КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_7 , та апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2023 задоволено частково клопотання першого відділу першого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу генерального прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти:

- у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, загальна сума 11380 гривень;

- у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США, загальна сума 6800 доларів США,

що були вилучені 14.09.2023 за результатом проведення обшуку

______________________________________________________________________________

Справа № 761/37909/23 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/167/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

транспортного засобу Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_11 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання, посилаючись на те, що грошові кошти та транспортний засіб вилучено без ухвали слідчого судді, а відтак воно є тимчасово вилученим майном, та клопотання про арешт такого майна повинне бути подане протягом 48 годин після його вилучення.

Разом з тим, клопотання про арешт майна подане з порушенням вимог ч. 4 ст. 171 КПК України, а відтак підлягало поверненню.

Крім того, апелянт зазначав про відсутність підстав вважати, що вилучені грошові кошти є речовими доказами у кримінальному провадженні.

31.10.2023 надійшла апеляційна скарга від прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 , в якій він просив скасувати ухвалу слідчого судді, задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_12 , яке вилучене 14.09.2023 під час проведення слідчих дій, а саме: грошові кошти у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, загальна сума 11380 гривень; грошові кошти у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США, загальна сума 6800 доларів США; автомобіль Range Rover сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , він-номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_13 .

Апелянт зазначав, що у клопотанні про накладення арешту наголошувалось, що автомобіль Range Rover сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , він-номер НОМЕР_2 слід арештувати саме із метою забезпечення збереження речових доказів та конфіскації, скільки даний транспортний засіб використовується фактично підозрюваним, у тому числі під час отримання неправомірної вигоди, як знаряддя вчинення злочину, для полегшення його вчинення та приховування кримінально протиправних дій.

Хоча право власності на автомобіль зареєстровано за ОСОБА_13 , проте він постійно перебуває у користуванні та фактичному володінні підозрюваного.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану прокурором ОСОБА_9 апеляційну скаргу та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу захисника, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_11 задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора ОСОБА_9 підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів клопотання, ГСУ СБУ за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001213 від 24.07.2023 за підозрою ОСОБА_14 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження 15.09.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру в одержанні службовою особою, яка займає відповідальне становище, неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням службового становища, за попередньою змово групою осіб, повторно, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно даних клопотання, ОСОБА_7 користується транспортним засобом Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та саме у вказаному автомобілі відбулося одержання ОСОБА_7 14.09.2023 неправомірної вигоди.

Згідно даних протоколу обшуку від 14.09.2023, цього ж дня в порядку ч. 3 ст. 233 КПК України проведено невідкладений обшук транспортного засобу Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_13 та фактично використовується ОСОБА_7 , в ході якого вилучено речі, грошові кошти у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, загальна сума 11380 гривень; грошові кошти у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США, загальна сума 6800 доларів США; грошові кошти у валюті долар США, а саме 20 купюр номіналом 100 доларів США; мобільний телефон та вищевказаний транспортний засіб.

Постановами старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_15 від 14.09.2023 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001213 майно, вилучене в ході обшуку транспортного засобу Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , у тому числі вилучені грошові кошти та вказаний автомобіль.

16.10.2023 прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, в якому просив накласти арешт на майно підозрюваного ОСОБА_12 , яке вилучене 14.09.2023 під час проведення слідчих дій, а саме: грошові кошти у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, загальна сума 11380 гривень; грошові кошти у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США, загальна сума 6800 доларів США; автомобіль Range Rover сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , він-номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_13 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.10.2023 задоволено частково клопотання прокурора ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти:

- у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, загальна сума 11380 гривень;

- у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США, загальна сума 6800 доларів США,

що були вилучені 14.09.2023 за результатом проведення обшуку транспортного засобу Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 .

В іншій частині клопотання відмовлено.

Постановляючи ухвалу про арешт вищевказаних грошових коштів, слідчий суддя обгрунтував прийняте рішення необхідністю їх збереження як речових доказів, а також можливість конфіскації як виду покарання.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для накладення арешту на транспортний засіб Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , слідчий суддя в ухвалі зазначив, що даний автомобіль перебуває у власності ОСОБА_13 , який не має процесуального статусу у кримінальному провадженні № 0001213.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції погоджується частково.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора у частині накладення арешту на майно, вилучене 14.09.2023 в ході проведення обшуку автомобіля Range Rover сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_7 , а саме на грошові кошти в сумі 11380 гривень та 6800 доларів США, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження № № 0001213, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, санкція ч. 3 ст. 368 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_7 ,передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора у частині накладення арешту на належні підозрюваному ОСОБА_7 грошові кошти з метою їх збереження як речових доказів, а також забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, у випадку визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи зникнути.

Викладені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_11 доводи про те, що клопотання про арешт майна подане з порушенням вимог ч. 4 ст. 171 КПК України щодо строку звернення із таким клопотанням, не є визначеною КПК України безумовною підставою для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Доводи захисника про невідповідність вилучених грошових коштів критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені грошові кошти можуть бути набутими кримінально протиправним шляхом, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_11 доводи не можуть бути безумовними підставами для відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, слідчий суддя дійшов помилкового висновку в оскаржуваній ухвалі про відсутність підстав для накладення арешту на автомобіль Range Rover сірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_7 та належить на праві власності ОСОБА_13 , з тих підстав, що власник даного автомобіля не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Як убачається із матеріалів клопотання та долучених до нього матеріалів, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 користується транспортним засобом Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , та саме у вказаному автомобілі відбулося одержання ОСОБА_7 14.09.2023 неправомірної вигоди.

Наведені обставини дають підстав для обґрунтованого висновку, що транспортний засіб, який перебуває у користуванні ОСОБА_7 , відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки фактично використовувався останнім як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, міг зберегти на собі сліди та інші відомості, які мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для його арешту як речового доказу з метою збереження, про що обгрунтовано зазначив прокурор в апеляційній скарзі.

Арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає обов`язкового оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи наведене, посилаючись в оскаржуваній ухвалі, як на підставу для відмови у накладенні арешту на належний ОСОБА_13 автомобіль Range Rover, на відсутність у власника даного транспортного засобу статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, слідчий суддя залишив поза увагою, що вказана обставина свідчить про неможливість накладення арешту на дане майно з метою його конфіскації як виду покарання, однак не може бути підставою для відмови в арешті даного автомобіля з метою його збереження як речових доказів.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого ч. 1 ст. 170 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що слідчий суддя дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для накладення арешту на вилучений транспортний засіб Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 з метою забезпечення збереження його як речового доказів.

Разом з тим, як встановлено колегією суддів, прокурором у клопотанні та в апеляційній скарзі, поряд із посиланням на таку мету арешту вилученого транспортного засобу, як збереження речових доказів, безпідставно зазначено про можливість арешту такого майна із метою його конфіскації як виду покарання, враховуючи, що власник такого майна ОСОБА_13 не є підозрюваним у кримінальному провадженні, що виключає можливість накладення арешт на його майно з метою, передбаченою п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

На підставі вищевикладених обставин які свідчать про однобічність і необ`єктивність судового розгляду у частині вирішення питання щодо арешту транспортного засобу Range Rover, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 407 КПК України, які не передбачають можливості часткового скасування ухвали слідчого судді за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга сторони захисту не підлягає задоволенню, апеляційна скарга прокурора - підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає скасуванню у повному обсязі, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане у клопотанні майно, оскільки останнім в повній мірі доведено необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти з метою забезпечення їх збереження як речових доказів у кримінальному провадженні та можливої конфіскації майна як виду покарання, та необхідність арешту на вилучений транспортний засіб з метою забезпечення його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2023 року, -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 задовольнити та накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку 14.09.2023, а саме: грошові кошти у валюті українська гривня, а саме: 21 купюра номіналом 500 гривень, 2 купюри номіналом 200 гривень, 4 купюри номіналом 100 гривень, 1 купюра номіналом 50 гривень, 1 купюра номіналом 20 гривень, 1 купюра номіналом 10 гривень, загальна сума 11380 гривень; грошові кошти у валюті долар США, а саме: 66 купюр номіналом 100 доларів США та 4 купюри номіналом 50 доларів США, загальна сума 6800 доларів США; автомобіль Range Roverсірого кольору д.н.з. НОМЕР_1 , він-номер НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_13 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3