Справа № 520/8079/18
Провадження № 1-кп/947/338/21
УХВАЛА

25.08.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі, колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні, кримінальне провадження №0003353 від 26.12.2017 року відносно:

ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 обвинуваченої у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7

перекладача ОСОБА_11

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190 КК України.

В судовому засіданні прокурором були заявлені клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , кожному окремо, запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що підставою для продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, а метою досягнення дієвості цього запобіжного заходу забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 42 КПК України, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна, тому є підстави вважати, що обвинувачені, знаючи про тяжкість покарання, що їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до спроб переховуватися. Згідно позиції прокурора обвинувачені можуть незаконно впливати на свідків, та потерпілих у кримінальному провадженні, які на даний час ще не допитані. До того ж, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 можуть перешкоджати судовому розгляду з метою уникненню справедливого покарання.

Крім того, ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації та може переховуватись від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, а ОСОБА_6 зареєстрований на тимчасово окупованій території України, що також може вплинути на переховування від суду в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до вимог ст.177 та ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення. З урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особи обвинувачених, в силу характеру інкримінованого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 діяння та одночасного забезпечення належного виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, єдиним запобіжним заходом, який надасть можливість запобігти усім вищевказаним ризикам, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_10 , надали письмове заперечення проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи тим, що прокурором не обгрунтовано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Так, захисник вказує, що ризики перелічені прокурором нічим не обгрунтовані, доказів впливу на свідків немає, ризик переховування не підтверджений, обвинувачений має соціальні зв`язки та місце мешкання, а громадянство іншої держави не є підставою для тримання під вартою, крмі того, захисник наголосила на практику ЄСПЛ відповідно до якої суд не може постійно продовжувати тримання під вартою з одних і тих саме підстав, а з часом ризики зменшуються або взагалі відпадають, а прокурор продовжує перелічувати ризики які були раніше, у зв`язку з чим обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник просили змінити запобіжний захід, на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечували проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, звернувши увагу суду на відсутність підстав передбачених ст. 177 КПК України, а саме на наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків. Також, захисник звернула увагу на відсутність вини обвинуваченого у вчинених правопорушеннях та тривалість тримання обвинуваченого під вартою, відсутність ризиків зазначених прокурором, наявність постійного місця проживання, посилалася на те, що факт реєстрації на тимчасово окупованій території України не є підставою для тримання під вартою, крім того, наголосила на практику ЄСПЛ відповідно до якої суд не може постійно продовжувати тримання під вартою з одних і тих саме підстав, а з часом ризики зменшуються або взагалі відпадають, а прокурор продовжує перелічувати ризики які були раніше, тому просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачена ОСОБА_7 підтримала думку захисників.

Вислухавши думку прокурора про доцільність продовження запобіжних заходів відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вивчивши дані про особи обвинувачених, враховуючи тяжкість обвинувачення, оцінивши на предмет наявності ризиків вчинення обвинуваченими дій, передбачених ст. 177 КПК України, кожним окремо, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з огляду на наступне.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , обвинувачуються, у скоєнні злочину, який відноситься до категорії особливо тяжкого злочину. Однак, тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою,

При цьому, у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» нагадує, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою розумною, не можна вирішувати абстрактно. Наявність підстав для залишення обвинуваченого під вартою слід оцінювати в кожній справі з урахуванням її особливостей. Продовжуване тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважає інтереси забезпечення права на свободу. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину є обов`язковою і неодмінною умовою належності її продовжуваного тримання під вартою. Але зі спливом певного часу така підозра перестає сама по собі бути виправданням для позбавлення особи свободи і судові органи повинні вмотивувати свої рішення про продовження тримання її під вартою іншими підставами.

Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу тримання під вартою обвинуваченим суд також враховує вимоги ст.ст. 5, 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» (далі Конвенція) та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд вважає за необхідне зазначити, що з урахуванням обставин даної конкретної справи тримання обвинувачених під вартою є розумним з урахуванням особливостей розгляду вказаного кримінального провадження та в даному випадку суд доходить висновку про існування зазначених прокурором та передбачених ст. 177 КПК України ризиків, і про те, що суспільний інтерес щодо тримання обвинувачених під вартою переважає над їх особистими інтересами і що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може забезпечити належної поведінки обвинувачених та запобігти зазначеним ризикам, а тому суд вважає за необхідне продовжити відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 срок запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, суд вважає, що наведені вище підстави не є загальними й абстрактними.

Все вищевикладене свідчить, що тяжкість покарання ще може свідчити про те, що ризик переховування обвинувачених від суду на теперішній час не зменшився (п.1 ч.1 ст. 177 КПК).

Крім того, суд встановлює наявність іншого ризику скоєння іншого кримінального правопорушення (п.5 ч.1 ст. 177 КПК).

Враховуючи, що ОСОБА_6 є громадянином України. До затримання ОСОБА_6 проживав в м. Луганськ. В м. Одесі ОСОБА_6 не має постійного місця проживання, до затримання він проживав в орендованій квартирі. Викладені обставини, на переконання суду, свідчать про відсутність у обвинуваченого ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків на території м.Одеси, крім того, суд враховує і те, що раніше ОСОБА_6 вже був судимим за вчинення іншого особливо тяжкого злочину проти власності, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Також, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_5 є громадянином Російської Федерації, прибув до України 12 липня 2018 року, при цьому у нього відсутні будь-які документи на право постійного проживання на території України. Крім того, ОСОБА_5 не одружений, не має сім`ї та утриманців, до затриманні він ніде не працював. Викладені обставини беззаперечно свідчать про відсутність на території України у ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків.

При вирішення питання про провдоження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, судом враховується розмір шкоди у завданні якої обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Також, при прийнятті рішення про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим, суд враховує і інші обставини відносно них, передбачені ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан їх здоров`я; ступень міцності соціальних зв`язків; майновий стан; розмір майнової шкоди у завданні якої обвинувачуються.

Отже, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченим запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з триманням під вартою слід відмовити.

Все вищевикладене, в сукупності, свідчить, щодо доцільності продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим та обмеження їх конституційних прав, в даному випадку, є виправданим і таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Обставин, передбачених ст. 183 ч. 2 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченим, судом не встановлено.

Керуючись ст. 177,178, 183,314,315, 316, 372 КПК України, колегія -

УХВАЛИЛА:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 24.10.2021 року.

Розмір застави визначений ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.08.2021 року - залишити без змін.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 діб, тобто до 24.10.2021 року.

Визначити альтернативний запобіжний захід до тримання під вартою ОСОБА_6 у вигляді застави.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених на перше січня 2021 року що складає 181 600 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот) гривень (2 270 грн. х 80 = 181 600).

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення обвинуваченим визначеної судом застави, покласти на нього наступні обов`язки, передбачені ст.194 КПК України:

1.прибувати до прокурора або суду за першою вимогою;

2.не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора та/або суду;

3.повідомляти прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання;

Роз`яснити обвинуваченому що відповідно до ч.ч. 8, 10, 11 ст.182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до прокурора чи суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України. Застава внесена обвинуваченим може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3