ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/4689/20 Номер провадження 11-кп/814/688/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001114за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, проживаючий у цивільному шлюбі, працюючий за трудовими договорами, на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений за ч.1 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 витрати за проведення судових експертиз в сумі 4903,50 грн.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він у невстановлений час, але не пізніше 10 години 27 травня 2020 року, у особи (осіб), особистість якої (яких) встановити під час досудового розслідування не виявилось за можливе, з метою збуту придбав за невстановлених обставин наркотичний засіб метадон, обіг якого обмежено, розфасований у згортки з фольги.

Після цього обвинувачений з метою збуту поклав до сумки тридцять згортків з фольги, всередині яких знаходився наркотичний засіб, обіг якого обмежено метадон, та, зберігаючи їх при собі, прослідував по Профспілковому бульвару у м. Харкові, де о 10 годині біля домоволодіння №66 працівники поліції вилучили вказаний наркотичний засіб загальною масою в перерахунку на суху речовину 1,12 г.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.1 ст.307 КК України на 5 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що при призначенні покарання місцевий суд не в повному обсязі врахував, що обвинувачений не має судимості на підставі ст.89 КК України та вчинив новий умисний злочин у стані наркотичного сп`яніння.

Звертає увагу на особу ОСОБА_8 , який не одружений, не працює, тобто не пов`язаний із соціальними інститутами, які б сприяли його перевихованню.

Стверджує про необґрунтоване визнання місцевим судом обставинами, що пом`якшують покарання, визнання вини та щирого каяття, оскільки обвинувачений не вказав джерело отримання наркотичної речовини, яке не було встановлено під час досудового розслідування.

Інші учасники провадження вирок суду не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.1 ст.307 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання є непереконливими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обираючи ОСОБА_8 захід примусу, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Так, суд, виконуючи приписи ст. 65 цього Кодексу, узяв до уваги, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, відсутність тяжких наслідків, обставини, які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття і обґрунтовано призначив ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Більше того, прокурор в апеляційній скарзі хоча і стверджує про м`якість призначеного покарання, проте новим вироком прохає призначити таке ж покарання у виді 5 років позбавлення волі, яке визначив суд першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги прокурора про безпідставне врахування судом як обставини, що пом`якшує покарання - щирого каяття, є непереконливими.

Як вбачається з матеріалів провадження та поведінки обвинуваченого в судовому засіданні, він не просто визнав свою провину, в результаті чого розгляд кримінального провадження здійснювався в порядку ч.3 ст.349 КПК України, а дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

При цьому, в обвинувальному акті орган досудового розслідуваннятакож вказав про щире каяття ОСОБА_8 , з чим погодився процесуальний прокурор.

Що стосується доводів прокурора про необхідність призначення ОСОБА_8 реального покарання у виді позбавлення волі, колегія суддів приходить до такого.

У ст.65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною.

Завданням такої форми є виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини кримінального провадження; відсутність тяжких наслідків, оскільки вся придбана обвинуваченим з метою збуту наркотична речовина, обіг якої обмежено, була вилучена працівниками поліції; особу винного, який на підставі ст.89 КК України є таким, що не має судимості, пройшов курс лікування від наркоманії, постійно працює, створив сім`ю; його ставлення до вчиненого, а саме щире каяття та розуміння наслідків; враховуючи бездоганну процесуальну поведінку ОСОБА_8 протягом тривалого часу після ухвалення оскаржуваного вироку, колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив звільнити засудженого від відбування покарання з випробуванням, а застосований судом у даному конкретному випадку захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 02 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4