Справа № 129/3057/22
Провадження по справі № 1-кп/129/307/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Гайсині кримінальне провадження № 0000093 від 9.08.2022 р. про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсина Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, раніше несудимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, -

установив:

18.07.2022 близько 18 год. 00 хв. старший солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, обіймаючи посаду стрільця-санітара 1 мотопіхотного відділення 2 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , та проводив час на власний розсуд за місцем свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 03.11.2022, коли самостійно прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя 25, та заявив про себе.За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управлінняпро свою належність до військової служби, а також учинене ним самовільне залишення місця служби, не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби) в умовах воєнного стану.

Вину визнав повністю, щиро розкаявся і дав суду показання про те, що він будучи військовослужбовцем, призваним на військову службу під час мобілізації, після направлення його до шпиталю на лікування не поїхав, а поїхав до свого місця проживання в АДРЕСА_2 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 03.11.2022, коли самостійно прибув до четвертого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань; бажає продовжити службу.

Відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України суд, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та визначив обсяг доказів, які будуть досліджуватися та порядок їх дослідження допитом обвинуваченого, дослідженням документів, що характеризують обвинуваченого. Судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винним нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

При цьому суд бере до уваги визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і законну за нього санкцію, особу винного та визначені ст. 66 КК України пом`якшуючі його обставини; вид і розмір призначеного покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення винної у скоєнні кримінального правопорушення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, а саме, що передбачене ч. 5 ст. 407 КК України кримінальне правопорушення за класифікацією ст. 12 КК України віднесене до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку в лікарів нарколога і психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, бажає продовжити службу у Збройних Силах України; за наявності пом`якшуючих покарання обставин у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, беззастережне визнання вини в інкримінованому кримінальному правопорушенні, відсутності обставин, які обтяжують покарання, однак враховуючи те, що старший солдат ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, суд визнає за необхідне призначити покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України суд визнає за необхідне замінити ОСОБА_5 , військовослужбовцю, який проходить військову службу за мобілізацією, покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

Поряд з цим, суд враховує роз`яснення дані в пунктах 2 і 3 постанови №15 від 28.12.1996 (із змінами, внесеними постановою №17 від 26.12.2003) «Про практику призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні» у яких Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосований і до військовослужбовців, які вчинили злочини середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі, за умови, що суд, враховуючи особу винного й обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, дійде висновку про можливість призначення такого покарання. Судам потрібно мати на увазі, що призначення військовослужбовцям покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні може бути застосоване не тільки у випадках, коли це безпосередньо передбачено санкцією статті закону, за якою засуджується військовослужбовець, а й тоді, коли суд вважатиме за можливе (з урахуванням обставин справи та даних про особу засудженого) замінити позбавлення волі на строк не більше двох років триманням у дисциплінарному батальйоні протягом того самого строку.

Призначення такого основного покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази відсутні.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 продовжити до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів з огляду на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 368, 370-374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ч.1 ст. 69 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк два роки.

На підставі ч. 1 ст. 62 КК України замінити покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на строк два роки на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк два роки.

Строк відбуття покарання рахувати з дня набрання цим вироком законної сили.

В строк відбуття покарання на підставі ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 строк його попереднього ув`язнення в цьому кримінальному провадженні з 8.05.2023 р. (дня взяття його під варту) по день набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 продовжити до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 днів.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення. Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя