ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЄУН № 954/82/23 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/819/253/23 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Категорія: продовження строків запобіжного заходу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2023 року, якою відносно,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Вирівка Конотопського району Сумської області, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 255, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 206-2, ч.4 ст.28, ч.2 ст. 15, п.п.1, 6, 11, 12 ч.2 ст. 115, ч.4 ст. 28 ч. 1 ст. 263 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 грудня 2023 року, включно.

ВСТАНОВИЛА:

На розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебувало клопотання стосовно ОСОБА_8 , за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 15, п.п.11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_10 , та ОСОБА_11 за ч.1 ст. 255, ст. 28, ч.2 ст. 361, ч.4 ст. 28, ч.5 ст. 185, ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 205-1, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 206-2 КК України.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17.10.2023 року, обвинуваченому ОСОБА_8 , застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 грудня 2023 року, включно.

Не погодившись із вищевказаним рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та застосувати до його підзахисного запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована доводами про незаконність оскаржуваної ухвали суду.

Зокрема, апелянт зазначає про те, що його підзахисний не переховувався від органів досудового розслідування та суду та весь час проживав за адресою реєстрації.

Крім того, апелянт вказує на те, прокурором не додано жодного доказу на підтвердження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та ґрунтуються лише на припущеннях.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Положеннями ст. 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості висновків суду в частині наявності існування ризиків, суд враховує наступне.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Перевіряючи обґрунтування суду першої інстанції щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_8 , може переховуватись від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке йому загрожує та незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні з метою зміни їх показань під час судового розгляду кримінального провадження, апеляційний суд встановив належне та детальне обґрунтування судом наявності кожного із зазначених ризиків в оскаржуваній ухвалі.

При цьому, апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за особливо тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, з ухвали суду першої інстанції вбачається, що при задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу, відповідно до вимог ст. 178 КПК України, крім тяжкості інкримінованих кримінальних правопорушень, врахував дані щодо особи обвинуваченого, у тому числі зазначені в апеляційній скарзі.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не встановлено.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про те, що ризики, які були заявлені у клопотанні прокурора, доведені під час розгляду клопотання та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, обумовлені суспільною необхідністю, є обґрунтованими з огляду обмеження конституційних прав і свобод обвинуваченого, оскільки суд першої інстанції дотримався при розгляді клопотання прокурора приписів ст. 331 КПК України та розглянув питання доцільності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою з урахуванням положень глави 18 КПК України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції, щодо необхідності обрання обвинуваченому ОСОБА_8 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідають вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтуються на матеріалах справи, а дані про особу обвинуваченого та наявність встановлених вище ризиків виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. При цьому, застосування до ОСОБА_8 , більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти наявним у кримінальному провадженні ризикам, забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422, КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 жовтня 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 15 грудня 2023 року, включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14