КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/7761/2023 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на майно, яке було вилучено 24.10.2023 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022, а саме:

- транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 ;

- ключі до указаного транспортного засобу.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року та її скасувати. Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 24.10.2023 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022, а саме:

- транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 ;

- ключі до указаного транспортного засобу.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвалидопущено неповнота судового розгляду та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Апелянт вказує на те, що підставою для накладення арешту прокурором та слідчим суддею визначено саме забезпечення можливої конфіскації майна. Однак слідчий суддя не врахувавши всі обставини провадження, з підстав можливої конфіскації майна як виду покарання, наклав арешт на майно, яке не належить підозрюваному ОСОБА_10 , що призвело до неправильного застосування кримінального процесуального закону України та тягне за собою скасування ухвали слідчого судді.

Транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

ОСОБА_6 не є підозрюваним у кримінальному провадженні № 0001135 від 19.08.2022, а отже не відноситься до суб`єктів, які визначено в ч. 5 ст. 170 КПК України. На підставі чого правових підстав для накладення арешту на майно, яке перебуває в його приватній власності немає та до нього не може бути застосована конфіскація майна як виду покарання. Оскільки транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », на праві власності належить ОСОБА_6 він не може бути конфіскований, в якості покарання, у разі постановлення обвинувального вироку щодо інших осіб.

Також апелянт зазначає, що власник майна ОСОБА_6 приїхав 22.10.2023 разом із своїм неповнолітнім сином до свого знайомого ОСОБА_10 в гості, тому транспортний засіб перебував за місцем проживання ОСОБА_10 під час проведення слідчих дій 24.10.2023.

Прокурор не вказує в своєму клопотанні на те, що майно на яке накладається арешт визнано речовим доказом і відповідно про наявність достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, апелянт вважає, що у даному кримінальному провадженні прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на майно третьої особи, що відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, що стосується вищевказаного транспортного засобу, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

За таких обставин, які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду, істотне порушення вимог КПК України, ухвала слідчого судді як незаконна підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням вимог КПК України та за недоведеності необхідності арешту майна, який, при викладених у клопотання обставинах, явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Таким чином, результатом винесення оскаржуваної незаконної ухвали слідчого судді стало істотне порушення конституційних прав ОСОБА_6 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

26.12.2023 представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 , подано додаткові пояснення до апеляційної скарги в яких він зазначив, що зматеріалів клопотання про накладення арешту на майно, вбачається, що обшук транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » провів слідчий СВ Бориспільського РУП НП у Київській області ОСОБА_11 , про що склав відповідний протокол обшуку від 24.10.2023 (а.с. 203 - 208). Однак ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/44182/23-к про надання дозволу на проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » слідчий СВ Бориспільського РУП НП у Київській області ОСОБА_11 як особі якій надано дозвіл на проведення обшуку, а і відповідно і вилучення даного автомобіля, не значиться (а.с. 201).

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без виклику власника майна. Про існування вказаної ухвали представнику власника майна стало відомо лише 30 листопада 2023. В Єдиному державного реєстру судових рішень, доступ до якого є відкритим, станом на 04.12.2023 вказане судове рішення не опубліковувалося.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна та його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, з наведених в ній підстав, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, при цьому апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся без повідомлення та участі власника майна, матеріали справи не містять відомості про направлення копії оскаржуваної ухвали власнику майна, однак як зазначає апелянт, що про існування оскаржуваної ухвали власнику майна стало відомо 30.11.2023. Іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001135 від 19.08.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 361, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у період не раніше 12 травня 2016 року до 06 червня 2023 року, у невстановленому досудовому розслідуванні місці та спосіб, ОСОБА_10 визначивши вчинення злочинів, як джерело для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, переслідуючи корисливі мотиви наживи і мету власного збагачення, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом придбання, зберігання, пересилання з метою збуту, а також збуті незаконно одержаних голографічних захисних елементів у вигляді поліетиленових плівок які використовувались під час виготовлення та подальшого збуту підроблених документів, які видаються установою, а саме: посвідчень водія (на пластиковій основі) особам які мають на меті придбати вище вказані підроблені документи, в порушення порядку отримання та використання офіційних документів відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», від 07.09.1998 № 1388 «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів», від 16.09.2020 № 844 «Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знака України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України».

06.06.2023 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

01.08.2023 постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_12 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 3 (трьох) місяців, тобто до 06.09.2023.

30.08.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 (шести) місяців, тобто до 06.12.2023.

24.10.2023 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України.

24.10.2023 відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 04.10.2023, справа №757/44182/23-к проведено обшук транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 , у ході проведення обшуку віднайдено та тимчасово вилучено наступні речі: транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 ; ключі до указаного транспортного засобу.

Підозрюваний ОСОБА_10 відповідно до примітки ст. 45 КК України підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на той самий строк, а також тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна.

26.10.2023 прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке було вилучено 24.10.2023 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022.

26.10.2023 ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт на майно, яке було вилучено 24.10.2023 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022, а саме:

- транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 ;

- ключі до указаного транспортного засобу.

Задовольняючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 361, ч. 1 ст. 263 КК України, слідчий суддя, як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали виходив, з того, що наявність даних про належність майна, на яке прокурор просив накласти арешт, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, слідчий суддя вважав необхідним задовольнити клопотання, накласти арешт на майно, оскільки вважав наявні, передбачені ст. 170 КПК України підстави для його накладення та заборонити розпоряджатися та використовувати зазначене майно.

Разом з тим, дослідивши обставини провадження, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дійшов до помилкового висновку про необхідність в накладенні арешту на майно.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Перша та найголовніша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання з боку органу влади у мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого абзацу надає право позбавляти власності лише «на умовах, передбачених законом», при цьому у другому абзаці визнається право держав здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" пункт 58).

Згідно з п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Однак зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор, який вніс клопотання про арешт майна, не дотрималися.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Однак, як встановлено колегією суддів, слідчий суддя розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна та накладаючи арешт на транспортний засіб марки транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 та ключі до указаного транспортного засобу, не врахував того, що власник вказаного майна ОСОБА_13 , є третьою особою в даному кримінальному провадженні, жодних відомостей про те, що він може бути причетний до обставин кримінального провадження за № 0001135 від 19.08.2022, за підозрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 3 ст. 358 КК України та за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 361, ч. 1 ст. 263 КК України та взагалі знав про обставини, які розслідуються, матеріали клопотання не містять.

При цьому слідчий суддя, послався на те, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: конфіскації майна, як виду покарання. Проте слідчим суддею не враховано, що відповідно до положень ч. 10 ст. 170 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Однак мета забезпечення збереження речових доказів прокурором в клопотанні не ставилась та слідчим суддею дане питання не досліджувалось.

При цьому у відповідності до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Зазначених обставин, які передбачені даними нормами процесуального закону, для накладення арешту на вище зазначене майно, колегією суддів за наданими матеріалами клопотання прокурора не встановлено.

Разом з тим, розглядаючи клопотання прокурора, слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини та не перевірив наявність підстав для накладення арешту на майно, інші наслідки, які суттєво можуть позначитися на інтересах інших осіб, а саме власника майна.

Таким чином, як вважає колегія суддів, правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, для арешту на транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 таключі до вказаного транспортного засобу, які належать ОСОБА_13 , органами досудового розслідування не доведено, а тому слідчий суддя мав відмовити в задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на вказане майно.

Слід також звернути увагу, що майно у встановленому порядку не визнане органом досудового розслідування речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто в матеріалах судового провадження відсутня відповідна постанова органу досудового розслідування про визнання його речовим доказом, тому в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно третьої особи, зокрема, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Зокрема, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як встановлено колегією суддів, надані матеріали клопотання не містять процесуальних документів, що підтверджують належність ОСОБА_6 до категорії осіб, вказаних в ст. 170 КПК України в якості власника майна, на яке може бути накладено арешт.

Звертає на себе увагу і той факт, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності, завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб.

Крім того слід звернути увагу на те, що у відповідності ч. 1, 2 ст. 172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Необхідність розгляду клопотання про арешт майна у відсутності зазначених осіб завжди має бути об`єктивно обґрунтовано, з метою недопущення порушення права на захист особи та забезпечення змагальності, всебічності судового розгляду.

Відповідна необхідність може обумовлюватися наявністю обґрунтованої підозри, що в разі повідомлення про наміри накласти арешт на майно, воно може бути сховане, знищене, пошкоджене чи відчужене.

У будь-якому випадку прокурор повинен мотивувати необхідність розгляду клопотання без повідомлення учасників процесу, а слідчий суддя переконатися, що таке мотивування є обґрунтованим.

Однак, слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна, без повідомлення власника майна ОСОБА_13 , який у відповідності до ст. 64-2 КПК України, у даному кримінальному провадженні перебуває в статусі третьої особи.

В силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на викладене колегія суддів, перевіривши матеріали провадження, приходить до висновку, що вони не містять достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на майно ОСОБА_13 , зазначене у клопотанні, у зв`язку з чим доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді слід визнати переконливими.

За таких обставин, у даному випадку колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна та необґрунтована, а апеляційна скарга - задоволенню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, а саме транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 таключів до вказаного транспортного засобу, які належать ОСОБА_13 , у зв`язку з недоведеністю необхідності арешту зазначеного майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами вказаної третьої особи ОСОБА_13

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту та накладено арешт на майно, яке було вилучено 24.10.2023 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 », який на праві власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_10 , в рамках кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022, а саме:

- транспортний засіб марки «Ford Escape», д.н.з. « НОМЕР_1 » із номером кузова НОМЕР_2 ;

- ключі до указаного транспортного засобу, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенніклопотання прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтриманням публічного обвинувачення управління протидії кримінальним правопорушенням у сфері кібербезпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно кримінального провадження № 0001135 від 19.08.2022, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4