. за №3/4295 від 31.05.2018 та доручення начальника Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській обл. за №36 від 01.06.2018 прибув до смт. Цебриково Великомихайлівського р-ну (на теперішній час Роздільнянського р-ну) Одеської обл. для забезпечення публічної безпеки та порядку під час здійснення запланованих повторних виборів депутатів до об`єднаної територіальної громади, відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 18, п.п. 1, 5, 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію».

У подальшому, 02.06.2018 приблизно о 16 год., ОСОБА_8 , будучи депутатом Чорноморської міської ради Одеської обл., знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , де розташовувалась територіальна виборча комісія Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського р-ну Одеської обл., почав перешкоджати роботі вказаної комісії.

У зв`язку з цим головою територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського р-ну Одеської обл. ОСОБА_12 02.06.2018 винесено постанову №107, відповідно до якої працівників органів Національної поліції зобов`язано видалити з приміщення комісії ОСОБА_8 , який перешкоджав її роботі, а саме: висловлював свої зауваження, публічно називав склад територіальної виборчої комісії «фейковим».

Керуючись п.п. 1, 5, 10, 27 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», виконуючи постанову голови територіальної виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського р-ну Одеської обл. ОСОБА_12 за №107 від 02.06.2018, працівники поліції приблизно о 17 год. 02.06.2018, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , де виконувала роботу територіальна виборча комісія, запропонували ОСОБА_8 добровільно, без створення конфліктних ситуацій, покинути визначене приміщення. Проте ОСОБА_8 не підкорився законним вимогам працівників поліції, сів на підлогу та, схопившись руками та ногами за робочий стіл територіальної виборчої комісії, продовжив свої протиправні дії.

У зв`язку з цим працівники поліції неодноразово попередили ОСОБА_8 про можливість застосування заходів впливу відповідно до ст.ст. 42-45 Закону України «Про Національну поліцію», на що ОСОБА_8 відмовився виконувати законні вимоги працівників поліції. У зв`язку з цим працівники поліції, керуючись вищенаведеними положеннями Закону України «Про Національну поліцію», застосували фізичну силу, направлену на видалення ОСОБА_8 з приміщення, в якому виконувала роботу територіальна виборча комісія.

Перебуваючи приблизно о 17 год. 02.06.2018 у приміщенні буд. АДРЕСА_2 (на теперішній час Роздільнянського р-ну) Одеської обл., ОСОБА_8 , маючи умисел на спричинення насильства щодо працівника правоохоронного органу, навмисно вкусив заступника начальника відділу поліції начальника сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській обл. старшого лейтенанта поліції ОСОБА_11 за безіменний палець правої руки, чим спричинив останньому тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Роздільнянської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваним вироком суду, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступні обставини:

- ухвалюючи виправдувальний вирок, суд в мотивувальній частині не зазначив підстави для виправдання обвинуваченого та мотиви, з яких він відкидає докази обвинувачення, натомість, без належної правової оцінки суду 1-ої інстанції залишились показання допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які зауважили, що бачили як обвинувачений ОСОБА_8 вкусив за палець потерпілого ОСОБА_11 ; свідка ОСОБА_16 , який бачив, що з пальця ОСОБА_11 текла кров та свідка ОСОБА_17 (члена ТВК), яка бачила в одного з поліцейських прокушений палець зі слідами зубів;

- визнаючи наданий стороною захисту відеозапис «оригіналом» наданого стороною обвинувачення відеозапису та таким, що його доповнює, суд залишив поза увагою відсутність проведення жодних експертиз відео-файлів, на які посилається суд; твердження суду на підставі дослідження одного з чотирьох наданих стороною захисту відео-файлів про те, що обвинувачений ОСОБА_8 не кусав потерпілого ОСОБА_11 за палець та кров на пальці останнього з`явилась ще до того, як обвинувачений перебував в коридорі та знаходився на підлозі не підтверджені жодними доказами, зокрема, відсутні будь-які висновки експертів, які б встановлювали по відео-запису сторони захисту наявність будь-якої речовини на пальці потерпілого, посилання на певний момент у часі або можливість чи неможливість спричинення тілесних ушкоджень потерпілому; на відеозаписі не міститься будь-яких світлин, на яких було б видно кров на будь-якій частині тіла потерпілого ОСОБА_11 в коридорі;

- судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотання сторони обвинувачення про визнання недопустимим доказом відеозапису, наданого стороною захисту, зокрема, не надано належної правової оцінки щодо порушення стороною захисту вимог ч. 6 ст. 290 КПК України, при цьому, сам відеозапис не можна визнавати додатковим матеріалом, оскільки він перебував у розпорядженні сторони захисту весь час досудового розслідування та свідомо не був наданий на ознайомлення стороні обвинувачення, тому його відкриття в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України є безпідставним;

- в порушення вимог ч. 1 ст. 85 КПК України, судом на підтвердження невинуватості обвинуваченого ОСОБА_8 прийнято до уваги письмові докази сторони захисту, які фактично в судовому засіданні не оголошувались та судом не досліджувались;

- викладені у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають поясненням, наданим ним в судовому засіданні 27.02.2023 під час його допиту, зокрема, обвинувачений пояснив, що особисто тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 не бачив, натомість, у вироку суд зазначив, що потерпілий підійшов до обвинуваченого, коли той перебував в машині швидкої медичної допомоги та показав йому палець, повідомивши, що це він його нібито вкусив.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік та покласти обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_10 зазначила, що вона є необґрунтованою з огляду на наступне:

- зміст показань потерпілого, наданих в судовому засіданні суду 1-ої інстанції, зводився до того, що після видалення ОСОБА_8 з кімнати, де перебувала комісія, до коридору, працівники поліції, в тому числі ОСОБА_11 , знаходячись поруч з ОСОБА_8 , долаючи опір останнього, взявши його за руки та ноги, намагались винести ОСОБА_8 на вулицю, однак останній впав на підлогу, після чого, під час спроби його підняти з підлоги біля дверей з коридору на вулицю, ОСОБА_8 вкусив потерпілого ОСОБА_11 , проте, з відеозапису, наданого стороною захисту, чітко вбачається, що нігтьова пластина безіменного пальця правої руки ОСОБА_11 містить сліди травмування ще до моменту, який потерпілий зазначає як момент завдання укусу ОСОБА_8 , що ставить під сумнів його показання;

- показання свідків сторони обвинувачення ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 є непослідовними, містять розбіжності з показаннями потерпілого та суперечать відомостям, зафіксованим на відеозаписі з місця події; зазначені свідки є працівниками поліції та на момент визнання ОСОБА_11 потерпілим знаходились в підлеглому до нього становищі, внаслідок чого існують сумніви в їх нейтральному становищі щодо об`єктивного висвітлення події; показання свідків обвинувачення з числа виборчої комісії, що перебували на місці події не є інформативними для цілей доказування в кримінальному провадженні та взагалі не викривають обвинуваченого у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення;

- висновки експертів №41/1 від 08.06.2018 та №41/2 від 03.07.2018 самі по собі свідчать лише про наявність у потерпілого тілесних ушкоджень та не можуть бути доказом винуватості обвинуваченого, експертизи проведені без огляду потерпілого в порушення приписів Інструкції про проведення судово-медичної експертизи, а також не містять інформації, що вони проведені на підставі медичної документації, витребуваної експертом відповідно до ст.ст. 101, 102 КПК України, що позбавляє їх доказової сили;

- твердження апелянта про те, що залучений стороною захисту відеозапис був наявний в неї на протязі всього часу досудового розслідування спростовуються матеріалами провадження, відповідно до яких фактично відеозапис був одержаний стороною захисту 24.08.2018 від володільця зазначеного доказу головного редактора ЗМІ «Альтернатива.ОРГ» ОСОБА_18 , тобто вже після закінчення досудового розслідування, при цьому, безпосередньо перед долученням відеозапису до матеріалів провадження стороною захисту було забезпечено відкриття цього доказу стороні обвинувачення, внаслідок чого сторона захисту діяла відповідно до приписів ч. 11 ст. 290 КПК України;

- органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні умисного злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, проте стороною обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження не було доведено факт вчинення обвинуваченим дій, спрямованих на умисне заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.

Враховуючи викладене та зауваживши на тому, що, ухвалюючи виправдувальний вирок, суд 1-ої інстанції належним чином врахував вимоги закону, всебічно, повно та неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, захисник ОСОБА_10 просить оскаржуваний вирок суду залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_19 в судове засідання апеляційного суду, призначене на 27.09.2023, не з`явились, не зважаючи на належне та своєчасне сповіщення про дату, час та місце апеляційного розгляду, про причини неприбуття не повідомили та жодних клопотань на адресу суду не подавали.

Водночас, в матеріалах провадження міститься заява потерпілого ОСОБА_11 від 04.07.2023, в якій останній просив апеляційний розгляд проводити без його участі у зв`язку із сімейними обставинами та зауважив на тому, що підтримує всі раніше надані ним показання в повному обсязі та претензій до обвинуваченого не має (т. 5, а.с. 141).

Враховуючи неявку потерпілого та його представника в судове засідання, колегія суддів, керуючись вимогами ч. 4 ст. 405 КПК України та з`ясувавши думку інших учасників провадження, вважає за можливе апеляційний розгляд проводити без потерпілого та його представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурорів, які підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисників, які заперечували проти її задоволення, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваного вироку показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступне.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом 1-ої інстанції ОСОБА_8 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та пояснив, що він є громадським діячем більше 10 років, представником ВО «Батьківщина»; 02.06.2018 він прибув в смт. Цебрикове на засідання виборчої комісії захищати інтереси громади та депутатів від ВО «Батьківщина», які були обрані депутатами в селищну раду та потім через півроку їх незаконно було позбавлено депутатських мандатів та об`явлено перевибори; виборча комісія засідала в будівлі пошти, він разом із журналістом ОСОБА_18 зайшов в дане приміщення, при цьому, ОСОБА_18 здійснював відео-зйомку; він повідомив членам комісії, що їх дії незаконні, на що комісія прийняла рішення про його видалення з приміщення; дане рішення в подальшому було визнане незаконним в судовому порядку; працівники поліції почали його виносити з приміщення, пошкодили йому ногу; коли його перенесли до машини «швидкої медичної допомоги», до нього підійшов потерпілий ОСОБА_11 та показав йому палець, повідомивши, що це він його нібито вкусив; потім його затримали та доставили до Роздільнянського РВП; він потерпілого не кусав.

Ухвалюючи виправдувальний вирок стосовно ОСОБА_8 , суд 1-ої інстанції дослідив докази, надані сторонами обвинувачення та захисту, навів їх у вироку та надав відповідну об`єктивну правову оцінку, а саме:

- показання потерпілого ОСОБА_11 , який пояснив, що з 2017 року до квітня 2019 року він обіймав посаду заступника начальника сектору кримінальної поліції Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській обл., на початку червня 2018 року він та інші поліцейські були залучені до охорони громадського порядку в смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської обл. під час перевиборів місцевих депутатів; 02.06.2018 приблизно о 17-18 год. голова територіальної комісії винесла постанову про те, що ОСОБА_8 перешкоджає роботі територіальної виборчої комісії, через це було постановлено його видалити з приміщення; він та ОСОБА_15 , який на той час був заступником начальника відділу, з цією постановою зайшли до приміщення, в якому працювала комісія, знайшли обвинуваченого, ОСОБА_15 зачитав ОСОБА_8 вимоги постанови про необхідність його видалення з приміщення, обвинувачений вийти відмовився, сів на підлогу та схопився за стіл; вони попередили ОСОБА_8 про те, що у разі невиконання їх вимог до нього будуть застосовані заходи фізичного впливу; оскільки обвинувачений відмовився самостійно вийти з приміщення, він та ОСОБА_15 взяли його під руки та почали виводити, у коридорі до них приєднались ще декілька поліцейських, в тому числі ОСОБА_16 ; в коридорі, біля виходу з будівлі, ОСОБА_8 впав на підлогу, коли він намагався підняти ОСОБА_8 , то відчув біль, побачивши кров на пальці, зрозумів, що обвинувачений укусив його за палець;

- показання свідка ОСОБА_16 , працівника поліції, який зазначив, що влітку 2018 року він був залучений до охорони громадського порядку під час виборів депутатів об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського р-ну Одеської обл. за місцем розташування територіальної виборчої комісії в смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської обл., під час виборів від членів виборчої комісії надійшло повідомлення про те, що на території виборчої дільниці перебуває чоловік, який порушує громадський порядок та комісією було прийнято рішення про його видалення з приміщення виборчої дільниці; працівники поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_15 зайшли до приміщення виборчої дільниці та почали виводити обвинуваченого, який чинив їм опір; через опір ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 запросили допомогу, він, ОСОБА_11 , ОСОБА_15 та ще кілька поліцейських винесли обвинуваченого з приміщення дільниці, при цьому, обвинувачений кричав, хапався за меблі та намагався фізично завадити діям працівників поліції; небезпеку оточуючим, на його погляд, обвинувачений не створював, можливо створював членам комісії; наказ видалити обвинуваченого з приміщення дав ОСОБА_15 , він не бачив, як обвинувачений заподіяв тілесні ушкодження ОСОБА_11 , оскільки під час його виведення він взяв ОСОБА_8 за праву руку, той був у напівоберті до нього, через це він не бачив, що відбувалось з лівого боку обвинуваченого; коли вони вивели ОСОБА_8 з приміщення виборчої дільниці він побачив, що з пальця ОСОБА_11 текла кров; ОСОБА_11 повідомив його про те, що ОСОБА_8 вкусив його; коли потерпілий входив до приміщення виборчої дільниці крові на його руці не було, він побачив кров у ОСОБА_11 одразу після виведення з приміщення дільниці ОСОБА_8 ; він не бачив, щоб ОСОБА_11 зачепився за щось, але може припустити, що рану ОСОБА_11 міг отримати внаслідок інших травмуючих дій;

- показання свідка ОСОБА_20 , працівника поліції, який пояснив, що під час виконання службових обов`язків ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження; 02.06.2018 з приміщення, де працювала виборча комісія, видаляли ОСОБА_8 ; події, що відбувалися в приміщенні, він не бачив, але потім підійшов ОСОБА_11 , на руці якого він побачив кров, ОСОБА_11 розповів, що ОСОБА_8 вкусив його за палець;

- показання свідка ОСОБА_15 , який пояснив, що на початку літа 2018 року він та інші працівники поліції були залучені до охорони громадського порядку на виборчій дільниці на території Цебриковської селищної ради; під час засідання виборчої комісії якийсь громадянин заважав проводити засідання комісії, через що комісією була винесена постанова про видалення з приміщення ОСОБА_8 ; отримавши цю постанову, він зайшов до приміщення, де працювала комісія, підійшов до ОСОБА_8 , представився йому та запропонував йому вийти з приміщення, на що ОСОБА_8 відмовився; він попередив обвинуваченого, що у разі невиконання останнім законних вимог поліцейського до нього можуть бути застосовані заходи фізичного впливу; ОСОБА_8 вийти відмовився, сів на підлогу, взявся за ніжку стола та запропонував винести його на руках; він покликав інших працівників поліції, після чого він, ОСОБА_11 та ще один поліцейський винесли обвинуваченого у коридор; у коридорі він бачив, як обвинувачений вкусив ОСОБА_11 за палець;

- показання свідка ОСОБА_14 , працівника поліції, який пояснив, що 02.06.2018 голова виборчої комісії прийняла постанову, згідно якої потрібно було вивести ОСОБА_8 з приміщення, де працювала комісія; працівники поліції почали виносити ОСОБА_8 , але той впав на підлогу, його взяли за руки та ноги, в цей момент обвинувачений повернув голову праворуч та вкусив за палець потерпілого; він побачив маленькі сліди крові на пальці ОСОБА_11 ;

- показання свідка ОСОБА_18 , який зауважив, що влітку 2018 року він освітлював хід виборів депутатів територіальної громади Великомихайлівського р-ну Одеської обл. за місцем розташування територіальної виборчої комісії в приміщенні пошти у смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської обл.; під час виборів був присутній депутат від ВО «Батьківщина» ОСОБА_8 , який сперечався з членами виборчої комісії, через що члени виборчої комісії запросили поліцейських для того, щоб винести ОСОБА_8 з приміщення дільниці; поліцейські, які прибули на місце події, запропонували ОСОБА_8 вийти з приміщення, на що той відмовився; після цього поліцейські взяли обвинуваченого за руки та ноги та витягли його на вулицю; через деякий час він вийшов на вулицю, де побачив поліцейського з пораненим пальцем; хтось сказав, що його вкусили, він підійшов до поліцейського, побачив рану, кров на пальці та запитав, чи дійсно це укус, оскільки на рані не було слідів зубів, на що той нічого не відповів, лише посміхнувся; він сфотографував тілесне ушкодження та виклав фото на сайт свого видання; на його думку, потерпілий поранився через те, що зачепився за пружини, які стирчали у приміщенні, або старі меблі, коли поліцейські виносили ОСОБА_8 з приміщення пошти;

- показання свідка ОСОБА_13 , працівника поліції, який зазначив, що 02.06.2018 його та декількох інших працівників поліції було залучено до охорони громадського порядку під час роботи виборчої комісії в смт. Цебрикове; виборча комісія працювала в приміщенні пошти, де також перебував ОСОБА_8 , обвинувачений заважав роботі комісії, через що остання винесла постанову про видалення ОСОБА_8 з приміщення; на виконання постанови працівники поліції підійшли до ОСОБА_8 , попросили його вийти, але той відмовився, сів на підлогу; працівники поліції, зокрема, їх начальник ОСОБА_15 та ОСОБА_11 взяли ОСОБА_8 та почали виводити з приміщення, їм допомагав також поліцейський ОСОБА_16 , при цьому, ОСОБА_8 чинив опір, хапався за меблі; в коридорі ОСОБА_8 почав опиратися, сів на підлогу та укусив ОСОБА_11 за палець; на допомогу підійшов ще один працівник поліції, вони взяли ОСОБА_8 за ноги і руки та винесли з приміщення;

- показання свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що влітку 2018 року відбувались вибори депутатів об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського р-ну Одеської обл. за місцем розташування територіальної виборчої комісії в смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської обл.; на засіданні комісії ОСОБА_8 , який перебував у приміщенні, де працювала комісія, заважав комісії працювати, члени комісії звернулись до поліцейських, які охороняли громадський порядок, з проханням вивести обвинуваченого з приміщення; поліцейські вивели ОСОБА_8 у коридор і вони почули, як один з поліцейських почав кричати, що обвинувачений вкусив його за палець; вийшовши на вулицю, вона побачила, що в одного з поліцейських прокушений палець, вона бачила сліди зубів, чи була на пальці кров, не пам`ятає;

- показання свідка ОСОБА_21 , яка зазначила, що 02.06.2018 вона була членом територіальної виборчої комісії під час виборів депутатів територіальної громади Великомихайлівського р-ну, під час роботи комісії ОСОБА_8 перебував в приміщенні, обвинуваченому було запропоновано вийти з приміщення, в якому працювала комісія, однак ОСОБА_8 відмовився, хапався за меблі; з приміщення обвинуваченого винесла поліція, з яких підстав вона не пам`ятає; зі слів оточуючих їй відомо, що працівнику поліції було заподіяне тілесне ушкодження пальця, однак як отримав тілесні ушкодження працівник поліції вона не бачила, яке саме ушкодження їй невідомо;

- показання свідка ОСОБА_22 , яка пояснила, що вона була членом ТВК; 02.06.2018 напередодні перевиборів депутатів територіальної громади Великомихайлівського р-ну територіальна комісія працювала у приміщенні пошти в смт. Цебрикове; до засідання комісії до приміщення зайшов ОСОБА_8 та надав комісії документи, що він є журналістом, однак вже після початку засідання обвинувачений своєю поведінкою перешкоджав роботі виборчої комісії; члени комісії звернулися до поліцейських, які охороняли громадський порядок у приміщенні пошти, з проханням видалити ОСОБА_8 ; поліцейські попросили обвинуваченого вийти з приміщення, однак той відмовився, ліг на підлогу та вчепився за меблі; потім поліцейські взяли його за руки і ноги та винесли з приміщення, вона чула крики з вулиці, бачила, що приїхала карета швидкої допомоги, однак що саме трапилось їй невідомо, що хто-небудь отримав тілесні ушкодження, вона не бачила;

- показання свідка ОСОБА_23 , яка зазначила, що станом на 02.06.2018 вона була членом територіальної виборчої комісії у в смт. Цебрикове Великомихайлівського р-ну Одеської обл. виборів депутатів територіальної громади Великомихайлівського р-ну; виборча комісія розташовувалась у приміщенні пошти в смт. Цебрикове, обвинувачений увірвався до приміщення, де працювала комісія, почав ображати членів комісії та порушувати громадський порядок; хтось з членів комісії звернувся до працівників поліції з проханням вивести ОСОБА_8 з приміщення, працівники поліції запропонували обвинуваченому добровільно вийти з приміщення пошти, на що той відмовився, після чого поліцейські його винесли; коли його виносили за межі приміщення комісії, вона чула якісь сутички, однак що саме трапилось їй не відомо; чи отримав хто-небудь з працівників поліції тілесні ушкодження, коли обвинуваченого виводили з приміщення пошти, вона не знає;

- надані сторонами обвинувачення й захисту та долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази;

- надані сторонами кримінального провадження відеозаписи.

Дослідивши та оцінивши наведені вище докази у кримінальному провадженні, суд 1-ої інстанції дійшов висновку про те, що провина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України не знайшла свого підтвердження сукупністю досліджених судом доказів.

Положення ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України закріплюють одну із найважливіших засад кримінального провадження презумпцію невинуватості.

Так, ст. 62 Конституції України встановлює, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.

Згідно змісту ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на користь такої особи.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Пункт 2 ст. 6 Конвенції проголошує право на презумпцію невинуватості, відповідно до якої кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У справі «Кобець проти України» ЄСПЛ повторює, що відповідно до його прецедентної практики при оцінці доказів він керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини»). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Система зібраних в кримінальному провадженні доказів повинна давати можливість зробити однозначний висновок як за кожним елементом предмета доказування, так і у справі загалом та усунути будь-які сумніви. Всі сумніви у справі підлягають об`єктивному вивченню, а якщо вичерпано можливості їх усунути, повинні тлумачитися та розв`язуватися на користь обвинуваченого.

В цьому контексті колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №688/788/15-к (провадження №51-597км17), відповідно до якої поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Зокрема, у справах, в яких наявність та/або характер умислу має значення для правової кваліфікації діяння, суд у своєму рішення має пояснити, яким чином встановлені ним обставини справи доводять наявність умислу саме такого характеру, який є необхідним елементом складу злочину, і виключають можливу відсутність умислу або інший характер умислу.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, обставини які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання.

Разом з тим, ч. 1 ст. 92 КПК України передбачено, що обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

В свою чергу, ч. 1 ст. 337 КПК України встановлює, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Положення ст. 94 КПК України передбачають, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Надаючи оцінку твердженням сторони обвинувачення з приводу того, що викладені у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_8 не відповідають поясненням, наданим ним в судовому засіданні, колегія суддів вважає їх необґрунтованими з огляду на таке.

В судовому засіданні суду 1-ої інстанції під час його допиту на стадії судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 , не визнавши свою провину у висунутому обвинуваченні, зазначив, що працівники поліції виносили його з приміщення будівлі пошти, де проходило засідання виборчої комісії, пошкодили йому ногу, а коли його перенесли до машини «швидкої медичної допомоги», до нього підійшов потерпілий ОСОБА_11 та показав йому палець, повідомивши, що це він (обвинувачений) його нібито вкусив.

Відтак, посилання прокурора на те, що обвинувачений зазначив, що особисто тілесних ушкоджень у потерпілого ОСОБА_11 не бачив не суперечать тим показанням, які викладені в мотивувальній частині оскаржуваного вироку та зводяться до того, що обвинувачений заперечував свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину та факт того, що він заподіяв потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження (вкусив палець).

Підстав не довіряти викладеному в оскаржуваному вироку змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 у суду апеляційної інстанції не має, при цьому, стороною обвинувачення при посиланні на невідповідність викладеним у вироку поясненням обвинуваченого його усним поясненням, наданим в судовому засіданні, не було заявлено клопотання про дослідження аудіо-запису судового засідання Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 27.02.2023, зокрема, допиту обвинуваченого ОСОБА_8 .

В цьому контексті апеляційний суд наголошує на правовій позиції, викладеній в постанові ККС ВС від 14.12.2022 у справі №754/10882/17 (провадження №51-1223 км 22), відповідно до якої положеннями КПК України не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Що стосується посилань прокурора на те, що судом 1-ої інстанції були залишені без належної правової оцінки показання допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , колегія суддів із такими доводами категорично не погоджується та зауважує на тому, що показання вищевказаних осіб, надані ними в під час судового розгляду к/п судом 1-ої інстанції є суперечливими, не дають змоги встановити «поза розумним сумнівом» причетності саме обвинуваченого ОСОБА_8 до спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Так, свідок ОСОБА_16 під час його допиту в судовому засіданні суду 1-ої інстанції зазначив, що не бачив, як обвинувачений ОСОБА_8 заподіяв тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зауважили на тому, що, навпаки, бачили, як обвинувачений вкусив потерпілого за палець, а свідок ОСОБА_17 пояснила, що почула, як один з поліцейських почав кричати, що ОСОБА_8 вкусив його за палець.

Таким чином, показання зазначених свідків є суперечливими, не всі свідки були безпосередніми очевидцями події та надавали показання з чужих слів.

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає окрему увагу на той факт, що під час судового розгляду зазначеного провадження судом 1-ої інстанції було досліджено надані як стороною обвинувачення, так і стороною захисту відео-записи, на яких зафіксовано обставини події 02.06.2018.

Так, відповідно до досліджених судом 1-ої інстанції відеозаписів, наданих стороною обвинувачення під назвою «ДЕПУТАТ ВАСИЛИЙ БУГАЙЧУК ЗАТРИМАНИЙ ПІД ЧАС НАМАГАННЯ ПРИПИНИТИ ЗАСІДАННЯ ФЕЙКОВОЇ ВИБОРЧОЇ КОМІСІЇ», отриманого з відео-хостингу «Youtube» (т. 1, а.с. 161-163), 3-х відео-файлів, зроблених ОСОБА_24 на мобільний телефон (т. 1, а.с. 176, 177, 178-179), а також 4-х відео-файлів, наданих стороною захисту та отриманих у відповідь на запит захисника від головного редактору видання «Альтернатива. ОРГ» ОСОБА_18 (т. 1, а.с. 213), на них зафіксовано весь період контактування обвинуваченого та потерпілого з різних ракурсів, при цьому, судом було встановлено, що на всіх частинах відеозапису, де видно голову ОСОБА_8 , останній постійно кричить, благає про допомогу, відео-записи не містять моменту укусу потерпілого за палець, натомість, кров на пальці потерпілого ОСОБА_11 з`явилась ще до того, коли обвинувачений перебував у коридорі та знаходився на підлозі, тобто задовго до того моменту, коли обвинувачений, за показаннями потерпілого та певних свідків, вкусив потерпілого за палець, перебуваючи в коридорі на підлозі.

Окрім того, судом також було зазначено на підставі аналізу вищевказаних відеозаписів про те, що відстань між обвинуваченим та потерпілим, їх взаємне розташування до появи у потерпілого крові на пальці виключали можливість спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_11 .

Відтак, в цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не узгоджуються із вищевказаними відео-записами, на яких детально зафіксована взаємодія обвинуваченого ОСОБА_8 зі співробітниками поліції, у т.ч. з потерпілим ОСОБА_11 та якими не зафіксовано спричинення обвинуваченим укусу потерпілому.

Водночас, апеляційний суд критично оцінює посилання сторони обвинувачення на необґрунтованість відмови суду 1-ої інстанції у визнанні недопустимим доказом відеозапису, наданого стороною захисту з огляду на порушення стороною захисту вимог ч. 6 ст. 290 КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимогами ч. 6 ст. 290 КПК України передбачено, що сторона захисту за запитом прокурора зобов`язана надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до житла чи іншого володіння, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем сторони захисту, якщо сторона захисту має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

Разом із тим, відповідно до положень ч. 11 зазначеної ст. 290 КПК України, сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Обвинувальний акт в к/п №0000129 надійшов на розгляд Великомихайлівського райсуду Одеської обл. 01.08.2018 (т. 1, а.с. 16), проте, у зв`язку із неможливістю утворити склад суду у вищезгаданому суді для розгляду зазначеного кримінального провадження ухвалою Апеляційного суду Одеської обл. від 08.08.2018 був направлений до Іллічівського міськсуду Одеської обл. для судового розгляду (т. 1, а.с. 30-31) та 16.08.2018 кримінальне провадження було розподілено судді ОСОБА_25 (т. 1, а.с. 33).

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на стадії судового розгляду вказаного к/п, зокрема, 27.08.2018, захисником обвинуваченого ОСОБА_8 адвокатом ОСОБА_10 стороні обвинувачення, а саме прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської обл. ОСОБА_26 , було надано доступ до додаткових матеріалів, відзнятих журналістами видання «Альтернатива.ОРГ» 02.06.2018 під час висвітлення подій, пов`язаних з підготовкою виборчого процесу в смт. Цебрикове, шляхом надання USB-пристрою, на якому містяться чотири відео-файли (т. 1, а.с. 111).

При цьому, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами провадження посилання сторони обвинувачення на те, що такий відеозапис був у розпорядженні сторони захисту весь час досудового розслідування, натомість, оригінал такого відеозапису був наданий головним редактором «Альтернатива.ОРГ» ОСОБА_18 03.08.2018 у відповідь на адвокатський запит захисника ОСОБА_10 від 26.07.2018 (т. 1, а.с. 198 та 199 відповідно) та в подальшому 25.10.2018 відкритий стороні обвинувачення, разом із іншими копіями відповідних адвокатських запитів та відповідей на них (т. 1, а.с. 195).

Відтак, сторона захисту отримала вищевказаний відеозапис в своє розпорядження саме на стадії судового розгляду кримінального провадження та відкрила його стороні обвинувачення в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України.

В цьому контексті апеляційний суд приймає до уваги правову позицію, викладену в постанові ККС ВС від 07.06.2022 у справі №462/1710/16-к (провадження №51-4936км21), відповідно до якої вимоги ст. 290 КПК України не перешкоджають стороні захисту шукати та надавати суду докази після закінчення досудового розслідування, у тому числі під час розгляду справи в суді 1-ої інстанції. Це зокрема підтверджується положеннями п. 8 ч. 3 ст. 42 КПК України, відповідно до яких обвинувачений, тобто особа, обвинувальний акт щодо якої передано до суду, має право збирати і подавати докази.

Враховуючи викладене, у суду 1-ої інстанції не було жодних правових підстав для визнання зазначеного відеозапису, наданого стороною захисту, недопустимим доказом в зазначеному кримінальному провадженні з підстави його не відкриття стороні обвинувачення, на яку посилається прокурор та яка була спростована зазначеними вище обставинами.

Не приймає до уваги та вважає вочевидь помилковими колегія суддів також доводи прокурора з приводу того, що суд безпідставно визнав «оригіналом» наданий стороною захисту відеозапис за відсутності проведення жодних експертиз відео-файлів, на які посилається суд.

Так, як вже було зазначено вище, стороною захисту вищевказаний відеозапис був отриманий від головного редактора видання «Альтернатива.ОРГ» ОСОБА_18 у відповідь на адвокатський запит захисника ОСОБА_10 .

При цьому, відповідно до положень ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Частина 1 ст. 99 КПК України встановлює, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 2 зазначеної ст. 99 КПК України, до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 цієї статті, можуть належати, серед іншого, матеріали відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані).

Водночас, суд апеляційної інстанції звертає особливу увагу сторони обвинувачення на положення ч. 3 ст. 99 КПК України, відповідно до яких сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

У розумінні ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа у разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях. Таким чином, копії документа, що містяться на різних носіях інформації, фактично є його оригіналами.

Частина 3 ст. 93 КПК України передбачає, що сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Враховуючи викладене, апеляційний суд наголошує на відсутності підстав щодо будь-яких сумнівів у тому, що наданий стороною захисту, отриманий в передбаченому законом порядку від головного редактору видання «Альтернатива.ОРГ» відеозапис, на якому зафіксовані події, що мали місце 02.06.2018 у будівлі пошти під час проведення засідання територіально виборчої комісії Цебриковської об`єднаної територіальної громади Великомихайлівського району Одеської обл. є оригінальним відеозаписом.

Окрім того, зазначений відеозапис був досліджений в судовому засіданні суду 1-ої інстанції у присутності сторін кримінального провадження, послідовність, повнота та детальність зафіксованої на ньому відео-інформації стороною обвинувачення не заперечується, внаслідок чого у суду 1-ої інстанції не було жодних підстав для призначення відповідного експертного дослідження для усунення сумнівів стосовно надійності джерела її походження.

Аналогічні висновки викладені у правовій позиції ВС в ухвалі від 25.03.2019 у справі №754/2178/18 (провадження №51-920ск19).

Більш того, показовим є те, що стороною обвинувачення в якості одного з письмових доказів винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України суду 1-ої інстанції було надано відео-файл під назвою «ДЕПУТАТ ВАСИЛИЙ БУГАЙЧУК ЗАТРИМАНИЙ ПІД ЧАС НАМАГАННЯ ПРИПИНИТИ ЗАСІДАННЯ ФЕЙКОВОЇ ВИБОРЧОЇ КОМІСІЇ», отриманий з відео-хостингу «Youtube» (т. 1, а.с. 161-163), який за своїм змістом фактично є обробленим відеозаписом, наданим стороною захисту та отриманим від головного редактору видання «Альтернатива.ОРГ», при цьому, прокурором не було здійснено спроб отримання оригіналу такого відеозапису у його володільця ОСОБА_18 , що свідчить про безпідставність вимог останнього стосовно визнання наданого стороною захисту відеозапису недопустимим доказом з огляду на не встановлення того, що він є оригіналом, в той час як сама сторона обвинувачення посилається на аналогічний відеозапис, отриманий на загальнодоступному відео-хостингу, в якості доказу в кримінальному провадженні.

Водночас, стверджуючи про відсутність проведення жодних експертних досліджень відео-файлів, наданих стороною захисту, на які посилається суд, колегія суддів наголошує на тому, що стороною обвинувачення під час судового розгляду к/п №0000129 не заявлялось клопотання в порядку ст. 332 КПК України про призначення відповідної експертизи.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого та вмотивованого висновку про те, що наданий стороною захисту відеозапис є допустимим доказом в зазначеному кримінальному провадженні, оскільки отриманий належним суб`єктом захисником, за допомогою використання наданих йому законом повноважень, зокрема, шляхом подання запиту до відповідної організації, при цьому, будь-яких порушень в процесі отримання зазначеного доказу допущено не було.

Надаючи оцінку доводам прокурора з приводу прийняття судом до уваги письмових доказів сторони захисту, які фактично в судовому засіданні не оголошувались та не досліджувались, суд апеляційної інстанції зауважує на наступному.

В судовому засіданні Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 14.06.2021 досліджувались письмові докази сторони обвинувачення та захисту (т. 4, а.с. 203-204) та в подальшому суд перейшов до дослідження відеозаписів, наданих стороною захисту та обвинувачення, а також допиту свідків.

При цьому, подані стороною захисту письмові докази були долучені до матеріалів провадження при попередньому судовому розгляді кримінального провадження (т. 2, а.с. 139-143 та 180-181).

У подальшому, в судовому засіданні від 27.02.2023, при з`ясуванні судом 1-ої інстанції питання щодо можливості закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, а також переходу до наступної стадії судового розгляду стадії судових дебатів, прокурор ОСОБА_6 погодився із можливістю переходу до наступної стадії та будь-яких зауважень або клопотань з приводу дослідження або недослідження певних доказів не подавав (т. 5, а.с. 73-74).

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає спростованими посилання сторони обвинувачення на недослідження судом 1-ої інстанції письмових доказів сторони захисту.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд доходить переконання про те, що, оцінивши сукупність доказів, наданих сторонами кримінального провадження, суд 1-ої інстанції дійшов очевидного, вірного та обґрунтованого висновку про те, що доказів, які б беззаперечно, поза розумним сумнівом, доводили вину ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, стороною обвинувачення не надано та всі можливості збирання доказів вичерпані, на підставі чого правильно розтлумачив сумніви стосовно доведеності вини останнього на його користь та виправдав його за п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з приписами п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Відповідно до положень п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення та мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, яким керувався суд.

Виправдовуючи ОСОБА_8 у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд 1-ої інстанції дотримався приписів кримінального процесуального закону, зазначених в ст.ст. 373-374 КПК України та навів у вироку конкретні, беззаперечні обґрунтування мотивів, з яких суд відкинув докази обвинувачення, тому колегія суддів вважає, що висновки суду 1-ої інстанції є об`єктивними та всебічними, базуються на безсторонній оцінці наданих як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказів, а також, всупереч твердженням сторони обвинувачення, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи прокурора ОСОБА_6 щодо допущення судом неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, тому суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та такими, що повністю спростовуються висновками суду 1-ої інстанції, викладеними у виправдувальному вироку, які колегія суддів вважає правильними.

Окрім того, колегія суддів звертає особливу увагу на сталу практику суду касаційної інстанції, викладену в постановах Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.09.2020 у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19) та від 23.09.2019 у справі №728/2724/16-к (№51-7543кмо18), відповідно до якої, у разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду та призначення нового розгляду в суді 1-ої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 419, ч. 2 ст. 416 КПК України, він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведене до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді 1-ої інстанції.

Зокрема, у постанові ОП ККС ВС від 23.09.2019 у справі №728/2724/16-к (провадження № 51-7543кмо18) зазначено про те, що ч. 2 ст. 416 КПК України визначає вичерпний перелік випадків, коли при новому розгляді суд 1-ої інстанції може застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, а саме тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. При цьому положення ч. 2 ст. 415 КПК України не слід розглядати як такі, що дозволяють зробити винятки з указаного правила.

У разі встановлення апеляційним судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є підставами для скасування вироку чи ухвали суду і призначення нового розгляду в суді 1-оїінстанції, відповідно до вимог ст.ст. 370, 416, 419 КПК України він не може залишити поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора чи потерпілого щодо необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, оскільки в протилежному випадку це призведе до неможливості застосування такого закону при новому розгляді в суді 1-ої інстанції.

Перевіривши обґрунтованість відповідних доводів апеляційних скарг прокурора чи потерпілого, апеляційний суд, крім випадку, якщо знайде їх безпідставними, при скасуванні оскарженого судового рішення з підстав істотних порушень кримінального процесуального закону та призначенні нового розгляду в суді 1-ої інстанції, повинен також указати на неправильність чи передчасність висновків суду в судовому рішенні, яке скасовується, про застосування чи незастосування того чи іншого закону про кримінальну відповідальність або призначення того чи іншого покарання як на додаткову підставу для скасування судового рішення.

Водночас, у постанові ОП ККС ВС від 14.09.2020 у справі №740/3597/17 (провадження №51-6070кмо19) не тільки зробила висновок про застосування відповідних норм права, а й наголосила на важливих моментах. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що як із назви, так і зі змісту ст. 421 КПК України випливає, що погіршення становища обвинуваченого можливе лише за умови, якщо з цих підстав подали апеляційну скаргу прокурор, потерпілий чи його представник, а відповідно до ст. 416 КПК України таке погіршення може мати місце тільки в тому разі, якщо вирок було скасовано з цих підстав (або також із цих підстав).

Об`єднана палата суду касаційної інстанції наголосила на тому, що засудження особи під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку є крайнім за тяжкістю випадком погіршення становища особи в кримінальному провадженні.

Системний аналіз вказаних рішень об`єднаної палата суду касаційної інстанції та норм кримінального процесуального законодавства дає змогу зробити висновок, що вони мають однаковою мірою застосовуватися як під час нового розгляду після скасування вироку за необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання, так і під час нового розгляду після скасування виправдувального вироку.

Таким чином, у цьому кримінальному провадженні, зважаючи на підстави скасування виправдувального вироку, під час нового розгляду кримінального провадження місцевий суд, з урахуванням змісту ч. 2 ст. 416, ст. 421 КПК України був позбавлений процесуальної можливості ухвалити обвинувальний вирок щодо особи.

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що к/п за обвинуваченням ОСОБА_27 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України вже було предметом судового розгляду, зокрема, вироком Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 26.03.2019 ОСОБА_8 було визнано невинуватим у вчиненні вказаного злочину на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю того, що в його діянні є склад зазначеного кримінального правопорушення, та виправдано (т. 3, а.с. 162-170).

У подальшому, вищезазначений вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 26.03.2019 було скасовано ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.05.2020 та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді 1-ої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання в іншому складі суду (т. 4, а.с. 42-43).

Відповідно до змісту мотивувальної ухвали апеляційного суду підставою для скасування попереднього вироку суду 1-ої інстанції, послугувало допущення судом істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема, здійснення провадження за відсутності потерпілого, який висловив бажання прийняти участь у судових дебатах (т. 4, а.с. 43).

При цьому, в апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просив визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та призначити йому покарання у виді 4 років позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст.ст. 75, 76 КК України.

Згодом, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2020, зазначене кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України надійшло в провадження судді Іллічівського міськсуду Одеської обл. ОСОБА_1 (т. 4, а.с. 45), який і постановив оскаржуваний на теперішній час виправдувальний вирок від 20.03.2023 (т. 5, а.с. 82-95).

З урахуванням вищевикладеного у взаємозв`язку із положеннями судової практики, викладеної у вище перелічених рішеннях ВС, апеляційний суд зауважує на тому, що, скасовуючи попередній виправдувальний вирок суду 1-ої інстанції виключно з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та не зауважуючи на необхідності надання відповідної правової оцінки доводам прокурора з приводу доведеності причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину та необхідності призначення йому відповідного покарання, суд апеляційної інстанції фактично унеможливив прийняття судом 1-ої інстанції в зазначеному кримінальному провадженні іншого рішення та погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_8 .

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Підсумовуючи все вищевикладене, апеляційний суд вважає оскаржуваний вирок законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 416, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Іллічівського міськсуду Одеської обл. від 20.03.2023, яким ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України та виправдано у зв`язку із недоведеністю наявності в його діянні складу кримінального правопорушення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4