Справа № 201/2400/23
Провадження № 1-кп/201/541/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000242, внесеного у ЄРДР 10.02.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новоіванівка Нікопольського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого неофіційно, не одруженого, утриманців не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 08.05.2018 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 186, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75, 104 КК України на іспитовий строк 2 роки;

- 04.10.2019 Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі. 28.09.2022 Первомайським міськрайонним судом Харківської області умовно-достроково звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 08 місяців 14 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

потерпіла ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

24.02.2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами вiд 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX, та Указом від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Законом України № 2117-х «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» вiд 03.03.2022 року внесено зміни до Кримінального Кодексу України, зокрема частина четверта статті 185 після слів «у великих розмiрах» доповнена словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану».

09.02.2023 року приблизно о 23:30 годин ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу будинку № 76 по вул. Обсерваторна у м. Дніпро, реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, підійшов у притул до вікна, що веде до спальні у вказаному будинку, та де побачив потерпілу ОСОБА_6 .

Після чого ОСОБА_3 шляхом нанесення руками декількох ударів по вказаному вікну розбив його, проник до будинку АДРЕСА_3 , де не звертаючи увагу на крики потерпілої ОСОБА_6 , яка у цей час перебувала вдома за вказаною адресою, побачив на столі у вітальні ноутбук марки «Асer», s/n: NXMFGEU00234326C4D3400, який належав потерпілій, та який ОСОБА_3 визначив об`єктом свого злочинного посягання.

Далі ОСОБА_3 правою рукою штовхнув потерпілу ОСОБА_6 , яка впала на диван, та попрямував до вітальні, де доводячи свій злочинний умисел до кінця, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його наслідки, з корисливих мотивів та особистих спонукань, не зважаючи на вимоги потерпілої припинити злочинні дії, схопив руками ноутбук марки «Асer», s/n: NXMFGEU00234326C4D3400, та утримуючи його в руках, вистрибнув через вікно спальної кімнати вказаного домоволодіння, та побіг у бік вул. Якова Самарського у м. Дніпро, тим самим, зник з місця вчинення кримінального правопорушення із відкрито викраденим майном потерпілої ОСОБА_6 , спричинивши останній майнову шкоду у розмірі 5566 гривень 67 копійок..

Своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану.

2. Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд його суворо не карати. В судовому засіданні вибачився перед потерпілою ОСОБА_6 .

3.Позиція потерпілої

Потерпіла ОСОБА_6 , якій виповнилось 85 років, підтвердила вчинення злочину щодо неї при викладених вище обставинах, повідомила, що самостійно виховує трьох онуків, а житло за адресою: АДРЕСА_2 вона здавала в найм обвинуваченому ОСОБА_3 , за оренду житла сплачував його роботодавець в сумі 8500 грн кожного місяця. І хоча викрадений ОСОБА_3 ноутбук їй повернуто, втім майнова шкода їй не відшкодована, оскільки ОСОБА_3 під час переслідування його співробітниками поліції, можливо, кинув ноутбук на землю, внаслідок чого у нього розбився екран і користуватися ним на теперішній час неможливо. Додала, що знайомі ОСОБА_3 відновили в її будинку пошкоджене ним вікно, яке останній розбив з метою проникнути у її житло та заволодіти ноутбуком.

Висловила думку про покарання, не пов`язане з реальним позбавленням волі.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений, його захисник і потерпіла не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позиції немає. Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом потерпілої, обвинуваченого, дослідив документи, які характеризують особу обвинуваченого та документи, які підтверджують процесуальні витрати.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло, в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудний у розумінні ст. 19 КК України.

Так, відповідно до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 509 від 01.09.2023 ОСОБА_3 в період інкримінованого йому діяння виявляв і виявляє в теперішній час психічний розлад у формі емоційно нестійкого розладу особистості. Іспитований у період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Іспитований у теперішній час також може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

При призначенні покарання обвинуваченому, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, виходячи з положень ч. 5 ст. 12 КК України, є тяжким.

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає його щире каяття.

Обставиною, яке, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжує покарання обвинуваченому, суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, визначаючи вид та міру покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, наслідків вчинення, соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога та психіатра, рівень культури та освіти, наявність обставин, які пом`якшують покарання, і відсутність обставин, які обтяжують покарання, тому, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення передбачених ч. 2 ст. 50 КК України цілей покарання.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи засудженого таке призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

Крім того, як вбачається із матеріалів кримінального провадження, 04.10.2019 року Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 297, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 4 років 9 місяців позбавлення волі. 28.09.2022 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області його умовно-достроково звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 08 місяців 14 днів, і на момент вчинення кримінального правопорушення за даним вироком вказане покарання є невідбутим у повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

При цьому, відповідно до п. 26 вказаної Постанови, невідбутою частиною покарання за попереднім вироком треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Таким чином, з урахуванням викладених положень закону, враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив злочин в період невідбутого покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2019 року, тому при призначенні ОСОБА_3 покарання, суд керується положеннями ст. 71 КК України, і визначає за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке є більшим, як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

7.Вирішення питання щодо цивільного позову

Цивільний позов не пред`явлений.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

10.02.2023 ОСОБА_3 затримано в порядку ст. 208 КПК України. Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.02.2023 року задоволено клопотання слідчого та застосовано до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю внесення застави в розмірі 214 720,00 грн, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Тому на підставі ч. 5 ст. 72 КК України слід зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання строк попереднього ув`язнення з 10.02.2023 року по день винесення вироку з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання слід обчислювати з 10.02.2023 року.

Заставу як альтернативний запобіжний захід слід скасувати.

Заявлене прокурором у судових дебатах клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід задовольнити та продовжити такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили, з огляду на те, що ОСОБА_3 засуджується до покарання, яке слід відбувати реально, що забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків.

У кримінальному провадженні є процесуальні витрати в розмірі 2624,14 грн, у зв`язку із проведенням судових експертиз, які підлягають стягненню з обвинуваченого.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного ОСОБА_3 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.10.2019 року і остаточно призначити покарання у вигляді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Початок строку відбуття призначеного покарання ОСОБА_3 обчислювати з 10.02.2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 до строку відбування покарання час його тримання під вартою з 10.02.2023 по 24.10.2023 у відповідності як один день тримання під вартою рівний одному дню позбавлення волі.

Застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - продовжити до набрання вироком законної сили.

Заставу як альтернативний запобіжний захід у розмірі 214 720,00 грн скасувати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи в сумі 2454,14 грн (а.п. 119).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь судового експерта ОСОБА_7 витрати на проведення експертизи в сумі 170,00 грн (а.п. 187).

Цивільний позов не пред`явлений.

Речові докази:

-7 слідів п/р на 7 липких стрічках, 3 РБК на марлі, 3 сліди п/р на 3 липких стрічках (а.п. 49, 160) залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 49, 134, 135, 136, 160);

-Договір оренди від 08.12.2022 та копію чека на ноутбук «Acer» s/n: NXMFGEU00234326C4D3400 залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 52-56);

-DVD-R диск - залишити на зберіганні в матеріалах кримінального провадження (а.п. 146);

-Ноутбук «Acer» s/n: NXMFGEU00234326C4D3400, переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 (а.п. 50) - залишити останній за належністю;

Медичні картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 № 2676/15 та 1382/13, які вилучені прокурором Правобережної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_4 на підставі ухвали від 04.04.2023 про надання дозволу на тимчасовий доступ і знаходяться в матеріалах кримінального провадження в т. 2 а.п. 74а, 74б повернути вказаному прокурору для подальшого передання на зберігання до КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР», розташованого за адресою: м. Дніпро, вул. Бехтєрєва, 1.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1