Справа № 452/2584/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1068/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000213 за спільною апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника- адвоката ОСОБА_7 на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2023 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Присліп Турківського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

встановила:

Захисник та обвинувачений подали спільну апеляційну скаргу на вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Встановлено ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю 1 рік. Згідно ч. 1 ст. 76 КК України, покладено на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасовано арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 14.03.2023 року на майно, вилучене в ході огляду місця події 10.03.2023 року

Вирішено питання з судовими витратами та речовими доказами.

Апелянти в апеляційній скарзі просять вирок суду першої інстанції змінити та призначити ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді 4 років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами. Застосувати до ОСОБА_6 ст.75 КК України, звільнивши останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий термін строком на 1 рік.

Свої вимоги мотивують невідповідністю призначеного ОСОБА_6 додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами тяжкості кримінального правопорушення, обставинам справи та особи обвинуваченого.

Сторона захисту та обвинувачений ОСОБА_6 не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію його дій, доведеність вини у вчиненні злочину, призначеного основного покарання, однак не погоджується з призначеним додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік, оскільки судом не повно з`ясована та не надано оцінку особі обвинуваченого та обставинам, які впливають на призначення такого покарання.

Апелянти наголошують, що призначаючи ОСОБА_6 міру покарання, у відповідності до ст. 65 КК України, суд врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, частково відшкодував потерпілому кошти на лікування, який просить суворо не карати обвинуваченого.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно призначаючи ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік судом не в повній мірі враховано усі обставини, передбачені ст. 65 КК України, та дані про особу обвинуваченого, які мають значення для призначення додаткового покарання, а саме:

-після ДТП ОСОБА_6 місце події не покинув, особисто викликав швидку медичну допомогу, поліцію, надавав потерпілому першу медичну допомогу; спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини ОСОБА_6 (не перебував в стані алкогольного, наркотичного сп`янінні чи під дією лікарських препаратів, вчинений з необережності);

- посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка є виключно позитивною, адже протягом досудового слідства та судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнавав вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиросердечно розкаявся;

- активно сприяв розкриттю злочину, завжди з являвся на перший виклик слідчого чи суду;

- відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, попросив у нього вибачення, останній до нього не має жодних претензій, просив суд суворо не карати;

- ОСОБА_6 одружений, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався;

- матеріали кримінального провадження не містять даних про притягнення ОСОБА_6 до будь-якої іншої відповідальності, в тому числі адміністративної за порушення ПДР;

- ОСОБА_6 з 01.04.2020 року являється інвалідом третьої групи (безтерміново) і проживає по АДРЕСА_1 , а відтак для добирання до міста йому завжди необхідні водійські права.

Крім цього позбавляючи ОСОБА_6 прав суд першої інстанції не врахував той факт, що з початку введення воєнного стану на Україні останній активно надавав та надає на даний час допомогу на власному транспорті в перевезенні гуманітарної допомоги на потреби ЗСУ чи внутрішньо переміщених осіб, що підтверджується відповідними довідками долученими до апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 10.03.2023 року біля 13.30 год. у с. Михайлевичі по вул. Нова, 7, Самбірського району Львівської області, керуючи технічно справним автомобілем марки «Merсеdes Benz Sprinter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , порушив вимоги Розділу 1 п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дорожня обстановка», «небезпека для руху»); Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 10 п.п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху (далі ПДР), затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., які виразились в тому, що він, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а саме перед початком руху заднім ходом з лівого краю проїзної частини, тобто зустрічною смугою руху, маючи об`єктивну можливість виявити на траєкторії руху, наявність позаду автомобіля пішохода, не переконався у безпечності виконуваного маневру, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, внаслідок чого, під час руху заднім ходом зустрічною смугою руху, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , який рухався проїзною частиною, позаду вказаного автомобіля в попутному йому напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_9 отримав, згідно висновку судово-медичної експертизи, множинні синці в ділянках передньої черевної стінки, поперековій ділянці, правій пахвинній ділянці, на правій гомілці, множинні садна в ділянках лівої потилично-скроневій ділянці, в ділянці лівого плечового суглоба, передній черевній стінці, в ділянці лівого вуха та обох колін, які відносяться до легких тілесних ушкоджень та множинні переломи ребер із залученням чотирьох або більше ребер, травматичний гемо пневмоторакс, перелом лопатки, ділянка не уточнена, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення.

Заслухавши доповідача, думку захисника-адвоката ОСОБА_7 , підтриману обвинуваченим ОСОБА_6 про задоволення апеляційної скарги, міркування прокурора який не заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Оскільки висновки суду про доведеність вини обвинуваченого, а також правильність кваліфікації дій жодна із сторін не оскаржує, то вирок у цій частині перегляду не підлягає.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції дії ОСОБА_6 вірно кваліфіковано, за ч. 2 ст.286 КК України, оскільки він вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто тяжкий злочин. У висновку суду враховано, що злочин вчиненого за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам та ніким не оскаржуються.

Кримінальне провадження розглянуто відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, зокрема, апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як зазначив Конституційний суд України у Рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 суд врахував вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, при цьому було враховано характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого злочину, основним безпосереднім об`єктом якого є безпека руху та експлуатації транспорту, а додатковим обов`язковим об`єктом життя і здоров`я особи; фактичні обставини кримінального провадження, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, частково відшкодував потерпілому кошти на лікування, останній просив суворо не карати обвинуваченого. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Вимоги зазначені в апеляційній скарзі щодо підстав для зміни вироку суду першої інстанції знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Апеляційні вимоги сторони захисту стосовно призначеного додаткового покарання, то вони підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Позбавлення права займатися певною діяльністю є видом кримінального покарання, відповідно до якого особі забороняється займатися певною діяльністю, наприклад, керувати транспортним засобом.

Санкцією ч.2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 3 років або без такого.

Відповідно роз`яснень, викладених у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_6 вироком суду першої інстанції було призначено додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік. При цьому було враховано критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінку після цього, а також ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває, позитивно характеризується по місцю проживання, частково відшкодував потерпілому кошти на лікування, останній просив суворо не карати обвинуваченого.

Однак, на думку колегії суддів, призначаючи обвинуваченому додаткового покарання суду першої інстанції не було відомі вагомі дані про обвинуваченого, які характеризують його особі, але відповідні документи були долучені до апеляційної скарги.

З наданих документів вбачається, що ОСОБА_6 відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, попросив у нього вибачення, останній до нього не має жодних претензій, просив суд суворо не карати; ОСОБА_6 одружений, має постійне місце проживання, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності, зокрема в частині порушення ПДР не притягався Крім того ОСОБА_6 з 01.04.2020 року являється інвалідом третьої групи (безтерміново) і проживає по АДРЕСА_1 , а відтак для добирання до міста йому завжди необхідні водійські права. Після ДТП ОСОБА_6 місце події не покинув, особисто викликав швидку медичну допомогу, поліцію, надавав потерпілому першу медичну допомогу.

Відтак апеляційний суд погоджується з доводами захисника та обвинуваченого щодо недоцільності призначення ОСОБА_6 додаткового покарання, оскільки матеріали кримінального провадження свідчать про позитивну поведінку після ДТП та характеристику ОСОБА_6 , а також наявність встановлених районним судом обставин, які вказують про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити його.

Відповідно до ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, а також в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становище обвинуваченого.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Врахувавши всі обставини кримінального провадження, колегія суддів вважає, що вирок районного суду відносно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою захисника та обвинуваченого, підлягає зміні із прийняттям рішення судом апеляційної інстанції про звільнення обвинуваченого від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

Інших підстав, які б свідчили про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону згідно ст. 412 КПК України під час апеляційного перегляду, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника-адвоката ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12.09.2023 року яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України - змінити в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами .

Звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від додаткового покарання призначеного вироком за ч.2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: