Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/712/23 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 286 КК України Доповідач у ІІ інстанції: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому кримінальне провадження № 0000222 за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Жовті Води Дніпропетровської області, українець, громадянин України, з повною вищою освітою, не одружений, утриманців не має, працюючий помічником директора ТОВ «Оникс системз», проживаючий по АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_10 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно зі ст.76 КК України протягом іспитового строку покладено на ОСОБА_10 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення експертиз у розмірі 4554 грн. 76 коп.

Задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 300 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 500 000 грн. в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої злочином.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду ОСОБА_10 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого, а також заподіяли середньої тяжкості тілесне ушкодження іншому потерпілому, за таких обставин.

ОСОБА_10 23.01.2022 року о 06 години 47 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_13 , здійснював рух в темну пору доби по неосвітленій зовнішнім вуличним освітленням вулиці Соборна в м. Кропивницький, зі сторони вулиці Комарова в напрямку вулиці Велика Перспективна.

Під час руху у вказаному напрямку, ОСОБА_10 , порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 "б" і "д" Правил дорожнього руху України (далі ПДР України) (п. 1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3 Для забезпечення безпеки руху водій повинен: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху») проявив особисту неуважність і безпечність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху.

Так, під час руху в складних погодних та дорожніх умовах, які обумовлювалися темною порою доби, відсутністю вуличного освітлення, ОСОБА_10 був неуважним, щоб мати можливість постійно контролювати рух транспортного засобу та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, чим позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати автомобілем.

При цьому ОСОБА_10 , будучи достатньо проінформованим про наявність по напрямку свого руху регульованого світлофором перехрестя вулиці Соборна з вулицею Глінки в місті Кропивницький, та на якому по ходу його руху було подано сигнал, що відповідно до вимог п. 8.7.3 (е) ПДР України (е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух…) забороняє рух (горіло червоне світло), не зупинився, а навпаки продовжив рух через перехрестя прямо, чим грубо порушив вимоги п. 8.10 ПДР України (п. 8.10 У разі подання світлофором … сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62, якщо їх немає - перед світлофором, пішохідним переходом...).

Вищевикладені протиправні дії водія ОСОБА_10 та грубе порушення ним вимог п.п. п. 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України призвели до того, що під час проїзду регульованого пішохідного переходу на перехресті вулиць Соборна-Глінки, допустив наїзд автомобіля, під його керуванням, на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які переходили проїзну частину зліва - направо по ходу його руху, в межах регульованого пішохідного переходу на дозволяючий сигнал світлофора (зелений).

Тобто, порушення вищезазначених вимог ПДР України водієм ОСОБА_10 , згідно висновку судової інженерно-транспортної (автотехнічної експертизи обставин ДТП) № 348/354/23-27 від 07.02.2023 перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої:

- пішохід ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 119 від 23.02.2023 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: забою речовини головного мозку, крововиливів під тверду та павутинну мозкові оболонки, лінійного перелому кісток склепіння та основи черепу з переходом на передню черепну ямку, перелому правої виличної кістки, передньої та задньобокової стінок правої верхньощелепної пазухи, комірок решітчастої кістки справа, крововиливів в лобно-скронево-тім`яних ділянках з обох сторін, синців (2) в ділянці обох орбіт, садна (1) в центральній частині лобної ділянки з переходом на ліву частину до початку скроневої ділянки, садна (1) в лобно-скроневій ділянці праворуч, садна (1) в ділянці лівої вилиці з деяким переходом на скроню, садна (1) в ділянці спинки та кінчика носу неправильної подовженої форми, розміром 4,5*1,5 см; закритої тупої травми грудної клітки: переломів ребер праворуч по білягрудинній лінії-3,4,5,6 ребра з темно-червоними крововиливами навколишні м`які тканини; закритої тупої травми кінцівок: садна (1) в ділянці нижньої третини правого плеча по зовнішній поверхні, множинних саден тилу правої кисті на рівні 3-5 фаланг, саден (2) в ділянці тильної поверхні лівої кисті, садна (1) в проекції кульшового суглобу праворуч, повного подвійного поперечного перелому середньої третини діафізу правої малогомілкової кістки, внутрішньосуглобового осколкового перелому дистального мета епіфізу правої великогомілкової кістки з повним відривом зовнішньої щиколотки, саден (2) в ділянці гомілково-ступневого суглобу праворуч по передній та внутрішніх поверхнях, які в своїй сукупності мають ознаки:

ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння та в даному випадку призвели до смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_3 в медичному закладі. Смерть останнього знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень на тілі постраждалого ОСОБА_14 , переважна більшість яких розташована по передній та правій бічній поверхні тіла, останній міг бути звернений правою боковою та частково передньою поверхнею тіла до об`єкта, що травмував. При судово-токсикологічній експертизі крові трупа ОСОБА_14 етиловий алкоголь не виявлено.

- пішохід ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи № 230 від 03.03.2023 отримав тілесні ушкодження у вигляді вторинно-відкритого перелому середньої третини правої стегнової кістки із зміщенням, закритого перелому середньої третини обох кісток правої гомілки із зміщенням уламків, рани та садна потиличної ділянки голови, які в своїй сукупності відносяться до:

СЕРЕДНЬОЇ тяжкості тілесного ушкодження, яке викликало тривалий розлад здоров`я, строком понад 21 добу.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого та доведеності його вини, просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначеного основного та додаткового покарання,через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим та засудити за ч. 2 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, без застосування положень ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України. В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що вирок суду першої інстанції не містить переконливого обґрунтування щодо можливості призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі із одночасним застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України. Так, судом вказано, що під час судового розгляду встановлено три обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_8 .

Із вказаним твердженням суду погодитись не можливо, оскільки виходячи із сукупності доказів, що були дослідженні місцевим судом та підтверджують обставини вчинення злочину, обвинувачений не сприяв розкриттю кримінального правопорушення, оскільки факт злочину було виявлено в ході проведення досудового розслідування, під час якого було отримано всі докази на підтвердження його вини, тобто жодних активних дій для розкриття злочину він не вчиняв.

При цьому, окрім тієї інформації, яку було отримано в ході проведених слідчих (розшукових) дій, обвинувачений не повідомив жодних інших (нових) відомостей.

За таких обставин, встановлена судом така пом`якшуюча покарання ОСОБА_10 обставина, як активне сприяння розкриттю злочину, не знаходить свого підтвердження та є помилковою. Вказане твердження повністю узгоджується із висновком Верховного Суд у справі № 520/16394/16-к від 27.04.2021.

Що стосується такої пом`якшуючої покарання обставини як добровільне відшкодування обвинуваченим збитків потерпілому ОСОБА_8 , взагалі залишається незрозумілим на підставі яких доказів зроблено такий висновок. Так ні обвинуваченим, ні його захисником під час судового розгляду жодних письмових доказів, що могли б підтвердити факт відшкодування шкоди потерпілому ОСОБА_8 не надано та судом, як то передбачено ст. 358 КПК України, не досліджувалось. А позиція вказаного потерпілого, щодо відсутності претензій матеріального характеру до обвинуваченого та не заявлення цивільного позову з цього приводу, не свідчить про відшкодування завданої шкоди.

Поряд з цим та на переконання державного обвинувача, судом при призначенні покарання обвинуваченому не враховано, що в результаті його неправомірних односторонніх дій та допущених грубих порушень вимог ПДР України, а саме проїзду перехрестя на забороняючий сигнал світлофора, настали наслідки, у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_14 , які є невідворотними та отримання середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

Крім того, слід зазначити про відсутність належного обґрунтування позиції щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами саме на 2 роки, а не у максимальному розмірі, як наполягав прокурор та потерпілі.

Узагальнюючи вищевикладене, рішення про можливість застосування ст. 75 КК України при призначені ОСОБА_10 покарання судом належним чином не вмотивовано, а вказівка про позитивну характеристику останнього та відсутність судимостей, жодним чином не дає підстави для звільнення обвинуваченого від реального відбування покарання з випробуванням.

Також слід зауважити, що потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 підтримали позицію державного обвинувача щодо запропонованої ним міри покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на 3 роки та наполягали на реальній мірі покарання.

Окрім вищезазначеного, також слід звернути увагу, що відповідно до ч.1 ст.75 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до осіб, які засуджуються до покарання у виді виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Згідно роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнив від відбування призначеного судом додаткового покарання на підставі ст.75 КК України, що не допускається.

В порушення вищезазначених вимог КК України, суд першої інстанції звільнив ОСОБА_10 від відбування як основного покарання у виді позбавлення волі, так і від додаткового покарання у виді позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, потерпілу ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора, потерпілого ОСОБА_8 , який заперечував проти апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_9 ,які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, надавши письмове заперечення, та просили вирок районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга прокурора, підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обвинуваченого ОСОБА_10 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,оскільки він вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та показав, що 23.01.2022 року керуючи транспортним засобом «ВАЗ 21063», реєстраційний номер НОМЕР_2 вул. Соборній у м. Кропивницькому, допустив порушення пунктів Правил дорожнього руху, які вказані у обвинуваченні, внаслідок чого потерпілий ОСОБА_14 отримала тяжкі тілесні ушкодження та помер, а потерпілий ОСОБА_8 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження. Він повністю підтверджує обставини вчинення злочину, вказані у висунутому йому обвинуваченні, погоджується із кваліфікацією його дій, отриманими потерпілими тілесними ушкодженнями, розкаюється у вчиненому.

Дослідження доказів по даній справі в суді першої інстанції відбувалось на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обвинувачений та інші учасники судового розгляду справи позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_10 правильно кваліфіковані районним судом за ч.2 ст.286 КК України, як вчинення порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть одного потерпілого, а також заподіяли середньої тяжкості тілесне ушкодження іншому потерпілому.

Тому, колегія суддів відповідно до вимог ст. 404 КПК України, переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Пунктом 2 частини 1 статті 420 КПК України, визначено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Так, доводи апеляційної скарги прокурора в частині невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, яка виразилась у застосуванні ст. 75 КК України при призначенні покарання ОСОБА_10 - колегія суддів вважає обґрунтованими та погоджується з ними, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту положень ст. 50 КК України, покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так й іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, за змістом ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Проте, суд першої інстанції при призначенні покарання повною мірою не врахував всіх обставин справи, тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого, внаслідок чого при призначенні покарання безпідставно застосував вимоги ст. 75 КК України.

Крім того, в порушення вимог п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» звільнив ОСОБА_10 від відбування як основного призначеного судом покарання так і від додаткового покарання, що згідно ст.75 КК України не допускається.

Так, призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є неумисним закінченим тяжким злочином, особу обвинуваченого, який працює, характеризується виключно позитивно, осудний, не одружений, на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_8 , відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що покарання ОСОБА_10 необхідно призначити із застосуванням ст. 75 КК України.

Зокрема, місцевий суд, свого рішення про звільнення ОСОБА_10 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК не мотивував, не обґрунтував підстав, з яких він дійшов висновку про можливість виправлення останнього без відбування покарання, враховуючи встановлені вироком суду обставини кримінального провадження.

Зокрема, судом не надано належної оцінки суспільній небезпечності та невідворотності наслідків вчиненого ОСОБА_10 злочину, а саме наслідки кримінального правопорушення, відповідно до яких у однієї особи настала смерть, а інша отримала середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В той же час, судом по за увагою залишились обставини справи, відповідно до яких протиправні дії водія ОСОБА_10 та грубе порушення ним вимог п.п. п. 8.7.3 (е), 8.10 ПДР України призвели до того, що під час проїзду регульованого пішохідного переходу на перехресті вулиць Соборна-Глінки, допустив наїзд автомобіля, під його керуванням, на пішоходів ОСОБА_14 та ОСОБА_8 , які переходили проїзну частину зліва - направо по ходу його руху, в межах регульованого пішохідного переходу на дозволяючий сигнал світлофора (зелений).

Тобто, в даному випадку ОСОБА_10 ігноруючи вимоги ПДР України проїхав перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, усвідомлюючи, що своїми діями може створити небезпеку для інших учасників дорожнього руху.

А тому, доводи прокурора про необхідність призначення покарання у в виді позбавлення волі без застосування вимог ст. 75 КК України, коли наслідками кримінального правопорушення стала смерть особи, що позитивно вплине на формування суспільної думки інших осіб про неприпустимість грубого порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії, є такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду.

Також, в ході апеляційного розгляду знайшли підтвердження доводи про те, що судом першої інстанції помилково зазначено обставину, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину та безпідставне звільнення від додаткового покарання, на підставі ст. 75 КК України..

Так, судом першої інстанції не мотивовано належним чином наявність вказаної обставини та з судового рішення не можливо встановити, яким саме чином вказана обставина встановлена в ході розгляду справи.

При цьому необхідно зазначити про те, що відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України законодавцем передбачено обставини, які пом`якшують покарання, а саме з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Вказані обставини за своєю суттю є однією обставиною, які пом`якшують покарання, оскільки вказані обставини мають одну мету - щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки.

В той же час, колегією суддів буде враховуватись наявна обставина, яка пом`якшує покарання - щире каяття, оскільки вказана обставина встановлена, як органом досудового розслідування та і судом першої інстанції та стороною обвинувачення в апеляційній скарзі не оспорюється.

При цьому, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції не може самостійно погіршити правове становище особи.

В той же час колегією суддів не можуть бути враховані доводи сторони захисту про те, що потерпілі просили призначити покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, оскільки думка потерпілого при призначенні покарання не є вирішальною.

Також, в ході апеляційного розгляду знайшли підтвердження доводи про те, що судом першої інстанції помилково зазначено обставину, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування обвинуваченим збитків потерпілим ОСОБА_10 , оскільки повністю збитки відшкодовані лише потерпілому ОСОБА_8 ..

За таких підстав доводи прокурора знайшли своє часткове підтвердження під час апеляційного розгляду.

На переконання колегії суддів, місцевий суд належно не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України, не врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, не врахував фактичні обставини справи, а саме грубе порушення вимог ПДР України перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталась та у результаті якої один пішохід помер, а інший отримав середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його особу наявність пом`якшуючих обставин: щире каяття, добровільне відшкодування збитків потерпілому ОСОБА_8 та часткове відшкодування збитків ОСОБА_15 та ОСОБА_7 , та відсутність обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Так,обвинувачений ОСОБА_10 вчинив злочин, передбачених ч. 2 ст. 286 КК України, яке відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України, є тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене в сукупності, а також обставини справи, вік, особу та стан здоров`я обвинуваченого, думки потерпілої ОСОБА_16 , яка в суді першої та апеляційної інстанції наполягала на призначенні суворого покарання у виді позбавлення волі, думки потерпілого ОСОБА_8 , який в суді першої інстанції не наполягав на суворому покарання, потерпілої ОСОБА_11 , яка в суді першої інстанції наполягала на суворому покаранні, а в суд апеляційної інстанції надала заяву в якій просять вирок залишити без змін у зв`язку з частковим відшкодуванням 350 тисяч гривень моральної шкоди, врахувавши обставини справи, тяжкість вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який працює, характеризується виключно позитивно, осудний, не одружений, на обліках в закладах з надання психіатричної або наркологічної допомоги не перебуває, раніше не судимий, колегія суддів дійшла до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки, ОСОБА_10 , як особа, представляє суспільну небезпеку для оточуючих.

За таких підстав, йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції інкримінованої йому статті кримінального закону та, у зв`язку з грубим порушенням ПДР України, додаткове покарання у виді позбавлення керування транспортними засобами у максимальних межах санкції статті закону, яке буде відповідати тяжкості вчиненого, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого ОСОБА_10 та буде обґрунтованим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так і іншими особами, та відповідати меті покарання, визначеній ст. 50 КК України.

Тому, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково - постановити новий вирок, призначивши обвинуваченому мінімальний розмір основного покарання передбачений санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404-405, 407, 419-420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 -задовольнити частково.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2023 року щодо ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_10 визнати винним за ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту фактичного приведення вироку до виконання.

В решті вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 вересня 2023 року - залишити без змін.

Вирок може бути оскаржено в касаційному порядку, безпосередньо до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції, протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_10 - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4