Справа № 466/5085/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/11/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_5 ,

розглянувши у порядку ст. 422-1 КПК України апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золочів Львівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 3, 4, 5 ст. 301, ч. 1 ст. 303-1 КК України,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з 09 листопада 2023 року до 25 лютого 2024 року включно.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог апелянт покликається на те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та не відповідає наявним ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, а тому ОСОБА_7 слід обрати запобіжний захід у вигляді застави.

Як зазначає захисник, підставою для відмови у застосуванні щодо ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу є те, що обвинувачений вчиняв злочини із застосуванням насильства. З такими висновками сторона захисту не погоджується, оскільки заява ОСОБА_8 про вчинення кримінальних правопорушень написана 22 липня 2021 року, тобто лише через сім років після того, як вона відвідувала психолога ОСОБА_9 та повідомляла останній про обставини відносин між нею та ОСОБА_7 ; протокол допиту потерпілої від 5 серпня 2021 року викликає у сторони захисту сумніви в його правдивості; згідно з висновком експерта №538 від 13 жовтня 2021 року, ОСОБА_8 у віці малолітньої дитини 9-10 років та підлітковому віці 13-14 років, можна припустити, могла перебувати під впливом зовнішніх факторів, фантазування та навіювання, як і будь-яка особистість цієї вікової категорії.

На переконання апелянта, суд належно не врахував доводів сторони захисту стосовно відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Зазначає про відсутність будь-якого суспільного інтересу у цій справі. Звертає увагу, що метою застосування запобіжного заходу є не покарання обвинуваченого, а забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім цього, судом не наведено доводів, які б унеможливлювали застосування альтернативних запобіжних заходів. При цьому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_7 застосовувався неодноразово.

Сторона захисту вважає, що наявні обставини, які дають можливість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід. Так, згідно зі ст. 178 КПК України, ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, одружений, має місце постійного проживання та одну малолітню дитину на утриманні ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент затримання офіційно працював на двох роботах, за місцем проживання характеризується позитивно, значними майновими статками не володіє, має у власності квартиру, до кримінальної відповідальності не притягався, жодних скарг на поведінку обвинуваченого не надходило, у вчиненні інших кримінальних правопорушень не підозрюється.

Апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а тому така підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 422-1 КПК України, тобто без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 153, ч. 2 ст. 156, ч.ч. 3, 4, 5 ст 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000702 від 23 липня 2021 року.

У межах цього кримінального провадження слідчим суддею Галицького районного суду м. Львова 14 лютого 2023 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строк дії якого в подальшому неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 9 листопада 2023 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 , може: переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності; знищити, приховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілу, свідків, експертів у цьому кримінальному провадженні шляхом їх переконання, залякування чи схиляння їх до зміни наданих ними показань. Цей ризик обґрунтовується тим, що потерпілою у вказаному кримінальному провадженні є донька підозрюваного ОСОБА_7 ОСОБА_8 , на яку він може вчинити вплив шляхом умовляння, переконання або залякування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого злочину, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_7 є інвалідом ІІ групи, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки наявність групи інвалідності не підтверджує неможливість утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора.

Твердження апелянта про наявність в обвинуваченого дружини та малолітньої дитини, постійного місця проживання, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження строку застосування такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Тривалість перебування ОСОБА_7 під вартою не належить до обставин, визначених ст. 178 КПК України, які враховуються при обранні запобіжного заходу.

Не ґрунтується на матеріалах справи і покликання захисника на необхідність визначення ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Так, згідно з п. 1, п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, поєднаних із застосуванням насильства, колегія суддів вважає, що визначення останньому запобіжного заходу у виді застави є недоцільним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідивши належним чином всі матеріали провадження та навівши в ухвалі мотиви, на підставі яких прийняв відповідне рішення.

За сукупності таких обставин, колегія суддів вважає, що судом правильно продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема запобіжні заходи у вигляді застави чи домашнього арешту, про що просить захисник, не можуть на цьому етапі судового провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора, зазначені захисником у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 грудня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4