Справа № 488/4778/23
Номер провадження № 1-кп/488/164/24

У Х В А Л А

24.01.2024 року

Корабельний районний суд міста Миколаєва

в складі колегії суддів: головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника потерпілих ОСОБА_8 ,

представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 6 ст.152, ч.3 ст.153, ч.2 ст.156, ч.1 ст.301-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Назване клопотання прокурора мотивоване існуванням ризиків, які дають підстави вважати, що у випадку необрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду (пункт 1 частини 1 статті 177 КПК України), незаконно впливати на потерпілу і свідків у кримінальному провадженні (пункт 3 частини 1 статті 177 КПК України) та продовжити злочинну діяльність (пункт 5 частини 1 статті 177 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_6 просив обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, пославшись на те, що не має наміру здійснювати вплив на потерпілих та свідків, а влаштується на роботу з метою отримання прибутку.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 , позицію якого обвинувачений підтримав, вважав за необхідне у клопотанні прокурора про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити та обрати обвинуваченому цілодобовий домашній арешт, посилаючись на те, що ризики, заявлені прокурором, не доведені та побудовані виключно на припущеннях, сама по собі тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для обрання виключного запобіжного заходу, що цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

Потерпіла сторона клопотання прокурора підтримала, законний представник потерпілих ОСОБА_8 та їх представник адвокат ОСОБА_9 суду показали, що обвинуваченому відомі номери мобільних телефонів малолітніх потерпілих та їх соціальні мережі, тому враховуючи, що потерпілі не допитані, обвинувачений може через названі засобі зв`язку здійснити на дітей психологічний вплив з метою надання ними показань на його користь.

Проаналізувавши доводи сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

ОСОБА_6 , згідно обвинувального акту, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів. Санкція статті 152 частини 6 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, ч.3 ст. 153 КК України - карається позбавленням волі на строк від п`яти до семи років, ч.2 ст. 156 КК - на строк від п`яти до восьми років, ч.1 ст.301-1 КК - на строк від двох до шести років, тобто суд приймає до уваги тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання ОСОБА_6 винуватим.

Поміж іншого, репутація обвинуваченого, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працевлаштований, не має стабільного легального джерела прибутку та стійких соціальних зв`язків, або інших чинників, які б утримували його від втечі, дає підстави суду дійти висновку про доведеність ризику можливого переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду, з метою уникнення покарання, яке йому загрожує, у разі доведення вини.

Відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення відносно своїх рідних малолітніх племінників неодноразово та систематично, а також в ході своєї злочинної діяльності з використанням «мережі «Інтернет» одержував доступ до дитячої порнографії та самостійно створював графічні файли з інформацією щодо дитячої порнографії, яку зберігав за місцем свого мешкання без мети збуту, що вказує на схильність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень сексуального характеру щодо неповнолітніх.

Враховуючи, що обвинуваченому відомо місце проживання потерпілих, їх місце навчання, наявні засоби зв`язку з останніми як родичами, аналогічне стосується і свідків у вказаному кримінальному провадженні, а також законного представника потерпілих, суд також знаходить слушними доводи прокурора про наявність ризику здійснення ОСОБА_6 тиску на потерпілих, які є малолітніми, та можуть легко піддаватись впливу, з метою вжиття заходів до підмови потерпілих чи свідків, здійснити тиск на них шляхом погроз та інших заходів впливу, на зміну їх показів та створення штучного алібі для уникнення можливого покарання, у разі доведення його вини.

На підставі встановлених фактичних обставин, у суду є достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 може ухилитися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, а також некзаконно впливати на потерпілих, законного представника та свідків.

Беззаперечних даних, які б виключали встановлені судом ризики, не встановлено.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 не порушує його права на судовий розгляд упродовж розумного строку, оскільки відповідно до п. 110 Рішення ЄСПЛ «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане у кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З огляду на наведене, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , на переконання суду, не можуть свідчити про відсутність ризиків здійснення останнім вищевказаних дій у випадку застосування до нього іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який відносно обвинуваченого суд не вбачає.

На підставі викладеного і керуючись ст. 176-178, 183, 331, КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 60 (шістдесяти) діб, а саме до 24.03.2024 року включно без визначення розміру застави.

У клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт - відмовити за необгрунтованістю.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 13 червня 2019 року № 4-р/2019 року, ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, що не зупиняє її виконання.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_3

Суддя ОСОБА_2