Справа № 603/443/23
Провадження № 1-кп/603/53/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2023 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши обвинувальний акт в кримінальному провадженні №0000195 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2023 року,

про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Коропець Монастириського району Тернопільської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, одруженого, тимчасово не працюючого, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю:

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

та провівши судове засідання зазначеного кримінального провадження,

ВСТАНОВИВ:

На підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ (зі змінами), в Україні з 05:30 24.02.2022 введено воєнний стан.

В період дії воєнного стану, 30 червня 2023 року у ОСОБА_3 , обізнаного про факт дії на території України воєнного стану, який перебував по АДРЕСА_1 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, а саме: золотим ланцюжком, який належить ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 30.06.2023 року приблизно о 19 год 00 хв, знаходячись по АДРЕСА_1 , побачив автомобіль марки Renault Velsatis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився односельчанин ОСОБА_6 і на шиї якого він помітив золотий ланцюжок, після чого в нього виник умисел направлений на відкрите викрадення чужого майна.

У подальшому ОСОБА_3 достовірно знаючи, що на території держави діє правовий режим воєнного стану, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, підійшов до ОСОБА_6 , який знаходився на водійському сидінні даного автомобіля та діючи умисно, переслідуючи мету незаконного власного збагачення, розуміючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, маючи умисел на заволодіння чужим майном, підійшов до автомобіля марки Renault Velsatis, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_6 , та відкрито шляхом ривку заволодів золотим ланцюжком ОСОБА_6 вагою не менше 40 грам 585 проби, вартістю 51 506 грн 40 коп.

Після чого, ОСОБА_3 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_3 вчинив злочин передбачений ч. 4 ст. 186 КК України відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

18.09.2023 року між прокурорм Монастириського відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_5 з одного боку, отримавши в порядку ч. 4 ст. 469 КПК України згоду потерпілого ОСОБА_6 на укладення угоди, та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 , за участі захисника ОСОБА_4 , з іншого боку укладено угоду про визнання винуватості, у відповідності до вимог ст. ст. 468, 469, 472 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_6 не заперечував щодо укладення даної угоди між обвинуваченим ОСОБА_3 , та прокурором про визнання винуватості, надавши відповідно до абз. 2 п. 3 ч. 4 ст. 469 КПК України письмову згоду на укладення вказаної угоди.

Згідно даної угоди прокурор ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_3 за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_4 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 186 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні.

Окрім цього, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст. 75 КК України - звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням йому іспитового строку.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

У відповідності до ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав повністю, зазначивши, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та просить затвердити вказану угоду і призначити узгоджену міру покарання.

Прокурор у судовому засіданні просить затвердити угоду про визнання винуватості при цьому врахувавши добровільне відшкодування ОСОБА_3 шкоди завданої ним потерпілому ОСОБА_6 внаслідок незаконного викрадення золотого ланцюжка, який належить потерпілому.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_4 , просив затвердити угоду про визнання винуватості від 22.08.2023 року і призначити обвинуваченому узгоджену сторонами угоди міру покарання.

Потерпілий ОСОБА_6 надав суду письмову заяву про те, що будь-яких претензій до ОСОБА_3 на має.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину, який у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

За змістом угоди, яку було надано до суду, вбачається, що вона відповідає вимогам закону, а саме ст. 472 КПК України, оскільки в ній зазначено відомості про сторін укладення угоди, а саме обвинуваченого ОСОБА_3 , формулювання обвинувачення, правова кваліфікація дій ОСОБА_3 , також узгоджене покарання за скоєний злочин.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд керується поняттям судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВССУ № 13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони мають право узгоджувати покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання (п. 3 ч. 1 ст. 65 КК ). За наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного сторони угоди з огляду на положення статей 65, 75 КК мають право, використовуючи положення ст. 69 КК, узгоджувати: а) основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або б) інше основне покарання, більш м`який його вид, не зазначений у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин; в) не визначати додаткове покарання, передбачене у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК як обов`язкове, за винятком випадків, встановлених ч. 2 ст. 69 КК.

Обставини, які суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та являються передумовою для застосування вимог ст. 69 КК України є: щире каяття ОСОБА_3 , який повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та своєю активною позицією демонструє критичне ставлення та негативну оцінку своїм попереднім протиправним діям, активно сприяв розкриттю злочину, добровільне відшкодування ОСОБА_3 шкоди завданої ним потерпілому ОСОБА_6 внаслідок відкритого викрадення чужого майна, вчиненому в умовах воєнного стану.

Слід зазначити, що узгоджене сторонами покарання за скоєний злочин у виді позбавлення волі відповідає загальним правилам призначення покарань, передбачених кримінальним законом із застосуванням ст. 69 КК України.

Судом також з`ясовано, що ОСОБА_3 цілком розуміє свої права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Крім того, суд дійшов висновку, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , а узгоджене сторонами покарання відповідає положенням кримінального закону.

Підстав для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про можливість затвердження укладеної 22.08.2023 року угоди про визнання винуватості та призначає ОСОБА_3 узгоджене сторонами покарання.

Завдана кримінальним правопорушенням потерпілому матеріальна шкода потерпілому відшкодована.

В даному провадженні застосовувались заходи забезпечення кримінального провадження, а саме арешт майна (ухвала Бучацького районного суду про арешт майна №595/1212/23 від 05.07.2023 року) та запобіжний захід у вигляді домашнього арешту (ухвала Бучацького районного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту №595/1212/23 від 03.07.2023 року).

Строк дії ухвали слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 03.07.2023 року (Справа №595/1212/23) про тримання ОСОБА_3 під домашнім арештом не продовжувався та на час розгляду справи в суді закінчився, а тому ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припинила свою дію у відповідності до ч. 1 ст. 203 КПК України.

Цивільний позов до обвинуваченого не пред`являвся.

Питання щодо речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

По даному кримінальному провадженні понесені процесуальні витрати за проведення експертизи у зв`язку із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи.

Тому, ці процесуальні витрати в сумі 4301 грн 64 коп на залучення експерта за ініціативою сторони обвинувачення, відповідно до ч. 2 ст. 122 та ч. 2 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 8, 129 Конституції України, п. 1 ч.3 ст. 314, ч. 2 ст. 373, ст.ст. 374, 474, 475 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 22.08.2023 року в кримінальному провадженні №0000195, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2023 року.

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 18.09.2023 року покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки.

На підставі п. 1 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України стягнути з ОСОБА_3 в користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи, а саме за:

-судову товарознавчу експертизу №712/23-22 від 24.07.2023 року в сумі 4301 (чотири тисячі триста одна) грн 64 коп;

У відповідності до ч. 4 ст. 174 КПК України арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Бучацького районного суду Тернопільської області від 05.07.2023 року (ухвала №595/1212/23) скасувати.

Речові докази:

-ланцюжок жовтого кольору, який разом із первинним сейф-пакетом №SUD2091253, поміщений у сейф-пакет №WAR1186273 та переданий у камеру3 для зберігання речових доказів ВП №2 (м.Бучач) Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області за адресою: вул.Міцкевича 6 м.Бучач, до набрання вироком законної сили повернути потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя ОСОБА_1