Справа № 626/760/22
Провадження № 1-кп/626/36/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м.Красноград

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючої судді: ОСОБА_1

за участі прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілих ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

секретаря ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000369 за обвинуваченням ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Харків, громадянин України, має повну загальну середню освіту, не одружний, не працює, зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

29 серпня 2020 року, приблизно о 06 годині 40 хвилин, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по автошляху Харків-Красноград-Перещепино на 77 км+950 м у напрямку м.Дніпро. ОСОБА_3 , діючи зі злочинною недбалістю, проявив неуважність до дорожньої обстановки, порушивши вимоги п. 12,3, п.13.1 Правил дорожнього руху України, які зобов`язували його, у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Обвинувачений ОСОБА_3 не впорався з керуванням транспортним засобом, автомобіль Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 почало заносити через розділювальну смугу автодороги на зустрічну смугу руху, внаслідок чого сталося зіткнення передньою лівою частиною керованого автомобіля з передньою лівою частиною автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , який рухався по своїй смузі в протилежному напрямку разом з пасажирами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Водій автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_11 зазнав тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому правого надколінника зі зміщенням відламків, закритого перелому п`яткової кістки справа, закритого перелому 7,8 правих, 3,4 лівих ребер, закритого перелому поперекових відростків 2,3 поперекових хребців, закритого компресійного перелому тіла 11 грудного хребця, що є тілеснимм ушкодженнямм середнього ступеня тяжкості.

В результаті ДТП пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, перелому ребер 8,9 справа, пневмотороксу справа, різаної рани лівого передпліччя, що є тяжкими тілесними ушкодженнями за ступенем тяжкості.

Пасажир автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому лівої плечової кістки , закритого перелому дистального метаепіфізу правої променевої кістки зі зміщенням відломків, закритого перелому шийки правої плечової кістки без зміщення, забою м`яких ткани голови та тулубав, що є тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками що настали. Потерпілими заявлені цивільні позови про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнавав в повному обсязі, щиро розкаявся, дав показання по суті справи, як про це зазначено вище. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди визнав частково та повідомив про часткове відшкодування потерпілим заподіяних ним збитків. Зокрема обвинувачений зазначив, що він 29 серпня 2020 рок зранку їхав на своєму автомобілі Opel Vectra по автошляху Харків-Красноград-Перещепино у напрямку м.Дніпро. Він не впорався з керуванням, внаслідок чого його автомобіль почало заносити і через розділювальну смугу автодороги він опинився на зустрічній смузі руху. Відбулося зіткнення його транспортного засобу з автомобілем ВАЗ 21101, яким керував потерпілий ОСОБА_6 . ОСОБА_3 підтвердив, що він погоджується з причинами ДТП, які викладені у висновках експертів. Він усвідомлює свою провину у скоєному, з врахуванням фінансових можливостей, відшкодовував заподіяну ним шкоду потерпілим. Визнає позовні вимоги в частині заподіяної ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 майнової шкоди та частково моральної. Готовий нести відповідальність, але просить застосувати до нього ст.75 КК України та не позбавляти волі.

Суд, дослідивши наданні докази, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, що виходить із наступного і підтверджується зібраними доказами в їх сукупності.

Протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 29.08.2020 року і схемою до нього, складених в присутності водія ОСОБА_3 і понятих, підтверджується, що на 77 кілометрі +950 м автодороги Харків-Красноград-Перещепино зіткнулися Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 та ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Як вбачається з висновку судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 15792/580 від 18.01.2021 року, на момент огляду робоча гальмова система автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 виконувала свої загальні функції, тобто знаходиласвя в працездатному стані. На момент огляду рульове керування вищезазначеного автомобіля знаходилося в технічно несправному та непрацездатному стані , що полягає у деформації ободу рульового колеса та рульового валу, що виникли в результаті ДТП. До моменту ДТП рульове керування Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 не мало несправностей що б впливало на його працездатність та були б в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

На момент огляду ходова частина автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилося в технічно несправному та непрацездатному стані , що полягає в розгерметизації переднього лівого колеса автомобіля Opel Vectra. Розгерметизація утворилася в момент ДТП при контакті колеса з достатньо твердим об`єктом. До момету ДТП ходова частина автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 не мала несправностей, якіб впливали на її працездатність та були в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Висновком експерта за результатми проведення судової автотехнічної експертизи № 15855 від 01.02.2021 року встановлено, що на момент огляду робоча гальмова система автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 виконувала свої загальні функції та знаходиласвя в працездатному стані. На момент огляду рульове керування вищезазначеного автомобіля виконувало свої загальні функції та знаходилося в працездатному стані.

На момент огляду ходова частина автомобіля ВАЗ 21101, знаходилося в технічно несправному та непрацездатному стані , що полягає в розгерметизації переднього лівого колеса та деформації диску переднього лівого колеса автоомобіля ВАЗ 21101. Розгерметизація та деформація диску утворилася в момент ДТП при контакті колеса з достатньо твердим об`єктом. До момету ДТП ходова частина автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 не мала несправностей, якіб впливали на її працездатність та були в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Висновком експерта № 15794 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи встановлено, в дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху України. В діях ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної пригоди. В даній ДТП водій автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Як встановлено висновком експерта № 14048/37699 за результатами проведення судової автотехнічної експертизи , в дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля ВАЗ 21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнення зіткнення з автомобілем Opel Vectra, односторонніми діями водія автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_6 не визначалася , а цілком залежала від дій водія ОСОБА_3 . В діях водія автомобіля ВАЗ 21101 ОСОБА_6 невідповідностей вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної пригоди, не вбачається.

Допитаний в суді потерпілий ОСОБА_6 пояснив, шо 29 серпня 2020 року він на своєму автомобілі ВАЗ 21101 їхав до м.Харків, в якості пасажирів віз родину ОСОБА_12 . Несподівано на зустрічну смугу вискочив інший автомобіль та відбулося зіткнення, якого він намагався уникнути. Його автомобіль зазнав ушкоджень, а він та пасажири отримали різного ступеня тілесні ушкодження. До ДТП він не мав проблем зі здоров`ям, але потім потребував лікування. Обвинувачений частково відшкодував заподіяну йому шкоду в розмірі 10000 грн, підтримує свій позов в частині заподіяної майнової шкоди, не заперечує проти стягнення у відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_3 80000 грн. На його думку відсутня необхідність в застосуванні щодо обвинуваченого покарання у виді реального позбавлення волі, враховуючи обставини справи.

Представник потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_5 підтримали позовні вимоги та підтвердила часткове відшкодування обвинуваченим заподіяної шкоди, крім того пояснила, що ОСОБА_9 не заперечує проти стягнення з ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 80000 грн, а ОСОБА_8 - 100000 грн. Також зазначила, що потепілі не заперечують проти застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.75 КК України та звільнення його від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням, з встановленням іспитового строку.

Аналізуючи у сукупності вказані докази по справі, суд вважає вину обвинуваченого повністю доведеною.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Суд приймає до уваги особу винного, який є інвалідом ІІІ групи безстрокова з 13.09.2022 року, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має родину, його батьки похилого віку тяжко хворіють. ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, позитивно характеризується. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, добровільне відшкодування частини завданої кримінальним правопорушенням шкоди. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, які його обтяжують, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, повного та беззастережного визнання ним вини, щирого каяття, віку та стану його здоров`я, а саме встановлення ІІІ групи інвалідності , відсутності обставин, що обтяжують покарання, думки потерпілих, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. З огляду на викладене, обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

При призначенні покарання, суд також враховує практику Верховного Суду, (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Разом з тим, злочин, передбачений ч.2 ст. 286 КК України, хоча і відноситься до злочинів вчинених з необережності, однак належить до злочинів проти безпеки руху та експлуатації транспорту, полягає в тому, що вчинюється джерелом підвищеної небезпеки, а саме транспортним засобом і в даному випадку призвів до наслідків у виді тяжких тілесних ушкоджень та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що стосується охоронюваної державою найважливішої соціальної цінності - життя і здоров`я людини; грубому порушенню ПДР, які водій повинен неухильно виконувати, оскільки його право на керування транспортним засобом з іншого боку покладає обов`язок користуватися вказаним правом без завдання шкоди правам інших осіб.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті", у кожному випадку призначення покарання за ч.ч.1,2 ст. 286 і ст.287 КК, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами, обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів. Суд вважає, що додаткове покарання у виді позбавлення прав керування транспортними засобами в даному випадку може бути доцільним, але в мінімальному розмірі, адже на час вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_3 не перебував в стані алкогольного сп`яніння. З урахуванням конкретних обставин, за яких відбулась дорожньо-транспортна пригода, характер допущених обвинуваченим порушень Правил безпеки дорожнього руху, їх наслідків, суд вважає необхідним, крім основного покарання призначити обвинуваченому такий вид додаткового покарання, як позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік. Такий розмір додаткового покарання на думку суду буде повною мірою відповідати характеру вчинених ним дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На переконання суду таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільні позови потерпілих, суд виходить з наступного.

При вирішенні даних позовів суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В обґрунтування заявлених позовних вимог потерпілий ОСОБА_6 вказує на заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 35411,91 грн., при цьому обвинуваченим було відшкодовано матеріальні збитки в сумі 11000 грн, таким чином стягненню підлягає шкода в сумі 24411,91 грн. Потерпіла ОСОБА_8 зазнала матеріальних збитків у зв`язку з лікуванням, внаслідок отриманих в результаті ДТП тілесних ушкоджень. Розмір матеріальної шкоди складає 95540,57 грн., з яких обвинуваченим відшкодовано 10000 грн., таким чином стягненню підлягає шкода в сумі 85540,57 грн. та понесені судові витрати за надану правлву допомогу.

При вирішенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого: заподіяння моральної шкоди позивачі вбачають у перенесенні ними моральних страждань, зазнали середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебувала на лікування, потребувала стороннього догляду.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування завданої внаслідок порушення її прав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з наступного: відповідно до абз. 2 ч.3, а також ч.5 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.9 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги глибину фізичних і психічних страждань потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , характер і ступінь вини ОСОБА_3 , враховує те, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілі тяжко травмувалися, погіршився їх стан здоров`я і це призвело до суттєвих змін у їх щоденному житті. З урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку, що позови в частині відшкодування моральної шкоди доцільно задовольнити частково в сумі 100000 грн. потерпілій ОСОБА_8 та по 80000 грн. кожному потепілим ОСОБА_9 та ОСОБА_6 .

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів (ст. 118 КПК України).

Частинами 1 та 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на викладене, з обвинуваченого слід стягнути на користь потерпілого ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_8 витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. кожному, на користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 25537,40 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 03.09.2020 на автомобіль Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль ВАЗ-21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , підлягає скасуванню.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 24411,91 грн. в відшкодування матеріальної шкоди та 80000 грн в відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 85540,57 грн. в відшкодування матеріальної шкоди та 100000 грн в відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_8 відмовити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 процесуальні витрати на правову допомогу в розмір 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 в відшкодування моральної шкоди 80000 грн. В іншій частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди ОСОБА_9 відмовити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 процесуальні витрати на правову допомогу в розмір 10000 грн.

Судові витрати за проведення експертизи у сумі 25537,40 грн. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Скасувати арешт з автомобіля Opel Vectra, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіля ВАЗ-21101, реєстраційний номер НОМЕР_2 , накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 03.09.2020 в справі № 626/1972/20.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Суддя ОСОБА_1 .