УХВАЛА

судового засідання

30.01.2024 року Франківський районний суду м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

в ході судового засідання з розгляду матеріалів обвинувального акта, долученого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000337 від 24.04.2023, відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Воркута, Республіки Комі, російської федерації, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до поміщення в УВП №19, що за адресою, м. Львів, вул. Городоцька, 20, проживав за адресою: АДРЕСА_2 , як внутрішньо переміщена особа,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

Учасники судового провадження:

Сторона обвинувачення -

Прокурор Франківської окружної прокуратури м. Львова Львівської області ОСОБА_4

Потерпіла сторона :потерпілий ОСОБА_5 .

Сторона захисту: адвокат ОСОБА_6

встановив:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова, на стадії судового розгляду перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000337 від 24.04.2023 щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Згідно з оголошеним в судовому засіданні прокурором - публічним обвинувачем обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000337 від 24.04.2023, ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 24.04.2023, близько 19:00, спільно із невстановленою досудовим розслідуванням особою, перебуваючи на вулиці М. Сар`яна біля будинку № 4 у м. Львові, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, діючи протиправно, умисно, усвідомлюючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», за № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, завдав два удари лівою рукою в праву частину обличчя ОСОБА_5 , після чого завдав ще один удар правою рукою у ліву частину обличчя ОСОБА_5 в результаті чого останній впав на тротуар та ударився потилицею об асфальтне покриття, у подальшому ОСОБА_3 шляхом ривка, відкрито заволодів належною ОСОБА_5 , сумкою через плече чорного кольору, у якій знаходились грошові кошти в сумі 3000 гривень, золотий ланцюжок та золотий хрестик, та в подальшому, передав її невстановленій досудовим розслідуванням особі чоловічої статі, з якою попередньо узгодив їхні дії. Після чого невстановлена особа разом із належною ОСОБА_5 сумкою побігла вздовж вулиці М. Сар`яна в напрямку вул. В. Федьковича, а сам ОСОБА_3 , був зупинений випадковим перехожим.

Дані дії обвинуваченого ОСОБА_3 органами досудового розслідування та прокурором у кримінальному провадженні кваліфіковані як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, що не є небезпечним для життя та здоров`я особи, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах дії воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова 26.04.2023 до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.06.2023.

У ході чергового судового засідання прокурор подав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 , строком на 60 діб, без альтернативної можливості внесення застави.

Своє клопотання прокурор мотивує тим, що обвинуваченому обрано запобіжний захід тримання під вартою, який продовжувався у ході судового розгляду, останній час відповідно до ухвали суду від 11 жовтня 2023 року та закінчується 09 (дев`ятого) грудня 2023 року.

Стверджує, що як ризики, передбачені ст. 177 КПК України, так і обґрунтована підозра в інкримінованому злочині не змінилися.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні, з клопотанням прокурора не погодився, як і у попередні рази просив суд змінити запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання. На думку адвоката його підзахисний може перебувати на волі, має бажання іти служити до ЗСУ. Крім цього він, як адвокат, не вбачає підстав для ризиків, а тому не погоджується з прокурором, що такі продовжують існувати. Обвинувачений ОСОБА_3 з позицією свого захисника погодився. Просить змінити запобіжний захід.

Розглянувши клопотання прокурора, дослідивши матеріали судового провадження з розгляду обвинувального акту, матеріали клопотання з додатками, що надані прокурором в судовому засіданні, заслухавши пояснення та думку учасників процесу, зважаючи на те, що свідок ОСОБА_7 не допитаний, відповідно є підстави вважати, що обвинувачений перебуваючи на волі, може вплинути на даного свідка, а відтак суд вважає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, в цій частині, є й надалі актуальними. Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, суд також враховує, що за наслідками судового слідства обставини підозри деталізовано, крім того, обвинувачений немає постійного місця проживання та відповідних доходів, а відтак суд із цих підстав вважає за доцільне, продовжити строк тримання під вартою.

Статтею 2 КПК України, передбачено, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно Розділу II КПК України, метою досягнення дієвості кримінального провадження є застосування заходів його забезпечення до яких у відповідності до статті 131 КПК України, віднесено запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим у статті 177 КПК України, ризикам.

Вирішуючи питання про продовження дії запобіжного заходу для обвинуваченого ОСОБА_3 у виді тримання під вартою на даній стадії кримінального переслідування, суд й надалі враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких, обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Бере суд до уваги і той факт, що відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з вимогами статті 331 КПК України, до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

З огляду на стадію кримінального судочинства у вказаному кримінальному провадженні, суд, як і при попередніх клопотаннях прокурора, приходить до висновку, що прокурором доведено факт того, що ризики, які передбачені ст. 177 КПК України, та визнавалися актуальними і враховувалися слідчим суддею, що обирав запобіжний захід на досудовому розслідуванні та судом при його продовженні, й надалі є актуальними.

Суд й надалі визнає, що на даний час, як і раніше, такими ризиками є:

- обвинувачений у подальшому може переховуватись від суду, оскільки такий є переселенцем з Луганської області, основне місце проживання знаходиться на частково окупованій росією території, а тому вказана обставина надасть підсудному об`єктивну можливість переховуватися від суду та намагатися уникнути кримінальної відповідальності;

- зважаючи на стадію судового розгляду, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілого, який ще судом на допитаний, свідків та іншого підозрюваного, матеріали щодо якого виділені в окреме провадження;

- обвинувачений може вчинити нове кримінальне правопорушення, зважаючи на те, що у нього не має постійного працевлаштування, соціальних зв`язків та відсутність кошів;

Крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд, з урахуванням попередніх підстав і обставин, оцінює такі в сукупності, в тому числі й ті, що стосуються обвинуваченого, зокрема:

- тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчинені якого він обвинувачується;

- обвинувачений є уродженцем російської федерації, переселенцем з Луганської області, раніше притягався до кримінальної відповідальності, не має постійного джерела доходів, та враховуючи, що в Україні введено воєнний стан, що сприяє можливому переховуванню від суду;

- вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування до нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування;

Відтак, суд відхиляє твердження адвоката про відсутність підстав для запобіжного заходу його підзахисному саме тримання під вартою, а також не знаходить підстав для зміни такого на особисте зобов`язання.

Приймаючи дане рішення, суд бере до уваги, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб на даний час є достатньо вмотивованим з підстав, передбачених ст. 194 та 331 КПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Стаття 5 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», зауважує на тому, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу повинна бути санкція за злочин вчинений обвинуваченим, тобто чим більш сувора санкція передбачена за злочин поставлений обвинуваченому в вину тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Практика Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтоване обвинувачення, навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених до справи матеріалах.

За змістом статті 199 КПК України, підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Так, з моменту взяття обвинуваченого ОСОБА_3 , під варту, і продовження такого запобіжного заходу та до моменту вирішення вказаного клопотання, зважаючи на стадію судового розгляду, суд вважає, що обставини які слугували підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування обвинуваченому ОСОБА_3 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у тому числі й особистого зобов`язання, в судовому засіданні не встановлено.

Даних, які б вказували на неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою стороною захисту не наведено, не встановлено таких і судом.

Отже, ризики, що існували на час обрання і продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, що виправдовує тримання ОСОБА_3 , під вартою.

Застосування до обвинуваченого іншого запобіжного заходу, за даних обставин, суд вважає недоцільним, оскільки більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 , а тому строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід продовжити.

При цьому вирішуючи питання про можливість визначення розміру застави, суд приходить наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, щодо визначення розміру застави, суд враховує передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, обставини, зокрема те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, відтак відсутні підстави застосування альтернативного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177 -178 , 183, 193, 194, 199, 331, 369 - 372 КПК України, суд , -

постановив:

Клопотання публічного обвинувача у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000337 від 24. 04. 2023, задоволити.

Продовжити обраний відповідно до ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у кримінальному провадженні № 0000337 від 24. 04. 2023 року у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) тобто по 30 березня 2024 року, включно, без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотання адвоката, яке підтримано підсудним, щодо зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання, відмовити за відсутністю на те підстав.

Ухвала набирає законної сили з часу її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу отримання копії повного її тексту.

Суддя ОСОБА_8