ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/128/23 Справа № 711/4553/22 Категорія: ч. 4 ст. 186 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч.4 ст. 186 КК України (далі - КК) до покарання, з урахуванням положень ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст.ст.75, 76 КК звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням із встановленням іспитового строку 3 роки, з покладенням на нього певних обов`язків.

ВСТАНОВИЛА

Вироком суду ОСОБА_7 , визнано винним в тому, що він 30.08.2022 приблизно о 21.00 годині, перебуваючи на перехресті вул. Гуржіївська та вул. Гоголя в місті Черкаси, реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно з корисливим мотивом, в умовах воєнного стану, який введено в дію відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, шляхом ривка, відкрито викрав з лівої кишені шортів, які були одягнені на ОСОБА_10 , мобільний телефон марки «Redmi» моделі «Note 8Т Moonshadow Grey» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартість якого становить 3600 грн. Після чого, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на суму 3 600 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок та хвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 4 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що даний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

В обґрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та дійшов хибного висновку щодо можливості застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК. Стверджує, що судом не у повній мірі враховано обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, а саме вчинення тяжкого злочину в умовах воєнного стану. Крім того, прокурор вказує, що встановлення судом обставини, що пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину було визнано безпідставним. При цьому вирішуючи питання про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК суд не вказав, які саме дані про особу обвинуваченого дають підстави для висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання та прийняте в цій частині рішення взагалі не мотивував.

Враховуючи викладене, вважає, що суд ухвалив вирок всупереч вимогам ст. 370 КПК України, оскільки при призначенні покарання обвинуваченому порушено норми матеріального права та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та не враховано правові позиції Верховного Суду щодо призначення покарання з одночасним застосуванням положень ст.ст. 69 та 75 КК.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги, посилаючись на доводи, що в ній викладені;

- захисник і обвинувачений, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, пославшись на законність вироку.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого та захисника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі, зокрема, необхідності застосування більш суворого покарання.

Окрім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю: застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченого.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такі є слушними, зважаючи на таке.

Згідно з ст.ст. 50, 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК із застосуванням положень ст.69 КК, тобто призначив більш м`яке покарання, ніж передбачено законом.

Таке рішення суд першої інстанції належним чином не мотивував.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

У відповідності до ст.69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити покарання, нижче від найнижчої межи, встановленої в санкції (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній частині - послатися на ч.1 ст.69КК.

Утім суд першої інстанції таких вимог закону не дотримався.

Як убачається з вироку, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК, судом першої інстанції недостатньо враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні фактичні обставини його вчинення, зухвалий характер дій та дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, офіційно не працює, за місцем проживання характеризується формально добре.

Крім того, суд у вироку обґрунтував застосування ст.69 КК обставиною, що пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом з тим, визнання своєї вини та дача показань не вказують на активне сприяння з боку обвинуваченого розкриттю кримінального правопорушення, адже, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 не надавав будь-якої допомоги органам досудового розслідування в установленні невідомих їм обставин для встановлення істини у справі, а тому, така обставина, що пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, визнана судом безпідставно.

Отже слід визнати, що в оскаржуваному вироку судом не наведено переконливих мотивів на підтвердження своїх висновків щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість апеляційних доводів прокурора щодо безпідставного застосування до обвинуваченого положень ст.69 КК.

Окрім цього, заслуговують на увагу й доводи прокурора про безпідставне подальше звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК, оскільки з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу та інших обставин справи, апеляційний суд не дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання.

Суд першої інстанції безпідставно при призначенні покарання врахував вік обвинуваченого, вказавши його як молодий, оскільки на час вчинення цього кримінального правопорушення, останньому виповнилось 31 рік, що не знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та не впливає на вид та розмір покарання.

За таких обставин висновок суду про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 із застосуванням ст. 69 та 75 КК колегія суддів вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає зазначеним вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Апеляційний суд при призначенні покарання враховує дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, офіційно не працює, неодружений, на утриманні малолітніх дітей немає, має постійне місце проживання, за яким характеризується формально добре, разом з тим вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією кримінального правопорушення, передбачених ст.12 КК, відносяться до тяжкого злочину проти власності, обставину, яка пом`якшує покарання, щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Призначення апеляційним судом ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність відповідно до обвинувачення з реальним його відбуванням, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам законності, індивідуалізації та справедливості, буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Керуючись ст.404, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04 листопада 2022 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту набрання вироку законної сили - 05 грудня 2023 року.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4