УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року м. Володимир

Слідчий суддя Володимир-Волинського міського суду Волинської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника сектору дізнання Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И Л А:

Начальник сектору дізнання Володимирського РВП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання покликається на ту обставину, що 30 січня 2024 року під час проходження прикордонного контролю на пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг», що знаходиться на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав на паспортний контроль тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії з ознаками підроблення.

31 січня 2024 року за даним фактом СД Володимирського РВП ГУНП у Волинській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 з попередньою кваліфікацією за ч.4 ст. 358 КК України.

30 січня 2024 року під час огляд місця події у ОСОБА_4 було вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідку ВЛК №2486 від 16.06.2023 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro» імей: НОМЕР_2 .

Згідно ч.7 ст.237 КПК України, вилучені речі вважається тимчасово вилученим майном.

Таким чином, вилучені 31.01.2024 року тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідка ВЛК №2486 від 16.06.2023 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro» є безпосередніми об`єктами кримінально-протиправних дій і можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 1 ст. 98 КПК України.

Крім того, на даний час у кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих дій за участю вказаних речей.

Вважає, що вилучені документи та мобільний телефон підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування, оскільки мають значення речових доказів для кримінального провадження. У іншому ж випадку, вказані речі, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню, а тому можуть бути знищені.

У судове засідання дізнавач не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, просив його задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник власника майна захисник ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутності, заперечував проти накладення арешту на документи та мобільний телефон, оскільки із матеріалів кримінального провадження, які додані до клопотання, не вбачається, що казані предмети є доказом злочину.

Перевіривши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як вбачається з витягу з ЄРДР № 0000048 від 31 січня 2024 року, розпочатого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, 30 січня 2024 року під час проходження прикордонного контролю на пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення «Устилуг», що знаходиться на території Устилузької ОТГ Володимирського району Волинської області, гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надав на паспортний контроль тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку військово-лікарської комісії з ознаками підроблення.

30 січня 2024 року під час огляд місця події у ОСОБА_4 було вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідку ВЛК №2486 від 16.06.2023 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro» імей: НОМЕР_2 .

Необхідність накладення арешту на вказане у клопотанні майно полягає у тому, що вилучене майно, на думку слідчого, має значення речових доказів для даного кримінального провадження, а тому начальник СД ОСОБА_3 просить задовольнити клопотання та накласти арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідку ВЛК №2486 від 16.06.2023 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 , мобільний телефон марки «iPhone 12 pro» імей: НОМЕР_2 , із забороною відчуження, розпоряджання та користування даним майном.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину .

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі його сліди вчинення кримінального правопорушення, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 358 КК України, є використання завідомо підробленого документа.

З матеріалів кримінального провадження, наданих слідчому судді, не можливо зробити висновок, яким чином зазначений у клопотанні телефон може мати значення речового доказу у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України.

Жодних доказів на те, що вказаний телефон відповідає критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, начальником СД ОСОБА_3 не надано.

Зважаючи, що органом досудового розслідування не доведено існування сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що телефон є доказом злочину, не доведено наявності підстав для накладення арешту на дане майно, не доведено необхідності накладення арешту на дане майно та не наведено ризиків, передбачених ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя приходить до висновку про відмову в задоволенні даного клопотання у цій частині.

Щодо тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідки ВЛК №2486 від 16.06.2023 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 , то вони підлягають арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування, оскільки мають значення речових доказів і на даний час у провадженні є необхідність у проведенні за їх участю ряду слідчих дій, що дозволить об`єктивно встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження. У іншому ж випадку, вказані документи, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, підлягатимуть поверненню з подальшою неможливістю проведення необхідних слідчих дій, оскільки сліди злочину на них можуть бути знищені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 42, 170-173, 276-279 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задовільнити частково.

Накласти арешт на тимчасове посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 від 16.06.2023 року та довідку ВЛК №2486 від 16.06.2023 року, які видані на ім`я ОСОБА_4 , вилучені 31.01.2024 року у ОСОБА_4 , який є власником даного майна, заборонивши відчуження, розпорядження та користування цим майном.

У задоволенні решти клопотання відмовити.

Ухвалу слідчого судді належить виконати негайно.

Арешт майна є тимчасовим, до скасування у встановленому КПК України порядку заходом забезпечення кримінального провадження. Слідчі(процесуальні) дії, в тому числі із використанням арештованого майна проводяться у розумні строки .

Відповідно до ст.174 ч.1 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Волинського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня її постановлення.

Слідчий суддя Ірина КУСІК