Справа № 157/1535/22 Провадження №11-кп/802/574/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, раніше не судимого,

засуджено за ч.1 ст.115 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання 09 жовтня 2022 року.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 залишено у вигляді тримання під вартою.

Речові докази: кухонний ніж з ручкою коричневого кольору, майку сірого кольору, формену сорочку синього кольору, спортивні штани, труси темно-сірого кольору, пару шкарпеток знищено.

Арешт, накладений на тимчасово вилучене майно згідно з ухвалами слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 11 та 12 жовтня 2022 року, скасовано.

Згідно з вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за те, що він 09 жовтня 2022 року близько 14 години, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись у спальній кімнаті житлового будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , під час сварки, яка раптово виникла на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись ними, діючи з метою умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, тримаючи у правій руці кухонного ножа, умисно наніс ним один удар у ліву ділянку грудей своєму братові ОСОБА_9 , спричинивши йому проникаюче колото-різане поранення грудної клітки зліва з пошкодженням серця, чим умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому.

Своїми діями ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 115 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у поданій апеляційній скарзі просить вирок суду змінити, перекваліфікувавши дії обвинуваченого з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України та призначити ОСОБА_7 покарання в межах санкції даної статті. Вважає, що оскаржуваний вирок є необґрунтованим та незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду викладених у ньому, фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, про те, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд першої інстанції посилається на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин, передбачений ч.1 ст. 115 КК України. Однак, на думку сторони захисту, в ході розгляду справи у суді, така кваліфікація дій ОСОБА_7 стороною обвинувачення не знайшла свого підтвердження. Зокрема, зазначає про те, що сторона захисту визнає, що причиною смерті ОСОБА_9 була гостра крововтрата внаслідок масивної кровотечі від проникаючого колото ріжучого поранення грудної клітки з пошкодженням саме серця. Не заперечує факту нанесення ножового поранення своєму братові і сам обвинувачений. Проте, сторона захисту не погоджується із висновком місцевого суду, що причинами усьому був стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого та банальна раптово виникла сварка на ґрунті якихось неконкретизованих тривалих особистих неприязних відносин. Так, судом першої інстанції не було враховано того, що потерпілий ОСОБА_9 із показань, наданих суду потерпілою ОСОБА_10 матір`ю обох братів, свідками: ОСОБА_11 сином покійного, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 був агресивним, неврівноваженим, зловживав спиртними напоями, бив не лише свого брата ОСОБА_7 , але і свою рідну матір та свою малолітню дитину, а тому на думку сторони захисту 09 жовтня 2022 року мотивом діяння, поставленого у вину ОСОБА_7 , був, насправді, захист ним своїх охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання зі сторони брата. Зазначає, що місцевий суд не прийняв до уваги, що стан необхідної оборони виникає не лише у момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. Наявність такої загрози на думку сторони захисту була очевидною і через конкретні дії ОСОБА_9 , який попри супротив і небажання обвинуваченого ОСОБА_7 , намагався проникнути до його кімнати, смикав за ручку дверей пошкодивши її, тривалий час чіплявся до обвинуваченого, зрештою не залишив його у спокої підійшовши ззаду вхопив за плече, потягнув на себе, більше того зубами вкусив того за пальці, спричинивши обвинуваченому нестерпного сильного фізичного болю. Таким чином, на думку сторони захисту дії потерпілого ОСОБА_9 у своїй сукупності можна охарактеризувати не інакше як нападом на обвинуваченого ОСОБА_7 , який в даній ситуації сприймав загрозу як реальну, та, відповідно, мав усі підстави захищатися.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому береться до уваги те, що ОСОБА_10 належним чином повідомлялася про дату, час і місце розгляду кримінального провадження й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин її неявки від неї не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію в повному обсязі, прокурора, яка вважає скаргу безпідставною та просила залишити її без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із положеннями ст.94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні усіх обставин кримінального провадження, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

І з цього випливає, що суд при розгляді кримінального провадження повинен дослідити як ті докази, що викривають, так і ті, що виправдовують обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для вирішення питань, зазначених у ст.368 КПК України.

На думку апеляційного суду, вказані вимоги кримінального процесуального закону судом першої інстанції дотримані.

Судом правильно встановлені фактичні обставини кримінального провадження та зроблено обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Такий висновок суду ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах.

Зокрема, у поданій апеляційній скарзі захисник стверджує, що дії обвинуваченого слід перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст.118 КК України, оскільки обвинувачений захищав своє життя та вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Апеляційний суд вважає наведені твердження такими, що не заслуговують на увагу з таких мотивів.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність юридичної оцінки його дій саме за ч.1 ст.115 КК України був предметом перевірки і мотивовано визнаний таким, що відповідає доказам, зібраним у встановленому законом порядку, дослідженим у судовому засіданні, належно оціненим судом, і є обґрунтованим.

За нормативним визначенням умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини, коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст.118 КК України).

Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

А згідно ч.3 ст.36 КК України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема, щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

У разі, коли визначальним у поведінці особи було не відвернення нападу та захист, а бажання спричинити шкоду потерпілому, такі дії за своїми ознаками не становлять необхідної оборони, вони набувають протиправного характеру і мають розцінюватись на загальних підставах.

Відповідно до ст.115 КК України умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині є умисним вбивством.

За змістом ст.24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їхні стосунки.

Тому місцевий суд зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого саме ч.1 ст.115 КК України, відтак його винуватість підтверджується: показаннями самого обвинуваченого, який частково визнав свою вину і не заперечував того, що смерть потерпілого ОСОБА_9 настала внаслідок його дій, проте запевняв, що такі його дії були спрямовані на захист від нападу потерпілого.

Відповідно до висновку експерта № 179 від 09 жовтня 2022 року, у ОСОБА_7 (обвинуваченого) виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів та поверхневих ран в ділянці третього, четвертого пальців, нігтьової фаланги лівої кисті. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмета (предметів) з обмеженою контактуючою поверхнею, за механізмом стиснення можливо в час та при обставинах вказаних підекспертним (09 жовтня 2022 року близько 13 год. 30 хв.), мінімальною кількістю контактів не менше двох. Тілесні ушкодження ОСОБА_7 у вигляді крововиливів та поверхневих ран в ділянці третього, четвертого пальців, нігтьової фаланги лівої кисті по ступеню тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Проте, колегія суддів, вважає, що такі тілесні ушкодження, які наведені у вищевказаному висновку експерта не створювали за своїми об`єктивними ознаками такої загрози для життя та здоров`я обвинуваченого ОСОБА_7 , які у подальшому викликали б невідкладну необхідність у нанесенні потерпілому одного удару кухонним ножем у ліву ділянку грудей (місце де розташовується життєво важливий орган серце).

Що стосується тверджень сторони захисту про те, що на тілі трупа потерпілого ОСОБА_9 , окрім рани в лівій ділянці грудей, було виявлено і ще один поріз (передньої поверхні лівого стегна), який хоча і не мав прямого відношення до смерті, однак на думку сторони захисту вказує, на те, що перш, аніж завдати удару у грудну клітку ОСОБА_9 , обвинувачений спричинив йому болісної, проте не фатальної, рани, але і це не зупинило потерпілого, на думку колегії суддів не вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_7 перебував в стані необхідної оборони.

З огляду на вищезазначене, ОСОБА_7 не вчинив тих дії, які за своїм характером та об`єктивними проявами могли бути розцінені як такі, що досягли ступеню суспільної небезпечності, властивого для злочину, і викликали би у ОСОБА_7 стан необхідної оборони.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, та кваліфікацію його дій за даними нормами кримінального закону судом зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Вирішуючи питання про правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до положень пункту 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

На думку колегії суддів, вищенаведених вимог закону судом першої інстанції враховано не було належним чином.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним злочину, дані про особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, його спосіб життя, та негативну характеристику за місцем проживання, думку потерпілої, яка просила призначити обвинуваченому мінімальне покарання, а також, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, та наявність обставин, які обтяжують покарання до яких відніс вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного, який умисно протиправно заподіяв смерть потерпілому ОСОБА_9 , місцевий суд обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, яке слід відбувати реально.

Разом з тим, колегія суддів вважає розмір призначеного обвинуваченому покарання таким, що не відповідає тяжкості злочину та даним про особу винного.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Таким чином, на думку колегії суддів, судом першої інстанції не в повному обсязі встановлено обставини, які впливають на покарання, та не надано їм належну оцінку.

Згідно з вимогами ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) особливої частини КК України за цей злочин.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції належним чином не врахував, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений вживав дії, які були спрямовані на надання допомоги органу досудового розслідування і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину та протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_9 , який спровокував конфлікт спричинивши обвинуваченому легкі тілесні ушкодження при обставинах, які передували вчиненню ОСОБА_7 кримінального правопрушення, а також те, що обвинувачений свою вину у вчиненому злочині визнав частково, не погодився лише з кваліфікацією його дій за ч.1 ст. 115 КК України, оскільки вважав, що в його діях була необхідна оборона.

Разом з тим, апеляційним судом враховується і думка потерпілої ОСОБА_10 , синами якої є загиблий та обвинувачений, яка в суді першої інстанції не наполягала на суворій мірі покарання для ОСОБА_7 та підтвердила обставини сварок між обвинуваченим та потерпілим, під час яких ОСОБА_9 бив обвинуваченого ОСОБА_7 , а також те, що потерпілий неодноразово застосовував насильство і до неї. Дані обставини в суді першої інстанції підтвердили і свідки ОСОБА_16 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_11 .

З огляду на вищевикладене, апеляційний суд, відповідно до п.1 ч.1, ч.2 ст. 66 КК України визнає обставинами, які пом`якшують покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, протиправну поведінку потерпілого ОСОБА_9 , а також часткове визнання обвинуваченим своєї вини.

На переконання колегії суддів, зазначені обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину з урахуванням особи винного дають підстави для призначення обвинуваченому покарання пов`язаного з позбавленням волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, що буде справедливим та відповідатиме його меті.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання належним чином не оцінив всі обставини, що на нього впливають, а тому приходить до висновку, що призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, є занадто суворим, а тому підлягає пом`якшенню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з п.1 ч.1 ст.408 КПК України однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Виходячи з того, що колегією суддів визнано призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, а тому апеляційна скарга сторони захисту підлягає задоволенню частково, а вирок суду зміні з наведених вище мотивів.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст.376, 405, 407, 408, 419 КПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 29 травня 2023 рокув частині призначення покарання, змінити.

На підставі ст. 69 КК України визначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 115 КК України у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді