ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року

м. Київ

справа № 756/409/23

провадження № 51-5711км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритомусудовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Підлиман Харківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу за вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 20 червня 2019 року за ч. 2 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна, звільненого 20 серпня 2019 року у зв`язку з відбуттям строку покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК (умисне тяжке тілесне ушкодження).

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК (необережне тяжке тілесне ушкодження) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.

Згідно з вироком суду 15 жовтня 2022 року приблизно о 16:00 ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу входу до супермаркету «Фора» (м. Київ, селище ДВС, вул. Дніпроводська, 7), зустрів наглядно знайомого ОСОБА_7 (1951 року народження), де між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин відбувся конфлікт.

У ході словесної перепалки у ОСОБА_6 виник умисел на спричинення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, та він, не передбачаючи можливості настання тяжких наслідків своїх подальших дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, не розглядаючи можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, як один із можливих наслідків своєї поведінки у вигляді кримінальної протиправної недбалості, завдав одного удару правою рукою в область обличчя ОСОБА_7 , внаслідок чого останній впав на асфальтовану дорогу, при цьому зазнавши травми голови.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми (переломи кісток склепіння черепа, переломи правої тім`яної та потиличної кістки справа, множинні крововиливи тощо).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, поза увагою апеляційного суду залишились конкретні обставини вчинення злочину, а саме те, що місце, де було завдано удар, є асфальтобетонним, при цьому ОСОБА_6 завдав потерпілому, котрий є особою похилого віку, одного удару в життєво важливий орган - голову, внаслідок чого останній впав та вдарився головою об цю поверхню, отримавши тяжкі тілесні ушкодження. За таких обставин дії засудженого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК, як умисне тяжке тілесне ушкодження. Про вказані порушення прокурор зазначав в апеляційній скарзі, однак суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив її доводів та залишивши скаргу без задоволення, не зазначив підстав, з яких визнав її необґрунтованою. Відтак рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК і підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Засуджений заперечував проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої й апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, воно безумовно, повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК.

У ст. 419 КПК наведено чітку вимогу про те, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що доводи прокурора про неправильну, на його думку, кваліфікацію дій засудженого, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх необґрунтованими,навівши належні й докладні мотиви своїх висновків.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в умисному заподіянні тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_7 за таких обставин.

Так, 15 жовтня 2022 року приблизно о 16:00 ОСОБА_6 , перебував на вулиці біля входу до супермаркету «Фора», де зустрів наглядно знайомого ОСОБА_7 та між ними на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин відбувся словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 виник умисел спрямований на спричинення ОСОБА_7 умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, наніс ОСОБА_7 правою рукою один удар в ділянку обличчя ліворуч, внаслідок чого потерпілий впав на асфальтну дорогу та отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми.

Виходячи з наведеного, органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 були кваліфіковано за ч. 1 ст. 121 КК, однак суд першої інстанції не погодився з такої правовою кваліфікацією дій останнього.

Так, розмежування складів злочинів передбачених ч. 1 ст. 121 КК та ст. 128 КК здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною стороною цих злочинів.

До того ж, при визначенні ступеня тяжкості заподіяних тілесних ушкоджень за способом вчинення діяння враховуються локалізація, характер, механізм утворення травм та ушкоджень, а зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах з матеріальним складом обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з об`єктивної сторони характеризується протиправним посяганням на здоров`я іншої людини, шкідливими наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді спричинення тілесних ушкоджень, встановленням причинного зв`язку між зазначеним діянням та наслідками. Із суб`єктивної сторони злочин може бути вчинений із прямим або непрямим умислом (умисна форма вини).

Поряд з цим, кримінальна відповідальність за необережне тілесне ушкодження настає за наявності таких самих елементів об`єктивної сторони, як і складу злочину, передбаченого ст. 121 КК, за умови, якщо були заподіяні тяжкі або середньої тяжкості тілесні ушкодження, але суб`єктивна сторона злочину є основним елементом, за яким він відрізняється від заподіяння тяжкого чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень і вона проявляється у необережній формі вини.

Суд першої інстанції, розглянувши матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про помилкову кваліфікацію органом досудового розслідування дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 121 КК.

При цьому судом було допитано засудженого ОСОБА_6 , котрий винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що в день події він зустрів ОСОБА_7 і між ними виникла словесна суперечка, після чого потерпілий почав його штовхати, а він у свою чергу, відмахуючись, завдав ОСОБА_7 удар ліктем в обличчя, від якого останній впав на асфальт. ОСОБА_6 зазначив, що він не припускав, що так все може статись та умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому він не мав. Обставини вчинення кримінального правопорушення засуджений продемонстрував під час проведення слідчого експерименту, а протокол та відеозапис вказаної слідчої дії було безпосередньо досліджено судом першої інстанції.

Також судом було допитано потерпілого ОСОБА_7 , котрий підтвердив, що між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, який супроводжувався штовханиною, а потім засуджений завдав йому удар в обличчя, від якого він впав та прийшов до тями лише у кареті швидкої медичної допомоги. Судом було досліджено відеозапис з камери відеоспостереження супермаркету «Фора», яким підтверджується факт завдання потерпілому удару, за обставин встановлених під час слідчого експерименту за участю засудженого, що також узгоджується з наданими у суді показаннями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Висновком експертизи встановлено, що у потерпілого ОСОБА_7 була виявлена закрита черепно-мозкова травма, яка є тяжким тілесним ушкодженням, вона могла виникнути при падінні потерпілого із вертикального положення на площу з контактом правою половиною голови (на рівні тім`яно-потиличної ділянки).

Таким чином, суд першої інстанції дослідивши наявні у матеріалах справи докази та встановивши обставини вчинення кримінального правопорушення, дійшов висновку про те, що спричинене ОСОБА_7 тяжке тілесне ушкодження, не було безпосереднім наслідком завданого ОСОБА_6 удару в ділянку голови потерпілого, а було результатом падіння останнього і удару головою об асфальт, чого засуджений хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити. Тобто, у даному конкретному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому, а спричинення необережного тяжкого тілесного ушкодження.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_6 з ч. 1 ст. 121 на ст. 128 КК зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК, на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

Суд апеляційної інстанції, дотримуючись вимог статей 404, 405, 407 КПК, переглянув вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 за апеляційними скаргами захисника та прокурора, ретельно перевірив викладені в них доводи, проаналізував, дав на них достатньо переконливі відповіді, зазначивши в ухвалі підстави, з яких визнав їх необґрунтованими, спростувавши твердження сторони обвинувачення щодо безпідставності засудження ОСОБА_6 за ст. 128 КК.

Зокрема, апеляційний суд зазначив, що висновок про перекваліфікацію дій ОСОБА_6 суд першої інстанції обґрунтував доказами, які містяться у показаннях потерпілого, засудженого, даних результатів проведення слідчого експерименту за участю останнього, відеозапису події з камери відеоспостереження, а також у висновку судово-медичного експерта.

При цьому, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що висновком судово-медичного експерта розмежовано, що внаслідок удару рукою в обличчя потерпілого, у нього виникли тілесні ушкодження у вигляді крововиливів у м`які тканини голови і він втратив рівновагу тіла, а комплекс тілесних ушкоджень, що визначені як тяжке тілесне ушкодження, виник від падіння потерпілого з вертикального положення на площу з контактом правою половиною голови (на рівні тім`яно-потилочної ділянки). Крім того, як пояснював сам засуджений, поблизу магазину у нього виник конфлікт з потерпілим, котрий його штовхав, бив руками, ображав, після чого він не витримав і вдарив його рукою в обличчя, не передбачаючи, що він втратить рівновагу і впаде на асфальт, вдарившись головою, і не бажаючи настання таких наслідків.

Відносно тверджень сторони обвинувачення про те, що спрямованість удару в обличчя особі похилого віку свідчить про прямий умисел засудженого на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, то суд апеляційної інстанції визнав їх безпідставними, зазначивши, що вони не доводять факт того, що ОСОБА_6 , завдаючи удару в обличчя потерпілому, розраховував на те, що відбудеться падіння потерпілого на тверду поверхню з ударянням об неї головою та отриманням ним тяжких тілесних ушкоджень.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що дії ОСОБА_6 свідчили про наявність у нього прямого чи непрямого умислу на заподіяння ОСОБА_7 тяжкого тілесного ушкодження.

Верховний Суд погоджується з наведеними в ухвалі апеляційного суду висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду першої інстанції, та вважає, що рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скаргзі сторони обвинувачення. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними, колегія суддів знаходить обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим доказам.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, оскаржуване судове рішення слід залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Ухвалу Київського апеляційного суду від 29 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3