Житомирський апеляційний суд
Справа №278/1556/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченої ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі кримінальне провадження №278/1556/22 за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2023 року відносно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої в АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді - 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнено обвинувачену від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; періодично з`являтися на реєстрацію в уповноважений орган з питань пробації.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.05.2022.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 28.04.2022 близько 17 год. ОСОБА_11 перебувала за місцем свого проживання, а саме в будинку АДРЕСА_1 , де між нею та її чоловіком ОСОБА_13 , на ґрунті триваючих неприязних відносин, виникла сварка, під час якої у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, направлений на умисне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

В цей же день, час, місці, ОСОБА_11 реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , який перебував в приміщенні коридору вищевказаного домоволодіння, усвідомлюючи протиправний характер своїх злочинних дій, зі значною силою прикладання умисно своїми руками штовхнула в область грудної клітки ОСОБА_13 , внаслідок чого останній впав на підлогу.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_11 , зі значною силою прикладання умисно нанесла не менше чотирьох ударів своєю правою ногою в область живота ОСОБА_13 .

В результаті злочинних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді: синців та саден на обличчі; крововиливи та поверхневі рани під слизову оболонку верхньої та нижньої губ; синець на на правому плечі, передпліччі та передній поверхні проекції правого ліктьового суглобу; садна в поперековій ділянці та на правій гомілці, які в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; синців по передній поверхні проекції правого колінного суглобу; синців по передній поверхні проекції правого колінного суглобу; синців по задній поверхні проекції обох суглобів; саден по задній поверхні проекції лівого ліктьового суглобу, які в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; лінійних саден правого передпліччя, які в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, мають ознаки легких тілесних ушкоджень; синців та саден на грудній клітці; непрямих переломів по середньо-ключичній лініям з обох сторін; синців на животі; крововиливів в м`які тканини грудної клітки, живота, в очеревину, в брижу тонкого кишківника, в навколониркову жирову клітковину правої нирки, в зв`язковий апарат печінки; розривів по вісцеральній поверхні лівої долі печінки; наявність рідкої крові в черевній порожнині, які в своїй сукупності є тупою поєднаною травмою тулуба, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, внаслідок яких наступила смерть останнього.

Потерпілі ОСОБА_8 і ОСОБА_9 вважають вирок суду в частині призначеного покарання незаконним, та просять його змінити, а своїм рішенням призначити ОСОБА_11 покарання за скоєне нею кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років. При цьому, звертають увагу, що обвинувачена ОСОБА_11 на психічні розлади не страждає, в момент скоєння злочину могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і усвідомлюючи свої дії спричинила тяжкі тілесні ушкодження чоловікові, які мають характер особливого мучення, внаслідок яких наступила смерть ОСОБА_13 . Звертають увагу на розбіжності в показанням обвинуваченої відносно фактичних обставин події та матеріалів провадження. Наголошують, що обвинувачена несвоєчасно викликала швидку, усвідомлювала небезпечний характер своєї бездіяльності, сама поставила померлого в небезпечний для життя стан і бажала чинити саме так, таким чином, в діях останньої вбачається ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.136 КК України. Зазначають, що син обвинуваченої - ОСОБА_14 свідчить про те що батько пиячив, застосовував фізичне насилля до мами, до нього, але ці свідчення нічим не підтверджені, так як звернень в поліцію немає та ніяких документальних підтверджень не існує, скарг на погане відношення батька до мами та дітей ніколи не чули, навпаки, син піднімав руку на батька, про що свідчить розмова загиблого через відеозвязок з мамою, а також свідок ОСОБА_15 бачила загиблого з синцем на обличчі за місяць до події. В свою чергу, загиблий ОСОБА_13 був доброю, чуйною людиною, завжди поспішав на допомогу рідним та близьким, був гарним турботливим батьком, дуже любив свою сім`ю, вся домашня робота, турботи , піклування про дітей були на ньому, для дружини це було зручно, тому вона не відпускала його на роботу. Наголошує, що годувальником родини була ОСОБА_11 тільки на протязі останніх 5-6 років, теж неофіційно, як і загиблий, про що свідчать свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 . Крім того, звертають увагу, що діти ОСОБА_11 - ОСОБА_17 , 2003 р.н - 19 років, повнолітній та працює; ОСОБА_18 , 2008 р.н -14 років неповнолітній, школяр ОСОБА_19 , 2011 р.н -12 років, малолітня школярка, тобто, малолітня тільки 1-а дитина. Наголошують, що суд зробив хибний висновок, що родичі батька не бажають опікуватися дітьми, навпаки завжди опікувалися і на сьогоднішній день цього бажають, але ОСОБА_11 з самого початку суду, заборонила дітям спілкуватися з родичами, як і відповідати на дзвінки, навіть коли родичі приїздять до дітей вона забороняє їх бачити, не відчиняє дверей та влаштовує сварки на очах дітей. Вважають, що суд зовсім не врахував думку потерпілих, не дав змогу висловитися повно і всебічно, не врахував навіть тих пояснень, які надавали потерпілі, так, потерпіла сестра ОСОБА_9 не говорила, що брат зловживав спиртними напоями протягом останніх 6 років, навпаки казала випивав як усі, по святам або ще яким радісним подіям. Вважають, що висновок суду, що вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставині є пом`якшуючою покарання обставиною, є незрозумілим. Вважають хибними висновки експерта ОСОБА_20 про те. що на протязі тривалого часу загиблий ОСОБА_13 зловживав алкогольні напої. Також, наголошують, що є не щиром каяття обвинуваченої ОСОБА_11 , яка на протязі всього процесу ні разу не промовила слів розкаяння, не подзвонила мамі та родичам загиблого ОСОБА_13 , не попросила пробачення за скоєне.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичні обставини та кваліфікацію дій обвинуваченої, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, як незаконний, та ухвалити новий вирок, за яким призначити ОСОБА_11 за ч.2 ст.121 КК України покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін. При цьому, наголошує, що суд першої інстанції при призначенні покарання при застосуванні положень ст.ст.75, 76 КК України, фактично застосував аналогічні підстави що і при застосуванні норм ст.69 КК України. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що встановлені пом`якшуючі обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, як наслідок, про наявність підстав для застосування положень ст.ст.75, 76 КК України до ОСОБА_11 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, доводи потерпілих на підтримку своїх апеляційних вимог, заперечення обвинуваченої та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги прокурора та потерпілих підлягають до часткового задоволення з таких підстав.

З огляду на вимоги ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Оскільки ОСОБА_11 обвинувачення за ч.1 ст.135, ч.3 ст.136 КК України, як то вважають потерпілі, органом досудового розслідування у відповідності до обвинувального акта та матеріалів провадження не висувалось, тому вище зазначені апеляційні вимоги потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 щодо додаткової кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_11 за ч.1 ст.135, ч.3 ст.136 КК України, апеляційний суд залишає без розгляду.

У відповідності до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Санкція ч.2 ст.121 КК України, за якою ОСОБА_11 притягується до кримінальної відповідальності, передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі на строк від 7 до 10 років.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Як вважає апеляційний суд, вказаних вимог кримінального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як убачається з оскаржуваного вироку, в обґрунтування рішення при призначенні ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.69 КК України за ч.2 ст.121 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на наявність низки обставин, що пом`якшують її покарання повне визнання вини, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення; надала допомогу потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, вчинила кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, за наявності обставини, що обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Також, враховано і характризуючі дані особи обвинуваченої, зокрема, яка раніше не судима, характеризується виключно позитивно, має на утриманні трьох дітей, двоє з яких є неповнолітньою та малолітньою, критично ставиться до вчиненого. Крім того, судом враховано ту обставину, що годувальником родини була обвинувачена, а загиблий за життя тривалий час ніде не працював, зловживав спиртними напоями, що підтверджено висновком судово-медичної експертизи та роз`ясненнями експерта, та в день своєї загибелі, в умовах воєнного стану, витратив значні кошти на спиртні напої, а не на продукти харчування для дітей, що підтверджено роздруківкою з банківської картки.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, апеляційний суд вважає, що вище зазначені обставини, є доведеними та такими, що дійсно істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою ОСОБА_11 кримінального правопорушення, тому застосування судом першої інстанції при призначенні покарання останньою норм ч.1 ст.69 КК України, є правильним.

Разом з цим, апеляційні доводи про відсутність достатніх підстав для звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, є слушними.

Так, відповідно до ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Апеляційний суд звертає увагу, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, фактично врахував, при цьому, одні і ті ж обставини як підстави для застосування до засудженої положень ст.69 КК України, та лише формально навів у вироку відповідні обставини, проте правильної оцінки їм не дав, рішення про застосування ст.75 КК України належно не мотивував, законні підстави про доцільність звільнення ОСОБА_11 від призначеного покарання не встановив.

За результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження встановлено те, що при вирішенні питання звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції залишив поза належною увагою, тяжкість правопорушення, його характер і ступінь суспільної небезпечності в повному об`ємі дані, у зв`язку з чим безпідставно, застосував положення ст.75 КК України.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження і встановлено вироком суду, обвинувачена ОСОБА_11 своїми умисними діями, які виразилися в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, скоїла тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції залишено поза належною увагою суспільну небезпеку скоєного останньою кримінального правопорушення, його фактичні обставини, як і тяжкі, незворотні наслідки нею вчиненого смерть людини.

Також, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченій не достатньо враховано й обставину, що у відповідності до норм ст.67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченій вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

Крім того, належно не враховано судом першої інстанції, в даному випадку і думка потерпілих, які наполягали на призначенні суворого покарання. Така ж позиція підтримана останніми і в суді апеляційної інстанції.

За таких умов, навіть незважаючи на наявність на утриманні обвинуваченої двох малолітніх дітей, застосування до обвинуваченої положень ст.75 КК України при призначенні покарання об`єктивно виключається.

З огляду на наведене, вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2023 року відносно ОСОБА_11 в частині призначення покарання підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України з постановленням нового вироку відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України

При цьому, щире каяття обвинуваченої, критична оцінка своїх дій, готовність нести відповідальність, підтверджено останньою в суді апеляційної інстанції, і не викликають сумнівів. Зокрема, критичний осуд висловлено обвинуваченою в своїх письмових поясненнях щодо обставин подій та їх передумові, направлених до апеляційного суду (перебувають в матеріалах провадження). Апеляційні посилання потерпілої сторони, фактично про сумнівність щирого каяття, виключно за відсутності вибачень з боку обвинуваченої, в даному випадку явно не спростовають встановленого судами першої та апеляційної інстанції щирого каяття останньої.

Крім того, є доведеним матеріалами провадження і висновок суду щодо надання посильної медичної допомоги обвинуваченою потерпілому, оскільки це підтверджено, як самою обвинуваченою в суді першої інстанції, так і письмовими доказами, зокрема протоколом проведення слідчого експерименту від 29.04.2022 за участі ОСОБА_11 (т.1 а.п.106-120). Жодних доказів на спростовування цього за результатам апеляційної перевірки не встановлено.

За таких обставин, при призначенні ОСОБА_11 покарання, апеляційний суд враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України є тяжким, його суспільну небезпечність, фактичні обставини його вчинення, як і обставини, які йому передували, особу винної, яка раніше не судима, характеризується виключно позитивно, має на утриманні дітей неповнолітнього та малолітнього віку, обставини, що відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, намагання надати допомогу загиблому, вчинення кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин, обставину, які відповідно до ст.67 КК України обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя, та вважає правильним призначити ОСОБА_11 покарання із застосуванням ст.69 КК України (нижче від найнижчої межі), однак у виді позбавлення волі.

На переконання апеляційного суду, саме таке покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення і даним про її особу, відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень ч.1 ст.378 КПК України, за наявності в обвинуваченого неповнолітніх дітей, які залишилися без нагляду, суд зобов`язаний одночасно з ухваленням вироку порушити питання перед службою в справах дітей або відповідним органом опіки та піклування про необхідність влаштування цих неповнолітніх або встановлення над ними опіки.

У зв`язку із засудженням ОСОБА_11 до покарання у виді позбавлення волі та залишенням дітей без нагляду, з метою забезпечення прав та законних інтересів неповнолітніх дітей ОСОБА_11 , апеляційний суд приходить до висновку про необхідність порушення перед службою у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації питання про їх влаштування чи встановлення над ними опіки на час відбування ОСОБА_11 призначеного судом покарання з моменту приведення вироку до виконання і до відбуття засудженою покарання.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_12 , потерпілих ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , - задовольнити частково.

Вирок Богунського районного суду м. Житомира від 28 квітня 2023 року відносно ОСОБА_11 в частині призначеного покарання - скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.121 КК України із застосуванням ст.69 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Повідомити службу у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації про влаштування чи встановлення опіки над малолітньою ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнім ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відбування ОСОБА_11 призначеного судом покарання з моменту приведення вироку до виконання і до відбуття засудженою покарання.

На вирок апеляційного суду, який набирає законної сили негайно після його проголошення, учасниками судового розгляду справи можуть бути подані касаційні скарги до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Судді :