Номер провадження: 11-сс/813/1618/23
Справа № 495/9773/23 1-кс/495/2029/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції (дистанційне судове провадження) між Одеським апеляційним судом та Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області за участі прокурора матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.09.2022 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000831 від 01.12.2022 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

встановив:

В провадженні Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене до ЄРДР за №0000831 від 01.12.2022 року, з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинені щодо декількох осіб із корисливих мотивів.

24.02.2022 року Указом Президента України №69/2022 оголошено загальну мобілізацію та постановлено здійснити призов військовозобов`язаних, резервістів, а також залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Строк проведення зазначеної мобілізації, неодноразово продовжувався, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022 продовжено з 23 серпня 2022 року на 90 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що після початку військової агресії Російської Федерації у ОСОБА_8 з корисливих мотивів виник прямий умисел на організацію незаконного переправлення через державний кордон України чоловіків, яким заборонено виїзд за межі країни під час воєнного стану.

В ході організації своєї незаконної діяльності ОСОБА_8 підшукав ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому повідомив про можливість переправлення через державний кордон України під час воєнного стану незважаючи на встановлену заборону.

У свою чергу ОСОБА_9 , повідомивши про відомі йому факти до правоохоронних органів, був залучений, за його згодою, до проведення слідчих (розшукових) дій, та діючи під контролем правоохоронних органів погодився на запропоновані йому умови перетину державного кордону України.

В подальшому, 07.07.2022 року ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, з корисливими мотивів, з метою організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, приблизно о 13:00 зустрівся із ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля Одеської загальноосвітньої школи №110 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 10.

В ході зазначеної зустрічі, ОСОБА_8 , реалізуючи свій прямий умисел на організацію незаконного переправлення особи через державний кордон України, з корисливих мотивів, запропонував ОСОБА_9 декілька можливих варіантів, зокрема: перетин державного кордону України у пунктах пропуску на підставі документів, зміст яких не відповідає дійсності, за грошові кошти у сумі 3500 доларів США, або перетин державного кордону України поза пунктами пропуску за грошові кошти в сумі 2000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані йому умови оформлення підроблених документів, повідомивши 10.07.2022 про зазначене рішення ОСОБА_8 телефонним зв`язком.

В подальшому, 11.07.2022 року, приблизно о 17:00 ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, зустрівся з ОСОБА_9 біля Одеської загальноосвітньої школи №110 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області за адресою: м. Одеса, вул. Василя Стуса, 10. В ході зазначеної зустрічі ОСОБА_8 отримав від ОСОБА_9 копії документів на його ім`я, а саме: паспорт громадянина України та реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний код). При цьому ОСОБА_9 передав ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 2000 гривень на покриття його витрат під час організації незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України.

Крім того, 17.07.2022 року, приблизно о 11.30, ОСОБА_8 , продовжуючи реалізацію свого прямого умислу, з корисливими мотивів, зустрівся із ОСОБА_9 в районі Савицького парку в місті Одесі за адресою: м. Одеса, вул. Мельницька, 32б, де отримав від останнього грошові кошти в сумі 200 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України складає 5850 гривень 98 копійок, в якості часткової оплати дій ОСОБА_8 по організації незаконного переправлення через державний кордон України. Після чого, 29.07.2022 року, приблизно о 11:10, перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Строганова, 12, ОСОБА_8 додатково отримав від ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 400 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України складає 14624 гривень.

Разом з тим, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (обвинувальний акт відносно якого скерований до суду), спільне вчинення організації незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України за грошову винагороду, повідомивши при цьому загальний план вчинення злочину. У свою чергу ОСОБА_10 погодилась на пропозицію ОСОБА_8 та надала свою згоду на участь у вчиненні кримінального правопорушення.

В подальшому ОСОБА_10 , 09.08.2022 року, діючі з прямим умислом, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , відповідно розробленого плану, близько о 10:40, з корисливих мотивів, з метою організації незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, зустрівся з останнім біля супермаркету «Таврія В», який розташований за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 3а.

В ході зазначеної зустрічі ОСОБА_10 діючи з прямим умислом, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів, підтвердив ОСОБА_9 раніше висловлені ОСОБА_8 умови організації незаконного переправлення через державний кордон України, обумовивши необхідність сплати грошових коштів у сумі 2900 доларів США та 1500 гривень, що складали залишок суми у 3500 доларів США, висунуті ОСОБА_8 в якості майнової винагороди за їх діяльність. Крім того, ОСОБА_10 повідомив про необхідність надання йому додаткового часу з метою оформлення необхідних документів, які посвідчують факт утримання ОСОБА_9 трьох дітей віком до 18 років, що відповідно до п. 2-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 та ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надає право на перетин державного кордону України громадянами держави чоловічої статті.

Надалі, 01.09.2022 року, ОСОБА_10 перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Старопортофранківська, 143, приблизно о 11:50, діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , зустрівся із ОСОБА_9 , якому повідомив про неможливість оформлення документів щодо утримання трьох дітей віком до 18 років, одночасно запропонувавши інший спосіб перетину державного кордону України поза пунктами пропуску у напрямку Республіки Молдова за грошові кошти у сумі 3000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_9 , діючи під контролем правоохоронних органів, погодився на запропоновані ОСОБА_10 умови перетину державного кордону України.

27.09.2022 року, ОСОБА_10 перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 29, о 12:30 зустрівся із ОСОБА_9 , якому повідомив про обставини переправлення через державний кордон України та спосіб передання грошових коштів.

В подальшому, 29.09.2022 року, ОСОБА_9 , діючи відповідно до наданих ОСОБА_10 вказівок, із використанням маршрутного таксі сполученям Одеса-Сарата направився до місця вказаного ОСОБА_10 за допомогою телефонного зв`язку, а саме: зупинки громадського транспорту, розташованого у селі Монаші, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_9 29.09.2022 року, приблизно о 14:30, зустрівся із ОСОБА_10 якому на вимогу останнього передав заздалегідь ідентифіковані імітаційні купюри, що відповідають зразкам грошових знаків Федерального резервного банку США відповідних номіналів, які знаходяться в офіційному грошовому обігу, у сумі 2700 доларів США.

Однак, зазначені незаконні дії ОСОБА_10 були викриті працівниками правоохороних органів, після чого його незаконна діяльність припинена співробітниками правоохоронних органів.

15.09.2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчинена за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

15.09.2022 року старший слідчий СВ Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_8 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання передбаченим п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризикам. При цьому, слідчий суддя звернув увагу на фактичні обставини справи в частині дій, які інкримінуються підозрюваному та вагомість доказів, якими обґрунтовується підозра, відомості, що характеризують його особу, репутацію, вчинення тяжкого злочину в умова воєнного стану, у скоєнні якого підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу та підозрюваному ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою,строком до 13.11.2023 року,із визначенням застави в розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 805200 (вісімсот п`ять тисяч двісті) гривень, з покладанням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні вищевказаного злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, оскільки підозрюваний може вжити спроби переховування від органу досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків кримінального провадження з метою зміни їх показів; а також знищення речей та документів, які мають значення доказів у кримінальному провадженні, а також перешкоджати органу досудового розслідування іншим чином.

Так, врахувавши вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, а також його підозру саме у скоєнні корисливого злочину, організації незаконного переправлення осіб через державний кордон саме під час дії режиму воєнного стану в державі, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави підозрюваному ОСОБА_12 . Однак, слідчий суддя дійшов висновку, що органом досудового розслідування не аргументовано розмір альтернативного запобіжного заходу, а тому застосував до ОСОБА_8 альтернативний запобіжний захід у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить змінити ухвалу в частині застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, а саме у виді цілодобового домашнього арешту. Захисник вказує, що слідчим суддею не враховано даних про особу підозрюваного, який не має не знятої та непогашеної судимості, не перебуває на обліку у спеціалізованих медичних установах, має намір сприяти органу досудового розслідування; на своєму матеріальному утриманні має дружину та трьох дітей та на теперішній час перебуває в хворобливому стані, а тому тримання під вартою може погіршити самопочуття та стан його здоров`я. Крім того, захисник вказує, що наявність ризиків, на які посилається прокурор є надуманими та ґрунтуються лише на ступені тяжкості кримінального правопорушення; слідчий суддя не дослідив жодного доказу, а в ухвалі не аргументував свої висновки.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник зазначив, що за згодою свого підзахисного частково підтримує раніше подану ним апеляційну скаргу, просить лише вирішити питання щодо зменшення розміру застави.

Крім того, а апеляційній скарзі захисник просив поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Проте, апеляційним судом встановлено, що апеляційна скарга подана захисником засобами поштового зв`язку 20.09.2023 року, тобто в останній день строку на оскарження, а тому строк на апеляційне оскарження фактично пропущений не був та поновлення не потребує.

Апеляційний розгляд, з урахуванням приписів ст.ст. 28, 405 КПК України, проведено без участі підозрюваного ОСОБА_13 , оскільки в апеляційній скарзі захисник не порушував питання про розгляд справи за участю підозрюваного, сам підозрюваний клопотань про його безпосередню участь у суді апеляційної інстанції не подавав. В судовому засіданні апеляційного суду захисник ОСОБА_7 вважав за можливе здійснити розгляд без участі підозрюваного.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення захисника, який в суді апеляційної інстанції частково підтримав вимоги апеляційної скарги, просив зменшити розмір застави до мінімального; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла до висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя в цілому дотримався вказаних вимог закону в частині обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні з метою зміни їх показів; знищити речі та документи, які мають значення доказів у кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

В своїй апеляційній скарзі захисник не оскаржує обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри, а уточнивши вимоги скарги в суді апеляційної інстанції, також не спростовує існування ризиків, на які послався слідчий суддя в мотивувальній частині ухвали.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в повній мірі досліджено вказане питання та матеріали провадження містять достатньо доказів, що б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозра, пред`явлена ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України є обґрунтованою.

Крім того, з огляду на не оскарження наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, апеляційний суд вважає, що слідчим суддею в достатній мірі досліджене вказане питання.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність можливого ризику переховування не лише зважаючи на тяжкість покарання, що може загрожувати підозрюваному, а й з огляду на те, що останній може вдатись до спроб перетину кордону, оскільки до пояснень прокурора та матеріалів провадження, ОСОБА_8 має відповідні документи для безперешкодного перетину державного кордону України в період дії воєнного стану.

Так само слідчим суддею обґрунтовано зроблені висновки щодо наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК, з огляду на те, що показаннями свідків, в тому числі, обґрунтовується висунута ОСОБА_8 підозра, а останні не допитані судом, який може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, отриманих безпосередньо під розгляду справи по суті, або у разі допиту таких осіб в порядку ст.225 КПК.

Більш того, прокурор у суді апеляційної інстанції зазначив, що 29.09.2023 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 спрямований до суду першої інстанції та судовий розгляд перебуває на стадії підготовчого судового засідання.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності ризику знищення, переховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які можуть мати істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, адже у кримінальному провадженні наявні речі і документи, щодо яких на теперішній час з об`єктивних обставин не вирішено питання щодо їх належного вилучення та накладення арешту, не встановлені всі обставини кримінального провадження.

З приводу посилань захисника щодо непомірного запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п.2 ч.5 ст.182 КПК, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Таким чином, процесуальним законом визначено, що до особи, яка обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину може бути застосованорозмір застави застава вищій, ніжу зазначених межах, у виключних випадках.

На переконання апеляційного суду слідчим суддею детально досліджене вказане питання та обґрунтовано зазначено, що під час проведення слідчих (розшукових) дій отримано відомості, які вказують на те, що ОСОБА_8 володіє значними матеріальними статками, щодо джерела походження яких відсутнє розумне обґрунтування, та коштами, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони отримані злочинним шляхом. Розмір разової неправомірної матеріальної вигоди, отриманої ОСОБА_8 разом з іншими співучасниками кримінального правопорушення, складає не менше 2000 доларів США. Разом з тим, слідчий суддя цілком обґрунтовано зазначив у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, що застава у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму не здатна забезпечити виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, однак застава у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму, яку просив застосувати слідчий у клопотанні та прокурор у судовому засіданні, не є обґрунтованою в повній мірі, з цим погоджується апеляційний суд.

Проте, зважаючи на обставини кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_8 , вчинення такого злочину за попередньою змовою групою осіб, а сам злочин може мати не одиничний випадок, що може вказувати на отримання значних сум коштів від злочинної діяльності, а також враховуючи, що ОСОБА_8 може безперешкодно покинути межі території України навіть на період дії воєнного стану, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для зменшення розміру застави.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави, є достатнім стримуючим фактором для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

При цьому, апеляційний суд враховує, що з огляду на спрямування обвинувального акту щодо ОСОБА_8 до суду першої інстанції, доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою та обґрунтованість розміру застави буде перевірена під час підготовчого судового засідання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують обрання саме такого виду запобіжного заходу, в тому числі й щодо визначення розміру альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення

Ухвалу слідчого судді Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, якою щодо ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України в кримінальному провадженні №0000831 від 01.12.2022 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4