Провадження № 1-кп/638/1726/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному порядку, без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000091 від 03.05.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Барановичі, Брестської області, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, яка заміжня, працевлаштована КНП ЦМЛ «Піщанської Богоматері», зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення-проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України,

встановив:

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24.08.1991 ухвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди. Україна самостійно визначає адміністративно-територіальний устрій та порядок утворення національно-адміністративних одиниць.

Рішенням Конституційного Суду України N 3-3п від 11.07.1997 зазначено, що засади конституційного ладу в Україні закріплені у розділах I, III та XIII Основного Закону України - Конституції України.

Зокрема, положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам президент Російської Федерації (далі - рф) ОСОБА_4 , а також інші не встановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об?єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв?язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів Збройних сил рф (далі по тексту - зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці 3С рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об?єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об?єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв?язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.

Також пунктом 2 Указу Президента № 64/2022 від 24.02.2022, серед інших, органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Разом цим, в ході досудового розслідування встановлено, що окупаційними військами рф 22.03.2022 повністю окуповано територію м. Ізюм Харківської області.

З 26.05.2022, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянкою України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалася 24.02.2022 повномасштабним російським вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення територій, усвідомлюючи російську агресію проти України, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на тимчасово окупованій території, маючи умисел на зайняття посади в окупаційній адміністрації, незаконно створеною окупаційною владою в м. Ізюм Харківської області, та реалізуючи його вступила в злочинну змову з окупаційними військами рф та представниками так званої «ЛНР», отримавши від них пропозицію на зайняття посади «головного спеціаліста відділу гуманітарної допомоги населенню тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області», в порушення Конституції та Законів України, добровільно, умисно погодилась на вказану пропозицію.

Надалі, ОСОБА_3 , будучи громадянкою України, в період з 26.05.2022 року до початку вересня 2022 року, точний час встановити в ході досудового розслідування не виявилось можливим, з метою переслідування своїх особистих інтересів, перебуваючи на посаді «головного спеціаліста відділу гуманітарної допомоги населенню тимчасової цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області», продовжуючи реалізовувати свій раніше виниклий злочинний умисел, здійснювала діяльність на займаній посаді, не пов?язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, та виконувала розпорядження, надані начальником відділу гуманітарної допомоги населенню тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області.

Своїми діями ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення-проступок, передбачений ч.2 ст. 111-1 КК, а саме колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністраційно-господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Частиною 2 ст.12 КК встановлено, що кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Отже, враховуючи те, що санкцією ч.2 ст. 111-1 КК передбачене основне покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років, то кримінальне правопорушення за ч.2 ст. 111-1 КК є кримінальним проступком.

Відповідно ж до ч. 2 ст. 381 Кримінального процесуального кодексу України , суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

Судом встановлено, що відповідно до положень частини другої статті 302 КПК України обвинуваченій прокурором роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, та ОСОБА_3 подала заяву про роз`яснення їй вказаних положень та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

При цьому до обвинувального акту додана письмова заява обвинуваченої ОСОБА_3 , складена в присутності захисника ОСОБА_5 , згідно якої вона беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 111-1 КК України, згодна зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до частини третьої статті 382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень частини другої статті 382 КПК України.

Таким чином, враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідні їх письмові клопотання та заява, суд, вивчивши обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст. 94 КПК, дійшов висновку про відсутність необхідності призначати розгляд у судовому засіданні обвинувального акта, викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, та про наявність підстав для ухвалення вироку відносно обвинуваченої у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду за відсутності учасників судового провадження).

Оцінені судом додані до обвинувального акта матеріали також дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , про винуватість останньої в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання нею винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 111-1 КК.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.ст.65-67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Дослідженням даних про особу обвинуваченої встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Барановичі, Брестської області, українка, громадянка України, із середньо-спеціальною освітою, заміжня, працевлаштована КНП ЦМЛ «Піщанської Богоматері», зареєстрована та фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Отже, з урахуванням вказаних обставин та особи обвинуваченої, обставин, що пом`якшують покарання, за відсутності обставин, що обтяжують покарання, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе з призначенням їй покарання у межах санкції ч. 2 ст. 111-1 КК у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, та не застосовує додаткове покарання у виді конфіскації майна, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за відсутності тяжких наслідків, оскільки суд переконаний в тому, що саме така міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Витрати на залучення експерта відсутні.

У кримінальному провадженні № 0000091 від 03.05.2023 року кримінальним правопорушенням матеріальна шкода не завдана. Під час досудового розслідування цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 не обирався.

Керуючись ст. ст.369 - 371,373 - 375,381 - 382 КПК, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111-1 КК України, та призначити їй покарання у виді позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування на строк 10 (десять) років без конфіскації майна.

Речові докази, а саме: Копії документів: «Распоряжение от 26.05.2022 о назначении ОСОБА_3 на должность главного специалиста отдела по оказанию гуманитарной помощи населению администрации города Изюм и Изюмского района» підписаний ОСОБА_6 на якому мається печатка відділу кадрів на 1-му аркуші; «Платежная ведомость №14 от 25 августа 2022 года на выплату Денежное вознаграждение за июль 2022» підписаний ОСОБА_6 на якому мається печатка відділу кадрів на 3-х аркушах, - після набрання вироком законної сили залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим - в той же строк з часу отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1