УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м.Одесі клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №000971 від 21.06.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за фактом організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що група осіб, організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України до Республіки Молдова за грошову винагороду.

В ході досудового розслідування 27.10.2023 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в порядку, передбаченому ст.208 КПК України, затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Узбекистану, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , громадянина Республіки Молдова ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с.Залізничне, Болградського району, Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 .

28.10.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси проведено обшук автомобіля марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 в користуванні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час проведення обшуку вилучено автомобіль, марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , а також технічний паспорт на вказаний транспортний засіб, а саме НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_6 , а також довіреність на право користування т/з на ОСОБА_6 , на ОСОБА_8 , від 03.12.2022, вказаний тех.паспорт та довіреність поміщені до спец. пакету №ICR 0039732.

В подальшому, вищевказаний автомобіль та документи, визнані речовими доказами та винесено відповідну постанову від 28.10.2023.

07.11.2023 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси винесено ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна автомобіля «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 на автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » на ім`я ОСОБА_6 , довіреність на право користування автомобілем марки «Кіа К5», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » про накладення арешту задоволено.

При цьому, 24.11.2023 Одеським апеляційним судом скасовано ухвалу слідчого судді від 07.11.2023, якою накладено арешт на вказаний автомобіль, постановлену нову ухвалу, якою клопотання слідчого ОСОБА_3 повернуто на розгляд до суду першої інстанції, з метою розгляду іншим слідчим суддею.

22.12.2023 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси винесено ухвалу, якою клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , про арешт майна про арешт майна автомобіля «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт НОМЕР_2 на автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 » на ім`я ОСОБА_6 , довіреність на право користування автомобілем марки «Кіа К5», сірого кольору, д.н.з. « НОМЕР_1 », в рамках вищевказаного кримінального провадження повернуто прокурору, надано 72 години для усунення недоліків.

Вказану ухвалу прокурором отримано 22.12.2023, що підтверджується відповідною розпискою.

Слідчий повторно звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Прокурор надав заяву в якій клопотання підтримав, просив розглянути у його відсутності.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилася, повідомлялась належним чином про дату та час розгляду клопотання про що свідчить довідка про отримання електронного повідомлення про виклик. До канцелярії суду 27.12.2023 року надала клопотання про надання можливості ознайомитися з матеріалами клопотання та додатками до нього, просила відкласти розгляд клопотання.

Співвласник майна ОСОБА_10 та представник ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_11 , представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_12 повідомлені про дату та час судового розгляду за домомогою інтернет месенджеру, що підтверджується довідкою про доставку СМС повідомлення.

Згідно ч.1 ст.172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З урахуванням вищевикладеного та з метою дотримання процесуальних строків розгляду такого роду клопотань, беручи до уваги дату його надходження до слідчого судді для розгляду, ознайомлення представника власника майна адвокатом ОСОБА_9 з матеріалами клопотання під час попереднього розгляду слідчим суддею 07.11.2023 року та 22.12.2023 року та наданням останньою письмових заперечень на нього, вважаю за можливе розглянути клопотання слідчого у відсутності власників майна та їх представників.

Так, під час розгляду клопотання слідчим суддею 22.12.2023 року адвокат ОСОБА_9 заперечувала проти клопотання, обґрунтування виклала письмово, звернула увагу на те, що клопотання слідчого не відповідає вимогам ч.1 ст.170 КПК України, зокрема не наведено правових підстав та належної мотивації вимог, щодо арешту тимчасово вилученого майна, зазначила, що такий запобіжний захід порушить права власників вільно користуватися та розпоряджатися власним майном, крім того у клопотанні не зазначено підстави та мети накладення арешту на зазначений автомобіль, не надано доказів, щодо його використання у вчиненні злочину, у зв`язку з чим просила відмовити у задоволенні клопотання

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.1, п.2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

У відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

В судовому засіданні встановлено, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки може містити докази, які входять до предмету досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Викладене в повній мірі підтверджується долученою до матеріалів клопотання постановою слідчого про визнання та залучення в якості речових доказів, згідно якої вищезазначене вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

В свою чергу не накладення арешту на зазначене тимчасово вилучене майно може призвести до його знищення, приховання, що в свою чергу призведе до втрати доказів в рамках кримінального провадження та суттєво ускладнить процес встановлення істини по кримінальному провадженні.

Відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою згідно положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст.89,94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Так, слідчий суддя на даній стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, про застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для вирішення питання про арешт майна, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Положеннями статей 2,7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею на даний час встановлено, що майно на яке накладається арешт відповідає критеріям ст.98 КПК України.

У кримінальному провадженні відповідно до ст.91 КПК України підлягає доказуванню, зокрема подія кримінального правопорушення час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Стандарт доведення «достатні підстави», необхідність застосування якого передбачає ч.3 ст.170 КПК України, не вимагає від сторони обвинувачення надання безумовних та беззаперечних доказів, а передбачає необхідність наведення достатньо вагомих фактів та об`єктивних відомостей, аналіз яких у їх взаємозв`язку між собою дозволяє дійти висновку про відповідність вилученого майна критеріям речових доказів.

Вилучені стороною обвинувачення під час проведення обшуку: автомобіль, марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , технічний паспорт на вказаний транспортний засіб НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_6 , довіреність на право користування т/з на ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , від 03.12.2022, власником та фактичним користувачем яких є підозрювані у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , визнані речовими доказами, оскільки є всі підстави вважати, що могли бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Крім того, слідчий суддя бере до уваги, що вищезазначений автомобіль є майном підозрюваного ОСОБА_6 , якому відповідно до ч.3 ст.332 КК України судом може бути призначене покарання у вигляді конфіскації майна.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

В клопотанні про арешт майна прямо зазначено підставу та мету арешту майна, наведено відповідне обґрунтування, вказано обсяг та вид майна, яке визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, а також зазначено про відповідність цього майна критеріям ст.98 КПК України.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що на даній стадії кримінального провадження існують достатні підстави для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження. Враховуючи наявність правових підстав для накладення арешту на вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст.170, 171, 172, 173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000971 від 21.06.2023 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_3

шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження і користування вказаним транспортним засобом власником та іншими особами.

Накласти арешт на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 - НОМЕР_2 видане на ім`я ОСОБА_6 ; довіреність на право користування автомобілем «Кіа К5» сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 видану на - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , від 03.12.2022; ключ-брелок від вказаного транспортного засобу.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1