УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 515/1016/22

провадження №51-6845ск23

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

вивчила касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року, постановлену щодо ОСОБА_5 і

встановила:

вироком Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 січня

2023 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, визнано винуватим та призначено покарання у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 серпня 2023 року зазначений вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду, відповідно до обставин, установлених місцевим судом та детально наведених у вказаному вироку, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі захисник посилається на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржувані судові рішення шляхом призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України. На обґрунтування касаційних вимог захисник стверджує, що при призначенні покарання місцевий суд належним чином не врахував ступінь тяжкості злочину, те, що ОСОБА_5 зізнався у вчиненні ним даного кримінального правопорушення, щиро розкаявся, сприяв у розкритті злочину та особисто у повному обсязі відшкодував спричинену майнову шкоду, має стійкі соціальні зв`язки, а саме: перебуває у шлюбі, має на утриманні малолітню доньку 2017 року народження та хвору матір похилого віку, хворіє та потребує додаткового медичного огляду у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. Вважає, що наявність непогашеної судимості не є перешкодою для застосування ст. 75 КК України.

Мотиви Суду

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3

ст. 186 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що фактично аргументи касаційної скарги в частині невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого зводяться до незгоди захисника із незастосуванням судами до засудженого положень ст. 75 КК України.

Визначення розміру покарання у конкретному кримінальному провадженні є реалізацією принципу справедливості у частині індивідуалізації кримінальної відповідальності. Обираючи той чи інший вид та розмір покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що під час призначення покарання ОСОБА_5 суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеристику особи обвинуваченого; а також конкретні обставини справи, зокрема, щире каяття у скоєному, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданих збитків. Суд зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Санкція ч. 3 ст. 186 КК, за якою ОСОБА_5 визнано винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 4 до 6 років. Наведена санкція є визначеною та передбачає лише один вид основного покарання - позбавлення волі без альтернативних видів основних покарань.

Місцевий суд дійшов висновку про можливість призначення засудженому покарання не в максимальних межах санкції статті, за якою йому пред`явлено обвинувачення, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, з чим погодився суд апеляційної інстанції. Вказані висновки апеляційного суду є вмотивованими.

Колегія суддів вважає, що покарання у цьому розмірі є достатнім та необхідним для виправлення засудженого.

Суди попередніх інстанцій констатували, що в рамках цього кримінального провадження відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України.

Свої висновки суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтували тим, що наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 міцних соціальних зав`язків та позитивні характеристики, в даному випадку, не можуть бути безумовними підставами для пом`якшення призначеного покарання засудженому.

Суди зазначили, що обставини справи та дані про особу засудженого не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення і не є достатніми для звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням. Крім того, суд першої інстанції взяв до уваги думку потерпілого, яка просила призначити покарання на розсуд суду.

Судами врахована надана досудова доповідь відносно ОСОБА_5 , в якій зроблено висновок про високий ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та про високий ризик небезпеки для суспільства. Орган пробації вважав, що виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб).

Отже суди врахували відомості щодо особи засудженого, обставини вчинення ним кримінального правопорушення, та, зважаючи на наслідки цього кримінального правопорушення, дійшли правильного переконання про доцільність виправлення засудженого шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі, яке слід відбувати реально.

Колегія суддів зазначає, що норми ст. 75 КК України не є обов`язковими для суду, а наділяють суд дискреційними повноваженнями під час застосування норм інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Призначене засудженому покарання, на думку колегії суддів, відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст.ст. 50, 65 КК України, принципам індивідуалізації призначеного покарання, справедливості та співмірності.

Підстав вважати, що незастосування судами до засудженого положень ст. 75 КК України призвело до призначення явно несправедливого покарання через суворість колегія суддів касаційного суду не вбачає.

Відтак вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, а ухвала суду апеляційної інстанції - вимогам ст. 419 КПК України.

З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Ураховуючи викладеного та керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 січня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від

10 серпня 2023 року, постановлену щодо ОСОБА_5 .

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3