печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання заступника керівника Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003488,

В С Т А Н О В И В :

В провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання про арешт майна.

Мотивуючи означене клопотання слідчий у клопотанні вказує наступне.

Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016 за підозрами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Зазначає слідчий, що представники іноземної держави російської федерації, маючи намір значно розширити можливості використання своєї присутності на території України, зміцнити свою позицію та створити такі умови тимчасової присутності чорноморського флоту російської федерації на території України, яка б не обмежувалася часом, розпочали підривну діяльність проти України, яка полягала у втручанні в її внутрішню та зовнішню політику; спробах зменшення економічного і оборонного потенціалу України, зниження її обороноздатності; у вжитті заходів щодо посилення економічної залежності України від російської федерації, у тому числі економічної залежності від постачання російських енергоносіїв.

Так, громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші невстановлені особи, надаючи іноземній державі російській федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, діючи за попередньою змовою групою осіб, достовірно знаючи, що положення Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст. 20 Закону України «Про міжнародні договори України», без проведення правової експертизи щодо відповідності проєкту такої угоди Конституції та законам України, забезпечили у квітні 2010 року підписання, погодження та ратифікацію Угоди між Україною та російською федерацією з питань перебування чорноморського флоту російської федерації на території України (далі Угода).

Зокрема, у період з 11.03.2010 до 19.04.2010, перебуваючи на території України, ОСОБА_8 , з метою реалізації спільних з ОСОБА_7 злочинних намірів, з його відома та згоди, діючи з прямим умислом, повідомив членам Кабінету Міністрів України Міністру закордонних справ України ОСОБА_4 , Міністру юстиції України ОСОБА_5 , Міністру оборони України ОСОБА_6 , а також іншим особам про необхідність за участю обмеженого кола осіб провести зустріч із представниками РФ щодо організації складання та підписання Угоди, а також забезпечення безперешкодного погодження, схвалення, підписання та ратифікації без зауважень проєкту такої Угоди й інших необхідних документів, усунення будь-яких перешкод у вчиненні таких дій.

Далі, ОСОБА_5 , приблизно у період з 10 год 00 хв до 22 год 00 хв 19.04.2010, перебуваючи на території РФ, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та іншими особами, виконуючи свою роль та функції у вчиненні злочину, зустрівся з представниками РФ, від яких отримав проєкт Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, підготовлений російською стороною, який передбачав інші істотні умови ніж базові Угоди.

Приблизно у період з 15 год 00 хв до 23 год 00 хв 20.04.2010 ОСОБА_5 , перебуваючи в державній резиденції вищих урядових осіб РФ «Ново-Огарьово» (село Усово в Одинцовському міському окрузі Московської області РФ), продовжуючи реалізацію своїх злочинних намірів, спрямованих на виконання спільного злочинного умислу з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та іншими особами, який направлений на надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, під час засідання української делегації, яку очолював Прем`єр-міністр України ОСОБА_8 , на офіційному рівні повністю підтримав, як і інші співучасники злочину ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , нав`язану представниками іноземної держави позицію необхідності укладання (підписання) Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України.

У подальшому, приблизно у період з 11 год до 12 год 21 квітня 2010 року ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні Кабінету Міністрів України за адресою: вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, усвідомлюючи те, що положення Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України очевидно суперечать Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, ст.ст. 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України», підписав розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 947-р від 21 квітня 2010 року.

При цьому, не пізніше 11 год 34 хв 21 квітня 2010 року Міністр юстиції України ОСОБА_5 , виконуючи відведену роль та функції у вчиненні злочину, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи те, що проєкт Угоди суперечить Конституції та законам України, зокрема ст.ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 103-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28 червня 1996 року, із змінами і доповненнями, внесеними законами України від 8 грудня 2004 року № 2222-IV, ст.ст 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України, а його погодження та подальше підписання очевидно спрямовані на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі Російській Федерації та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, без фактичного його розгляду очолюваним Міністерством та проведення обов`язкової правової експертизи щодо відповідності проєкту такої Угоди Конституції та законам України, погодив без зауважень проєкти Угоди та розпорядження Кабінету Міністрів України «Про схвалення проекту Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» шляхом підписання довідок про їх погодження.

Далі, в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про міжнародні договори України» відповідно до якої пропозиції про укладення міжнародних договорів України подаються після проведення Міністерством юстиції України правової експертизи щодо відповідності проєкту міжнародного договору Конституції та законам України, без наявності такої експертизи проєкт Угоди внесено на розгляд Президента України.

ОСОБА_7 , будучи громадянином України, 21.04.2010 приблизно у період з 13 год 00 хв до 17 год 00 хв, перебуваючи у місті Харкові, діючи з прямим умислом та за попередньою змовою групою осіб, в порушення вимог ст. ст. 1, 2, 17, 19, 65, 68, 102-104, 106, 132-134, пункту 14 Перехідних положень (Розділу XV) Конституції України, прийнятій на п`ятій сесії Верховної Ради України 28.06.1996, із змінами і доповненнями, внесеними законами України № 2222-IV від 08.12.2004, ст. ст. 4, 20 Закону України «Про міжнародні договори України, ст. ст. 4, 6 Закону України «Про оборону України», ст. 7 Закону України «Про Збройні Сили України», Воєнній доктрині України, ст. 39 Віденської Конвенції про право міжнародних договорів 1986 року, ст. 25 Угоди між Україною і Російською Федерацією про статус та умови перебування Чорноморського флоту на території України, ст. 10 Угоди між Україною і Російською Федерацією про параметри поділу Чорноморського флоту, ст. 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про взаємні розрахунки, пов`язані з поділом Чорноморського флоту та перебуванням Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, надаючи іноземній державі РФ та її представникам, допомогу у проведенні підривної діяльності проти України, діючи на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній та економічній безпеці України, а саме створюючи умови до збільшення чисельності військ РФ на суверенній території України в АР Крим та місті Севастополі, та умови для подальшого перебування цих військ на території України всупереч ст. 17 Конституції України, підписав від імені України Угоду між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України, чим створив умови вторгнення Збройних Сил РФ та подальшу окупацію ними частини території України, а саме АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, а також нарощування особового складу та військової техніки Збройних Сил РФ в АР Крим та місті Севастополі.

Після цього, не пізніше 23.04.2010, Міністр юстиції України ОСОБА_5 , Міністр закордонних справ України ОСОБА_4 та Міністр оброни України ОСОБА_6 , перебуваючи на території України, виконуючи кожний свою роль та функції у вчиненні злочину, діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи те, що Угода суперечить Конституції та законам України, а її підписання очевидно спрямоване на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній безпеці України та фактично є наданням іноземній державі РФ та її представникам ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, погодили без зауважень проєкт Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» шляхом підписання довідки про його погодження.

Далі, 23.04.2010 Президент України ОСОБА_7 вніс на розгляд Верховної Ради України перший з часу вступу на пост Президента України проєкт Закону України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» та визначив його як невідкладний для позачергового розгляду Верховною Радою України.

На виконання усного доручення ОСОБА_7 , народні депутати України, які кількісно утворювали більшість від конституційного складу у Верховній Раді України, 27.04.2010 шляхом відкритого голосування ухвалили Закон України «Про ратифікацію Угоди між Україною та Російською Федерацією з питань перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» № 2153-VI, яким ратифікували зазначену угоду, та того ж дня вказаний Закон був підписаний Президентом України ОСОБА_7 .

Створені за вищевказаних обставин ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , передумови до окупації АР Крим та м. Севастополя, надали РФ можливість для переоснащення (модернізації) озброєння ЧФ РФ, збільшення їх військової присутності на території АР Крим та м. Севастополя на їх території.

В результаті, починаючи з 20 лютого 2014 року, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури, для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, у порушення вимог пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимог частини 4 статті 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 16 грудня 1970 року № 2734 (XXV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (XX), Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), ст.ст. 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, ст.ст. 1, 2 Конституції України, на територію України, а саме на територію півострова Крим розпочато збройне вторгнення регулярних військ РФ з метою зміни меж території та державного кордону України.

В результаті окупації підрозділами Збройних Сил РФ території АР Крим та міста Севастополя, яка стала можливою внаслідок зазначених злочинних дій ОСОБА_5 та інших співучасників, державі Україна через протиправне перешкоджання щодо володіння, користування і розпорядження майном та майновими правами, які знаходяться на вказаних окупованих територіях, заподіяно збитки, які згідно з висновком судово-економічної експертизи, складають 1 080 352 000 000,00 (один трильйон вісімдесят мільярдів триста п`ятдесят два мільйони) гривень.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні триваючого кримінального правопорушення, вчинення якого було розпочато у квітні 2010 року, а закінчено 28.05.2017 з припиненням дії базових Угод.

Санкція ч. 1 ст. 111 КК України, у злочині, передбаченому якою підозрюється ОСОБА_5 , передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, у зв`язку з чим, з метою забезпечення виконання цього покарання у разі його призначення, а також відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, є необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваного ОСОБА_5 .

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 2) та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) (п. 4).

Згідно з відомостями, наданими КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-15969 (И-2023) від 06.12.2023, а також відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 30.11.2001, 1/3 частки власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 135 кв м, належить ОСОБА_5 .

Метою накладення арешту на майно у даному випадку є забезпечення можливої конфіскації майна як покарання у разі визнання винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

У судове засідання слідчий не з`явився. До суду слідчий ОСОБА_12 подала заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги визначені у клопотанні підтримує, просить задовольнити.

Слідчий суддя, враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України, дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без повідомлення підозрюваного, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали провадження за клопотанням, приходить до наступного висновку.

Слідчими Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003488 від 17.11.2016 за підозрами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Підстави для накладення арешту на майно з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч. 2 ст. 170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Аналіз вище зазначених норм закону вказує, що у разі розгляду клопотання слідчого або прокурора про арешт майна, слідчий суддя повинен перевірити доводи поданого клопотання щодо наявності підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження у відповідності до мети, яку зазначає слідчий чи прокурор у своєму клопотанні.

При цьому, визначення мети арешту, яка передбачена ч. 2 ст. 170 КПК України, та обґрунтування її наявності, є обов`язковою.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно положенням до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно ч. 4 ст. 171 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до санкції ч. 1 ст. 111 КК України, за вчинення вказаного злочину, передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Згідно з відомостями, наданими КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» № 062/14-15969 (И-2023) від 06.12.2023, а також відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру НОМЕР_1 від 30.11.2001, 1/3 частки власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 135 кв м, належить ОСОБА_5 .

Таким чином, є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для накладення арешту майна, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

Слідчий суддя, враховуючи вище викладені обставини, приходить до висновку про задоволення клопотання, оскільки застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна є співрозмірним завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника керівника Управління з розслідування злочинів, вчинених у зв`язку із масовими протестами у 2013-2014 роках, Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0003488 задовольнити.

Накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з позбавленням останнього права відчуження, розпорядження та користування таким майном, а саме:

- 1/3 частки власності квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 135 кв м.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Підозрюваний, його захисник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1