У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 вересня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному проваджені відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022 за № 0000480 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області капітан юстиції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із у кримінальному проваджені відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022 за № 0000480 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що у відповідності до постанови першого заступника Генерального прокурора від 29.06.2023 слідчому відділу УСБУ в Закарпатській області доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000480 від 19.10.2022 в рамках якого досліджуються обставини вчинення громадянином України ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. До системи адміністративно-територіального устрою України входить АР Крим, області, зокрема, Херсонська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади рф та службових осіб з числа керівництва збройних сил рф, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які розцінені представниками влади і збройних сил рф як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам рф, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту рф на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Всупереч нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації путін в.в., а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено. Надалі, 24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

Отже, з 24.02.2022 і по цей день дії рф проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.

З урахуванням вищевикладених норм міжнародного гуманітарного права на території України розпочався збройний конфлікт внаслідок акту агресії рф.

24.02.2022 близько 05 години 15 хвилин збройними силами рф нанесено ракетно-бомбові удари по військовим і цивільним об`єктам України, а також введено на територію суверенної держави війська країни-агресора.

У зв`язку з цим, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні з 05 годині 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 днів, який надалі продовжувався та діє на даний час.

Таким чином, з 24.02.2022 і по цей день дії рф проти України підпадають під всі пункти, передбачені ст. 3 Резолюції 3314, а тому такі дії слід кваліфікувати саме як акт агресії рф проти України.

Відповідно до ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18.10.1907 року, яка набрала чинності для України 24.08.1991 року, територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника, окупація поширюється лише на ту територію, де така влада встановлена і здатна виконувати свої функції.

Відповідно до п. 7, ч. 1 ст. 1-1 Закону України від 15.04.2014 № 1207- VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (зі змінами та доповненнями від 07.05.2022) визначено, що тимчасово окупована рф територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування рф та окупаційна адміністрація рф встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування рф встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації рф.

У зв`язку із веденням агресивної війни з боку російської федерації проти України, 01.03.2022 року, армією рф захоплено м. Херсон.

З метою утримання захопленої території представники спеціальних служб рф (далі-ФСБ рф) у взаємодії із збройними силами рф організували підривну діяльність скеровану на подолання спротиву місцевого населення Херсонської області, зокрема представників правоохоронних органів та сил оборони України, та припинення підтримки місцевих легітимних органів влади. Для реалізації вказаних незаконних дій вони на добровільній основі залучають до співпраці представників місцевих органів влади, самоврядування та комунальних підприємств.

Відповідно до п. п. 6, 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

В той же час окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області створено так зване «Министерство здравоохранения Херсонской области».

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військовим шляхом територіях Херсонської області представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення здійснили захоплення органів державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств.

У клопотанні вказано на те, що в свою чергу, громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи прихильником ідеї «русского мира» та підтримуючи так звану антитерористичну операцію, яка проводилася військами рф на території України, в серпні 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, але не пізніше 20 серпня 2022 року), вступив в злочинну змову з представниками країни-агресора щодо виконання їх доручень, спрямованих на утвердження влади країни-агресора на території м. Херсон та Херсонської області.

Надалі, 20 серпня 2022 року, ОСОБА_4 , добровільно погодився зайняти посаду так званого «исполняющего обязаности начальника отдела контроля за экслуатацией зданий и строений и капитального ремонта Министерства здравоохранения Херсонской области», у незаконному органі влади, а саме так званому «Министерстве здравоохранения Херсонской области», створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області у м. Херсон (м. Херсон, вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 21).

20 серпня 2022 року, наказом так званого «исполняющего обязанности министра здравоохранения Херсонской области ОСОБА_5 » за № 12, громадянин України ОСОБА_4 був призначений на посаду так званого «исполняющего обязаности начальника отдела контроля за экслуатацией зданий и строений и капитального ремонта Министерства здравоохранения Херсонской области».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, пов`язаного із колабораційною діяльністю, ОСОБА_4 , в період з 20 серпня 2022 року по 11 листопада 2022 року, активно виконував організаційно-розпорядчі функції на тимчасово окупованій території м. Херсон.

Слідчий зазначає, що у відповідності до «Должностной инструкции начальника эксплуатации зданий и строений и капитального ремонта», яка затверджується «Министерством здравоохранения Херсонской области», до повноважень керівника відділу серед іншого належить наступне: забезпечення утримання будівель, споруд і навколишньої території належним чином; організація своєчасного ремонту будівель і приміщень; організація та здійснення заходів по протипожежній безпеці; керівництво роботою підлеглих співробітників.

Окрім цього, згідно «Должностной инструкции начальника эксплуатации зданий и строений и капитального ремонта», начальнику відділу для забезпечення його діяльності надається право підпису на організаційно - розпорядчих документах по питаннях, які віднесені до компетенції вказаної посадової інструкції.

Також, ОСОБА_4 , представляючись співробітником «отдела контроля за экслуатацией зданий и строений и капитального ремонта Министерства здравоохранения Херсонской области», підшукував осіб з числа мешканців м. Херсон, які добровільно виявляли бажання зайняти посади в незаконно створеному органі влади.

У клопотанні вказано на те, що таким чином, своїми умисними діями громадянин України ОСОБА_4 , добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України.

На підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, 08 вересня 2023 року слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, , яке останній не вручене, у зв`язку з її перебуванням на тимчасово окупованій території Генічеського району, Херсонської області.

При цьому слідчий вказує на те, шро цього ж дня, на виконання вимог ст. ст. 111, 135 та 278 КПК України письмове повідомлення про підозру, складене щодо ОСОБА_4 , розміщено у офіційному державному друкованому виданні «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті «Офісу Генерального прокурора», а також вручене захиснику регіонального центру з надання вторинної правової допомоги в Закарпатській області залученим слідчим до участі у досудовому розслідуванні у даному кримінальному провадженні.

У клопотанні вказано, що таким чином у органу досудового розслідування, є підстави вважати, що ОСОБА_4 набув статусу підозрюваної у даному кримінальному провадженні.

При цьому як вказує слідчий в ході досудового розслідування отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 342428644 у відповідності до якого підозрюваному ОСОБА_4 належить на праві власності об?єкти нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0007.

При обґрунтуванні клопотання слідчий посилається на положення: ч.ч. 1,2,5,10 ст. 170 КПК України.

Слідчий зазначає, що враховуючи, що санкція ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачає покарання також у вигляді конфіскації майна, а тому у органу досудового розслідування є підстави вважати, що частина вищевказаного майна яке належить ОСОБА_4 на праві приватної власності, з метою забезпечення його конфіскації підлягає арешту.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 40, 170, 171 КПК України, слідчий просить задовільнити клопотання сторони обвинувачення та накласти у кримінальному провадженні № № 0000480 від 19.10.2022 арешт на майно яке належить на праві власності підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 об?єкти нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0007.

Слідчий в судове засіданні не з`явився, подав заяву в якій просить клопотання розглядати без його участі.

Власник майна - підозрюваний та його захисник в судове засідання не з`явився про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялися належним чином. Від захисника - адвоката ОСОБА_6 , надійшла заяву про розгляд клопотання без її участі.

Відповідно до ч.1 ст. 172 Клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Так, слідчий суддя вважає за необхідне вказати на те, що неприбуття у судове засідання вказаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у відповідності до постанови першого заступника Генерального прокурора від 29.06.2023 слідчому відділу УСБУ в Закарпатській області доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000480 від 19.10.2022 в рамках якого досліджуються обставини вчинення громадянином України ОСОБА_4 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні, 08 вересня 2023 року слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру громадянину України ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, , яке останній не вручене, у зв`язку з її перебуванням на тимчасово окупованій території Генічеського району, Херсонської області.

На даний час у вказаному кримінальному провадженні триває досудове розслідування.

Ухвалою слідчого судді від 20.09.2023, надано дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування.

Ухвалою слідчого судді від 20.09.2023, відносно підозрюваного обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Згідно матеріалів клопотання на даний час у ході досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи прихильником ідеї «русского мира» та підтримуючи так звану антитерористичну операцію, яка проводилася військами рф на території України, в серпні 2022 року (точна дата та час досудовим розслідуванням не встановлені, але не пізніше 20 серпня 2022 року), вступив в злочинну змову з представниками країни-агресора щодо виконання їх доручень, спрямованих на утвердження влади країни-агресора на території м. Херсон та Херсонської області.

Надалі, 20 серпня 2022 року, ОСОБА_4 , добровільно погодився зайняти посаду так званого «исполняющего обязаности начальника отдела контроля за экслуатацией зданий и строений и капитального ремонта Министерства здравоохранения Херсонской области», у незаконному органі влади, а саме так званому «Министерстве здравоохранения Херсонской области», створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області у м. Херсон (м. Херсон, вул. 295-ї Стрілецької Дивізії, 21).

20 серпня 2022 року, наказом так званого «исполняющего обязанности министра здравоохранения Херсонской области ОСОБА_5 » за № 12, громадянин України ОСОБА_4 був призначений на посаду так званого «исполняющего обязаности начальника отдела контроля за экслуатацией зданий и строений и капитального ремонта Министерства здравоохранения Херсонской области».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, пов`язаного із колабораційною діяльністю, ОСОБА_4 , в період з 20 серпня 2022 року по 11 листопада 2022 року, активно виконував організаційно-розпорядчі функції на тимчасово окупованій території м. Херсон.

Так, у відповідності до «Должностной инструкции начальника эксплуатации зданий и строений и капитального ремонта», яка затверджується «Министерством здравоохранения Херсонской области», до повноважень керівника відділу серед іншого належить наступне: забезпечення утримання будівель, споруд і навколишньої території належним чином; організація своєчасного ремонту будівель і приміщень; організація та здійснення заходів по протипожежній безпеці; керівництво роботою підлеглих співробітників.

Окрім цього, згідно «Должностной инструкции начальника эксплуатации зданий и строений и капитального ремонта», начальнику відділу для забезпечення його діяльності надається право підпису на організаційно - розпорядчих документах по питаннях, які віднесені до компетенції вказаної посадової інструкції.

Також, ОСОБА_4 , представляючись співробітником «отдела контроля за экслуатацией зданий и строений и капитального ремонта Министерства здравоохранения Херсонской области», підшукував осіб з числа мешканців м. Херсон, які добровільно виявляли бажання зайняти посади в незаконно створеному органі влади.

Вказане дає підстави для висновку, що таким чином, своїми умисними діями громадянин України ОСОБА_4 , добровільно зайняв посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Згідно санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

В ході досудового розслідування отримано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 342428644 у відповідності до якого підозрюваному ОСОБА_4 належить на праві власності об?єкти нерухомого майна: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0007.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч.10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна .

Слідчий суддя вважає, що слідчим в клопотанні наведено достатньо аргументів що свідчать про існування сукупності підстав вважати, що майно на яке слідчий просить накласти арешт, підлягає можливій конфіскації, як виду покарання.

Таким чином, на переконання слідчого судді, у клопотанні доведено необхідність такого арешту, з вище зазначених підстав.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України, підозра є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту майна, враховує можливість його конфіскації, в разі визнання підозрюваного винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України.

Слідчий суддя переконаний, що на даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до п.п.1,3,5 ч.2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження: наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В даному випадку на переконання слідчого судді, матеріалами клопотання надано в достатній мірі доказів, що свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 , у вчиненні ним кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 111-1 КК України. Виходячи із вказаного, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, слідчий приходить до висновку про задоволення клопотання слідчого.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобовязує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

При розгляді клопотання, слідчим суддею враховується положення ч.4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

При цьому, з метою забезпечення виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна, для його власника та враховуючи потреби досудового розслідування щодо втручання у права та інтереси власників майна на даному етапі кримінального провадження, слідчий суддя вважає вірним застосовувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, який не призведе до наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, та вважає, що заборона розпорядження (відчуження) вказаним нерухомим майном забезпечить його збереження та не призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження останніх, без позбавлення права користування та володіння ними.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна, враховує можливість його конфіскації, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та задоволення клопотання.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що разом із тим, власники або володільці майна мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту одразу ж після зникнення підстав для застосування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 1-го відділення слідчого відділу УСБУ в Закарпатській області капітана юстиції ОСОБА_3 , у кримінальному проваджені відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.10.2022 за № 0000480 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, погоджене прокурором відділу Закарпатської обласної прокуратури про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт на майно яке належить на праві власності підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України громадянину України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на об?єкти нерухомого майна:

- житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка з кадастровим номером :01:020:0007.

Копію ухвали негайно після її постановлення вручити слідчому, прокурору та фізичним особам, щодо майна яких вирішувалось питання про арешт.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1