Справа № 154/3234/23
Провадження № 1-кп/156/16/24
У Х В А Л А

18 січня 2024 року смт. Іваничі

Колегія суддів Іваничівського районного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду смт. Іваничі клопотання прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_11 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, з повною загальною середньою освітою, розлученому, не працюючому, раніше не судимому, який зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и л а :

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В підготовчому судовому засіданні, 18.01.2024 прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 терміном на 60 днів із можливістю внесення застави - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а саме незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів вчиненому повторно, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно поданого клопотання, ОСОБА_8 діючи з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного збуту психотропних речовин та отримання значних незаконних прибутків, посягаючи на порядок обігу психотропних речовин, встановлений Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Законом України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, не бажаючи чесно працювати і займатись суспільно-корисною працею, свідомо джерелом свого існування та отримання доходів обрав злочинний шлях та вирішив вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним придбанням, перевезенням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено, бупренорфіну.

03.02.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто, у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень.

На теперешній час, на підставі ухвали Іваничівського районного суду від 22.11.2023 ОСОБА_8 знаходиться під вартою, строк дії ухвали суду спливає 20.01.2024 року.

Підставами для висунення обвинувачень ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є встановлення фактичних даних, отриманих у передбаченому КПК порядку, котрі зафіксовані в протоколах слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих ( розшукових) дій, які доводять його винуватість.

Враховуючи те, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, наявні ризики передбачені ст.177 КПК України, з урахуванням наведених обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, необхідним є продовжити відносно ОСОБА_8 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможуть належним чином забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, щодо обвинуваченого існують ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, це можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За твердженням прокурора, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних, корисливих тяжких злочинів, предметом яких були наркотичні засоби. Так, в ході досудового розслідування задокументовано протиправну діяльність ОСОБА_8 , пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичного засобу за грошові кошти, зокрема задокументовано причетність останнього до трьох епізодів незаконного збуту в м. Нововолинську наркотичного засобу свідку ОСОБА_12 (анкетні дані змінено) та ОСОБА_13 , а також двох епізодів збуту наркотичного засобу свідку ОСОБА_14 (анкетні дані змінено). За таких обставин, існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_8 може впливати на зазначених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від їх дачі перед судом, оскільки такі ще судом не допитані, а тому необхідно запобігти зазначеному ризику шляхом застосування до обвинуваченого виключно запобіжного заходу.

Зважаючи на достатність доказів вини ОСОБА_8 та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, існування ризиків, що обвинувачений не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутність міцних соціальних зв`язків, прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватися від суду, чинитиме тиск та впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, з метою запобіганню притягнення його до відповідальності, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином. Запобігти наявним, зазначеним ризикам неможливо без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , також просив призначити справу до розгляду в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_8 у підготовчому судовому засіданні просив відмовити в клопотанні прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки ризики, наведені прокурором у клопотанні, є надуманими, він немає наміру вчиняти тиск на свідків, особи свідків йому невідомі. ОСОБА_8 зазначив, що по місцю фактичного проживання мешкав разом з бабусею у квартирі, яка належить їм на праві спільної власності .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 у підготовчому судовому засіданні ствердив, що прокурор не довів, що ризики, які існували під час обрання обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжують існувати до тепер. З часу обрання, вперше, обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризики зменшилися, належну процесуальну поведінку обвинуваченого можна забезпечити шляхом застосування до нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Інші учасники кримінального провадження висловили аналогічні позиції

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника, інших учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що 20.01.2024 року закінчується строк дії попередньої ухвали Іваничівського районного суду Волинської області про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи наведені прокурором підстави для продовження у даній конкретній справі, відносно ОСОБА_8 , раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів звертає увагу на таке.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу під час розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Колегія суддів враховує положення пунктів 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011, де зазначено, що обґрунтована підозра це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_8 до вчинення кількох тяжких умисних кримінальних правопорушень в сфері незаконного обігу наркотичних засобів, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, котрі дозволяють об`єктивному спостерігачу з великим ступенем упевненості стверджувати про причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінальних правопорушень (протоколи оглядів місця події, тимчасового доступу до речей і документів, протоколи допитів свідків, протоколи обшуку, огляду предметів, висновки експертів), однак ці докази мають бути предметом судового розгляду на подальших стадіях кримінального провадження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, інкриміноване особі, підлягає врахуванню як один із суттєвих критеріїв при обранні запобіжного заходу. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_8 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні кількох тяжких та особливо тяжких умисних кримінальних правпорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за найтяжче з яких санкція відповідної частини статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений не є працевлаштованим, не має міцних соціальних зв`язків, під впливом суворості можливого покарання за скоєння тяжких злочинів обвинувачений може намагатись уникнути суду, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнані менш небезпечними, ніж покарання за скоєний злочин та процедура його відбування. Суд враховує на фоні складної суспільно-політичної ситуації в Україні, запровадження в державі воєнного стану та збройної агресії російської федерації проти України високу імовірність виїзду особи на територію, котра є тимчасово непідконтрольною державній владі України, або за межі України, що тягнутиме за собою неминуче ускладнення процедури подальшого судового розгляду кримінальної справи.

Відтак, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_8 ризику переховуватись від правосуддя.

Як убачається з матеріалів справи, обвинувачений впродовж порівняно невеликого проміжку часу скоював тяжкі кримінальні правопорушення в сфері незаконного обігу наркотичних речовин, отже, прокурором доведено існування щодо ОСОБА_8 , якщо той перебуватиме на волі, ризику вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого (звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення також не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_8 ризику здійснення протиправного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, заява № 40107/02, п. 80).

У кримінальному провадженні можуть бути застосовані такі запобіжні заходи (ч. 1 ст. 176 КПК): особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою. Види цих заходів законодавцем наведено в порядку зростання ступеня суворості; відповідно найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З урахуванням наданих ОСОБА_8 в суді пояснень з приводу його фактичного проживання (до взяття під варту) в квартирі, котра належить на праві власності кільком особам, відсутності у матеріалах справи документів, котрі б підтверджували належність такого житла конкретним особам, застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту не є можливим, оскільки інакше вирішення цього питання порушуватиме право власника (власників) нерухомого майна на вільне володіння, користування, розпорядження таким майном (ст. 41 Конституції України). Сторона захисту не заявляла клопотань щодо допиту в суді власників квартири, в якій,до взяття під варту мешкав ОСОБА_8 , з приводу можливості використання житлового приміщення як місця утримання обвинуваченого у разі перебування особи під цілодобовим домашнім арештом, не надала до суду принаймні письмової згоди власників згаданого житлового приміщення на таке використання належного їм майна, не надала до суду правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомості (або їхніх засвідчених копій).

Будь-якими особами, котрі заслуговували б на довіру, на час розгляду судом питання про продовження строку застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою не були взяті зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а відтак, запобіжний захід у виді особистої поруки відносно згаданої особи не може бути застосовано.

Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 процесуальних обов`язків у вказаному кримінальному провадженні з огляду на серйозність висунутих обвинувачень та на кількість правопорушень, скоєних цією особою впродовж відносно короткого проміжку часу.

Отже, підстави для обрання більш м`якого запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 на теперішній час відсутні.

Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених ст. 194 КПК будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Оцінюючи в сукупності особу ОСОБА_8 , обставини вчинення кримінальних правопорушень, необхідність забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, існування відносно обвинуваченого двох ризиків з числа визначених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне продовжити застосування відносно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Колегія суддів продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою на 60 днів (із можливістю внесення застави).

Продовжуючи застосування раніше обраного, щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів одночасно, з урахуванням особи обвинуваченого, необхідності достатніх гарантій виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, на підставі ч. 5 ст. 182 КПК України визначає для ОСОБА_8 заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Нормами ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб: з 1 січня 2024 року 3028,00 грн. Отже, в грошовому вираженні визначена судом сума застави становить 242 240,00 грн., що з урахування матеріального стану обвинуваченого є достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 обов`язків, встановлених КПК.

У підготовчому судовому засіданні від прокурора надійшло клопотання про призначення даного кримінального провадження до судового розгляду, яке слід проводити у відкритому судовому засіданні.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та проведення відкритого судового розгляду не заперечили.

Захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_9 також не заперечили щодо призначення кримінального провадження до судового розгляду та проведення відкритого судового розгляду.

Під час підготовчого судового засідання судом не встановлено підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 КПК України.

Відповідно до ст. 31 КПК України кримінальне провадження здійснюється колегіальним судом у складі трьох суддів, з викликом сторін кримінального провадження.

Порушення вимог КПК України, які б унеможливлювали призначення провадження до судового розгляду, відсутні.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 КПК України, відсутні.

Суд, під час підготовки до судового розгляду, визначивши дату та місце проведення судового розгляду, з`ясувавши необхідність проведення судового розгляду у відкритому судовому засіданні, з`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, вчинивши всі необхідні дії, завершує підготовку до судового розгляду.

Відповідно до ст. 316 КПК України після завершення підготовки до судового розгляду суд постановляє ухвалу про призначення судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 193, 194, 197, 314, 314-316, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів в Державній установі "Луцький слідчий ізолятор", тобто до 17 березня 2024 року включно.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_8 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240,00 гривень, яка може бути внесена, як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області: , депозитний рахунок № UA0002504, МФО 820172, банк ДКСУ м. Київ.

В разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися з м. Нововолинськ, Володимирського району, Волинської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 за ознаками кримінальни правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, - призначити до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14:00 год. 23 січня 2024 року у приміщенні Іваничівського районного суду Волинської області за адресою: вул. Незалежності, 16, смт. Іваничі, Володимирський район, Волинська область.

Справа розглядатиметься колегією суддів.

В судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченим, захисникам та направити начальнику ДУ "Луцький слідчий ізолятор" для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу суду протягом 5-ти днів з дня її оголошення, в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду, ОСОБА_8 в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали, в іншій частині ця ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 22.01.2024 року о 16:00 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3