ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 січня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справах та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

(в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0002545 від 05 липня 2023 року відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернівці, Чернівецької області, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-15 лютого 2012 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

КП №11-кп/822/55/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ст. 186 КК України Доповідач: ОСОБА_1

У С Т А Н О В И Л А:

Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого:

- ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_6 визначено відраховувати з часу його фактичного затримання, з 27 вересня 2023 року.

Зараховано засудженому ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 27 вересня 2023 року з розрахунку день за день відповідно до правил ч. 1 ст. 72 КК України.

До набрання вироком законної сили засудженому ОСОБА_6 запобіжний захід залишено раніше обраний - тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1394 грн. 00 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду першої інстанції, 04 липня 2023 року близько 12 год. 45 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в місті Чернівці на вул. Кармелюка, біля будинку 71, діючи умисно, в період воєнного стану, який був введений відповідно до указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, шляхом вільного доступу, впевнившись в тому, що ніхто із сторонніх осіб за ним не спостерігає, через опущене скло, із переднього водійського сидіння, вантажного автомобіля ГАЗ, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , викрав, жіночу сумку чорного кольору, яка належить потерпілій ОСОБА_9 , всередині якої знаходилися грошові кошти у сумі 3000 грн., паспорт гр. України, виданий Першотравневим РВ в Чернівецькій області, від 19.02.2010, на ім`я ОСОБА_9 ; посвідчення водія НОМЕР_2 від 03.11.2022 гр. на ім`я ОСОБА_9 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 10.11.2021 д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіля марки VOLKSWAGENPASSAT, власником якого являється ОСОБА_10 .

Після вказаних дій, пройшовши декілька метрів вперед, ОСОБА_6 почув, що йому в слід кричать «Стій», усвідомив, що його протиправне злочинне діяння спрямоване на таємне заволодіння чужим майном було викрито потерпілою, ОСОБА_6 намагаючись особисто збагатитись, з корисливого мотиву, умисно, протиправно, відкрито заволодів сумкою чорного кольору із переліченими речами та почав тікати в напрямку залізничної колії по вул. Кармелюка, м. Чернівці.

В подальшому, з місця вчинення злочину ОСОБА_6 втік, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим своїми умисними протиправними діями завдав потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 3000 гривень.

ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України - тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

На вказаний вирок обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року та постановити новий, яким змінити кваліфікацію його дій на ч. 2 ст. 186 КК України та застосувати положення ст. 69 КК України.

Доводи апеляційної скарги та доповнення до неї обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що він має важкий стан здоров`я, переніс інсульт та являється єдиною особою, яка може доглядати за своїми батьками похилого віку.

Вказує, що суд першої інстанції незаконно не застосував відносно нього положення ст. 69 КК України, оскільки він сприяв розкриттю злочину, вибачився перед потерпілою, яка немає до нього претензій.

Зауважує, що не вчиняв злочину за ч. 4 ст. 186 КК України, а тому просить зміни кваліфікацію його дій на ч. 2 ст. 186 КК України.

Посилається на те, що всі судимості погашені та зняті.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, думку прокурора, який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши усі доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового розгляду, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

З оскаржуваного вироку суду та матеріалів кримінального провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, у суді першої інстанції здійснений у відповідності до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Як вбачається з журналу судового засідання та відеозапису судового засідання від 15 листопада 2023 року (т. 1 а.п. 184-188), судом першої інстанції, в тому числі за клопотанням сторони захисту, було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнано можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів: допитом обвинуваченого та потерпілої, дослідженням доказів, що характеризують обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції роз`яснив сторонам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України та з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_6 розуміє зміст обставин справи, встановив відсутність сумнівів у добровільності його позиції щодо визнання вини та не заперечення фактичних обставин справи, а також роз`яснив останньому, що у такому випадку обвинувачений буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Сторони кримінального провадження, в тому числі і обвинувачений ОСОБА_6 , висловили свою згоду на розгляд кримінального провадження на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Таким чином, суд першої інстанції, вживши всіх необхідних заходів для того, щоб переконатися в правильності розуміння учасниками судового розгляду тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та правомірно визнавши недоцільним дослідження доказів у повному обсязі, здійснив допит обвинуваченого та встановив обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадження та визначені ст. 91 КПК України, у зв`язку з чим учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

Крім того, ОСОБА_6 в суді першої інстанції визнав свою вину в повному обсязі саме за ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи викладене, посилання апелянта на не правильну правову кваліфікацію його дій, колегією суддів відхиляються, як такі, що не підлягають розгляду в апеляційному порядку, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України.

Згідно вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги, а саме, в даному випадку, в частині призначеного покарання.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_6 судимий 15 лютого 2012 року Першотравневим районним судом м. Чернівці за ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту тобто з 22 жовтня 2011 року.

Вирок набрав законної сили - 24 квітня 2012 року, а 10 липня 2014 року ОСОБА_6 був звільнений на підставі Закону України «Про амністію».

Судимість за вищевказаним вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2012 року не погашена, оскільки злочин, передбачений ч. 2 ст. 307 КК України, є тяжким і відповідно до ст. 89 КК України, строк погашення судимості становить 6 років.

Покарання ОСОБА_6 відбув 10 липня 2014 року, а тому строк погашення судимості за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 лютого 2012 року мав настати 10 липня 2020 року.

Разом з тим, вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 квітня 2017 року (тобто в період не знятої та не погашеної судимості) ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України і за його вчинення призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили - 10 травня 2017 року, а 30 травня 2018 року ОСОБА_6 був звільнений по відбуттю покарання.

Згідно ч. 5 ст. 90 КК України якщо особа, що відбула покарання, до закінчення строку погашення судимості знову вчинить кримінальне правопорушення, перебіг строку погашення судимості переривається і обчислюється заново

Таким чином, строки погашення судимості ОСОБА_6 за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 307, ст. 69, ч. 4 ст. 81, ч. 1 ст. 71 КК України, були перервані і почали обчислюватися заново, а саме з 30 травня 2018 року, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_6 у відповідності, до норм кримінального законодавства, вважається таким, що має судимості.

Враховуючи вищенаведені обставини, кримінальне правопорушення за ч. 4 ст. 186 КК України вчинене ОСОБА_6 в період не знятої та не погашеної судимості, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині колегією суддів відхилюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги про надмірну суворість призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів вважає такі доводи безпідставними з огляду на наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Статтею 65 КК України визначено, що суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують відповідальність обвинуваченого, а саме його щире каяття у вчиненому, а також обставини, що обтяжують покарання, а саме рецидив злочинів, дані про особу ОСОБА_6 , який раніше судимий за вчинення корисливого злочину, відбував покарання у виді позбавлення волі, однак, він не зробив належних висновків для себе, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний злочин, перебуває на обліку в наркологічному диспансері.

Навівши зазначені обставини, суд першої інстанції визначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Призначене обвинуваченому покарання є мінімальним, у межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Враховуючи вищенаведене, підстав вважати призначене ОСОБА_6 покарання несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Відсутність претензій матеріального чи морального характеру від потерпілої, на думку колегії суддів, не є такою обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення та не може слугувати безумовною підставою для пом`якшення обвинуваченому покарання.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки, як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, при постановленні вироку.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, оскільки виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_6 покарання.

Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Враховуючи відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченого та дані про особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, відбував покарання в місцях позбавлення волі, на шлях виправлення не став і знову вчинив умисний корисливий злочин, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Колегія суддів не виявила допущених істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_6 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Додана до апеляційної скарги виписка із медичної карти ОСОБА_6 згідно якої останній страждає гіпертонічною хворобою внаслідок перенесеного у 2019 році інсульту, не може вплинути на законність прийнятого судом рішення щодо виду та міри покарання обвинуваченого, оскільки наявність цього захворювання не перешкодило останньому вчинити інкримінований йому тяжкий злочин.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції ухвалено з дотримання принципу повноти, об`єктивності та всебічності розгляду справи, висновки суду ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, а призначене обвинуваченому покарання відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та даними про його особу.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Аналізуючи сукупність усіх обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 418, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 16 листопада 2023 року у кримінальному провадженні № 0002545 від 05 липня 2023 року відносно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду.

Головуючий, суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3