Справа № 130/2580/23
Провадження №11-кп/801/255/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000172, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2023 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, працюючого на посаді монтера колії «Виробничий підрозділ Жмеринська дистанція колій» АТ «Укрзалізниця», згідно ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу прибуття до установи відбуття покарання у виді обмеження волі.

Вирішено питання процесуальних витрат та долю речових доказів.

Судом установлено, що ОСОБА_8 діючи умисно, посягаючи на встановлені чинним законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог ст. ст. 7,12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 року, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15.02.1995, постанови КМУ №770 від 06.05.2000 та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01.08.2000 (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів) достовірно знаючи про порядок обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів на території України та відповідальність за їх незаконний обіг, з метою вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним придбанням, зберіганням наркотичних засобів, без мети збуту, 11.09.2023 близько 10:00 год. знаходячись по вул. Героїв Чорнобиля в м. Жмеринка на узбіччі дороги знайшов один фольговий згорток з порошкоподібною речовиною, при огляді якого, зрозумів, що у ньому знаходиться психотропна речовина амфетамін. Після чого даний фольговий згорток ОСОБА_8 поклав до своєї сумки з метою особистого вживання психотропної речовини без мети збуту, тобто придбав психотропну речовину амфетамін та незаконно зберігав її при собі. Так, 11.09.2023 близько 17:40 год. ОСОБА_8 був помічений працівником поліції по вул. І.Франка поблизу будинку №50 в м. Жмеринка Вінницької області, оскільки виявляв підозрілу поведінку. У період часу з 18:10 по 18:15 11.09.2023 в ході проведення огляду ОСОБА_8 добровільно видав працівникам поліції один фольговий згорток із порошкоподібною речовиною білого кольору. Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/102-23/16168-НЗПРАП від 15.09.2023 в наданій на експертизу речовині, масою 0,3905 г, виявлено психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, масою 0,2802 г.

Таким чином, дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі обвинуваченого ОСОБА_8 ставиться питання про зміну вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Просить застосувати положення ст. 75 КК України звільнивши його від відбування призначеного покарання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, або призначити покарання у виді штрафу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі врахував загальні підстави призначення покарання згідно ст. 65 КК України ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання, і призначив обвинуваченому занадто суворе покарання, оскільки вину він визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має малолітнього сина.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з вироку, суд правильно встановив фактичні обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Даний висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку та належним чином перевірених судом доказах, які в апеляційній скарзі не заперечуються і перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого порушення судом закону України в частині призначеного покарання ОСОБА_8 , через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, які пом`якшують i обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003. №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та iндивiдуалiзацiї покарання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму ВСУ №7, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Також необхідно зазначити, що Верховним Судом 01.02.18 у справі №634/609/15-к (провадження 51-658км17) визначено поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, яка за визначенням охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК) визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Як убачається з вироку, при призначенні покарання суд врахував характер і ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, також враховано обставини що пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: визнання вини, розкаяння у вчиненому, сприяння у розкритті кримінального правопорушення, та те, що він на психіатричному та наркологічному обліку не перебуває. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 судом не встановлено.

Перераховані дані про особу винного у сукупності з обставинами вчинення злочину, його тяжкістю та наслідками дали суду підстави для призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі і таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення і перевиховання винного.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що призначене йому покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з цим просить звільнити його від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Частиною першою статті 75 КК України визначено, якщо суд, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Підстави звільнення особи від відбування покарання з випробуванням визначив також Верховний Суд в постанові від 19.07.2018 (справа №755/6254/17), де зазначив, що згідно з законом ст.75 КК України може бути застосована в тому разі, коли при призначенні покарання, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, оскільки звільнення з випробуванням має на меті настання позитивних змін в особистості засудженого та створення в нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.

Іншими словами, умовою звільнення від відбування покарання з випробуванням є наявність таких соціальних чинників, які б давали суду підставу дійти висновку про виправлення і перевиховання без відбування покарання.

Згідно матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та був засуджений вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 07.05.2021 за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки із іспитовим строком на 2 роки. Після закінчення іспитового строку 07.05.2023 обвинувачений ОСОБА_8 на шлях виправлення не став та знову вчинив аналогічний злочин 11.09.2023 таким чином, іспитовий строк не забезпечив його перевиховання та усвідомлення ним необхідності вести належний спосіб життя та утриматися від вчинення кримінальних правопорушень.

Тому призначене судом покарання повністю відповідає вимогам закону, є справедливим і достатнім для виправлення і перевиховання обвинуваченого.

Таким чином, порушення вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули скасування чи зміну судового рішення, під час апеляційного перегляду не встановлені, через що вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000172, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.09.2023 по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді: