Справа №463/381/24
Провадження №1-кп/463/287/24
В И Р О К

іменем України

26 січня 2024 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.11.2023 за № 0000938, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підберізці Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, зі середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: останній раз згідно з вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.08.2018 за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 11.06.2019 остаточне покарання призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді 4 років 7 місяців позбавлення волі, звільнений з місця позбавлення волі 17.05.2022 за відбуттям строку покарання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

обвинувачений ОСОБА_3 14 листопада 2023 року приблизно о 04 годині 00 хвилин, маючи умисел на порушення недоторканності іншого володіння особи, шляхом незаконного проникнення на територію огородженого домоволодіння всупереч волі законного володільця та без його дозволу, за відсутності визначених законом підстав та в порушення встановленого законом порядку, за відсутність будь-яких причин для порушення недоторканості житла, діючи умисно, незаконно, протиправно, переліз через паркан, зайшовши на територію огородженого домоволодіння будинку АДРЕСА_2 , яке перебуває у власності ОСОБА_4 , після чого підійшов до гаражного приміщення, і виявивши, що вхідні двері у гаражне приміщення, яке знаходиться на території вказаного будинковолодіння, відчинені та володілець гаражного приміщення відсутній, послідовно продовжуючи свій злочинний умисел на незаконне проникнення до іншого володіння особи, усвідомлюючи, що порушує його недоторканність, увійшов через вхідні двері до гаражного приміщення, де в подальшому перебував деякий час, а згодом у зв`язку з відчуттям холоду шляхом розбиття переднього правого вікна проник у автомобіль марки Hyundai IONIC з державним номерним знаком НОМЕР_1 , який перебував у вищезазначеному гаражному приміщенні та який на праві власності належить дружині ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , тобто незаконно проник до іншого володіння особи, чим грубо порушив ст. 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникненні до житла чи до іншого володіння особи.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України надійшов до суду 17 січня 2024 року.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України визначено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 , яка була складена в присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , вбачається, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, тобто у незаконному проникненні до житла чи до іншого володіння особи, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та надав свою згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні. Від потерпілого також надійшла заява-згода на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному КПК України, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Суд має право призначити розгляд у судовому засіданні обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи викладене, те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, заяву ОСОБА_3 , в якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт має бути розглянутий в порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України.

При цьому у відповідності до частини 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Суд, вивчивши обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження, вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Органом досудового розслідування встановлено обставини вчинення кримінальних проступків, які підтверджують обставини, встановлені судом.

ОСОБА_3 в поданій заяві зазначені обставини не оспорює, вважає, що органом досудового розслідування вони встановлені в повному обсязі, свою винність у вчиненні вказаного кримінального проступку беззаперечно визнає в повному обсязі, його позиція є добровільною та не є наслідком будь-якого примусу.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, дійшов висновку, що під час розгляду обвинувального акту підтверджено факт скоєння ОСОБА_3 кримінального проступку, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 162 КК України як незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення (проступку).

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Також суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку лікаря-нарколога не перебуває, є осудним на час вчинення кримінального правопорушення, раніше судимий, спосіб життя, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, а саме: його класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; його поведінку під час та після вчинення неправомірних дій та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України у виді штрафу, оскільки суд переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 вказаного Кодексу визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних проступків (злочинів).

Питання доцільності застосування запобіжного заходу суд не розглядає з огляду на відсутність з цього питання відповідного клопотання прокурора, та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд розглядає тільки ті питання, які винесені на такий розгляд сторонами.

Цивільний позов у кримінальному проваджені не заявлявся. Слід вирішити долю речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376, 381-382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 27654,80 грн. процесуальних витрат на залучення експертів.

Речові докази - предмети, які мають цінність (ножиці, мотика) - повернути законним володільцям, предмети, які матеріальної цінності не становлять (осип скла, змиви, латексні рукавиці, фрагменти слідів), - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1