КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

представника власника майна ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ТОВ «УКРПОСТАЧБУД -УКРАЇНКА» ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 0001268 від 24.05.2023, -

ВСТАНОВИЛА:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно у кримінальному провадженні № 0001268 від 24.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, яке було вилучено 24.05.2023 під час проведення огляду місця події, а саме: транспортний засіб КРАЗ, моделі 65055, спеціалізований/вантажний - спеціалізований/ - самоскид/, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року випуску, який належить ТОВ «УКРПОСТАЧБУД-УКРАЇНКА», адреса реєстрації: м. Київ, вул. Саксаганського, 67Б; насип піску масою відповідно накладної 19 тон, який знаходився у кузові; документи - подорожний лист від 24.05.2023, товарно-транспортну накладну №15 від 24.05.2023.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність тієї обставини, що майно, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, є речовим доказом у кримінальному провадженні, а тому наявні достатні підстави для арешту, відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.170 та ч.3 ст. 171 КПК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити органу досудового розслідування в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно. Вказує на те, що органом досудового розслідування жодним чином не доведено, що самоскид, пісок та документи мають важливе доказове значення для кримінального провадження, що розслідується за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України, а саме були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Прокурор вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не приводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного і мети накладення арешту на майно. Вважає апелянт, що існування правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, всупереч вимогам кримінального процесуального закону є недоведеними, що свідчить про відсутність підстав для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором не надано доказів на підтвердження вказаних обставин, а за наявних матеріалів дане твердження є передчасним та таким, що ґрунтується на припущеннях.

З урахуванням того, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити, що існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що майно, а саме самоскид, пісок та документи, є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, апелянт вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України є підставою для відмови у задоволенні клопотання. На переконання апелянта долучена до клопотання постанова про визнання зазначеного майна речовим доказом є необгрунтованою, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що самоскид, пісок та документи відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України.

В судове засідання прокурор не з`явився, в поданій до суду заяві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна, який підтримав вимоги апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи за клопотанням органу досудового розслідування, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий суддя в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до положень ч. 2 п.1 ст. 171 КПК України в клопотанні про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст.170 КПК України та належне обґрунтування необхідності арешту.

З матеріалів справи вбачається, що доОбухівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення від працівника поліції про те, що 24.05.2023 близько 10 години 40 хвилин при виїзді з огородженої території на 9-му кілометрі дамби в смт. Козин Обухівського району Київської області виявлено та зупинено транспортний засіб марки КРАЗ д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_9 , в кузові якого перевозяться корисні копалини місцевого значення - пісок.

Водієм транспортного засобу ОСОБА_9 надано подорожний лист від 24.05.2023, товарно-транспортна накладна №15 від 24.05.2023, відповідно до якої в кузові вказаного автомобіля знаходиться 19 тон піску, пункт навантаження Київська область, Обухівський район, м. Українка, пункт розвантаження м. Українка, вул. Промислова. Крім цього, відповідно до вказаної накладної автомобілем, що здійснює перевезення зазначено КРАЗ НОМЕР_1 , однак в графі «відомості про параметри транспортного засобу» зазначені відомості іншого транспортного засобу та різниця у вазі автомобіля з вантажем і без вантажу становить 31,3 тони, також відсутні підписи в графах «підпис відповідальної сторони».

Вказані факти дають підстави вважати, що пісок, який перевозився, незаконно добутий на огородженій території, з якої здійснював виїзд транспортний засіб марки КРАЗ д.н.з. НОМЕР_1 .

В межах зазначеного кримінального провадження прокурор з метою забезпечення збереження речових доказів звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, а саме з тих підстав, що воно відповідає критеріям, передбачених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з того, що ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку. Крім того постановою органу досудового розслідування вищезазначене майно визнано речовими доказами.

Тому, з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

На думку колегії суддів, в клопотанні органу досудового розслідування доведено наявність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, у відповідності до яких необхідно накласти арешт на майно, з метою його збереження, оскільки за матеріалами доданими до клопотання про накладення арешту вилучені 24.05.2023 в ході огляду місця подій транспортний засіб міг бути засобом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.240 КК України, вилучені документи могли містити відомості, які є доказами у кримінальному провадженні, а пісок міг бути предметом вчиненого злочину та здобутим внаслідок незаконних дій по його видобутку.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, посилання апелянта на відсутність будь-яких правових підстав для накладення арешту на вищезазначене майно не може прийматися до уваги.

Більш того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За встановлених обставин колегія суддів вважає доводи апеляції такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження. Обставини на які посилається апелянт були враховані під час прийняття рішення слідчим суддею. При цьому негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб не було встановлено, чим забезпечило розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Та обставина, що на час розгляду апеляційної скарги слідчим суддею було скасовано арешт зі спірного майна не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, так як арешт було скасовано в порядку ст.174 КПК України, що не суперечить вимогам чинного КПК.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 30 травня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника ТОВ «УКРПОСТАЧБУД -УКРАЇНКА» ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3682/2023

Єдиний унікальний номер 759/13047/22

Доповідач: ОСОБА_1