УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року

м. Київ

справа № 758/5244/22

провадження № 51-6731 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника ОСОБА_6 , звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України (далі - КК), на підставі частини 4 статті 309 КК, а кримінальне провадження закрито.

Відповідно до змісту вказаної ухвали від 28 вересня 2022 року органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 КК, за таких обставин.

18 червня 2022 року, приблизно о 20:00 ОСОБА_5 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту, що розташована неподалік станції метро «Харківська» КП «Київський метрополітен» в м. Києві, а саме біля смітника, на асфальті побачив та підібрав 1 (одну) таблетку білого кольору та фрагмент таблетки білого кольору, а саме наркотичний засіб - метадон (фенадон).

Діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - метадон (фенадон), ОСОБА_5 підібрав вказані 1 (одну) таблетку білого кольору та фрагмент таблетки білого кольору, а саме наркотичний засіб - метадон (фенадон), які помістив до кишені одягнених на ньому на той час джинсових штанів, тим самим незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

У подальшому, 18 червня 2022 року приблизно о 20:30 ОСОБА_5 , перебуваючи у вестибюлі станції метро «Харківська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, був зупинений працівником поліції та на запитання щодо наявності предметів та речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у лівій задній зовнішній кишені одягнених на ньому на той час джинсових штанах знаходиться наркотичний засіб - метадон (фенадон), який він незаконно придбав за вищевикладених обставин та зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Надалі, ОСОБА_5 був запрошений до приміщення кімнати поліції на станції метро «Харківська» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де у присутності двох понятих, надав з метою вилучення, а саме самостійно дістав із кишені одягнених на ньому на той час джинсових штанів, 1 (одну) таблетку білого кольору та фрагмент таблетки білого кольору, а саме наркотичний засіб -метадон (фенадон).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 рокуапеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року - без зміни.

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати вказану ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_5 та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтовує тим, що у довідці від 17 липня 2022 року, виданої Медичним центром Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи» відсутні дані про те, що ОСОБА_5 встановлено діагноз наркоманія лікарсько-консультативною комісією. Зокрема, вважає, що Медичний центр Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи» лікував ОСОБА_5 від наркоманії за відсутності висновку лікарської комісії про те, що йому взагалі потрібно таке лікування. На думку прокурора, вказане є порушенням вимог статей 1, 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» та «Порядку проведення медичного огляду та медичного обстеження осіб, які зловживають наркотичними засобами та психотропними речовинами».

Також, на думку прокурора, матеріали кримінального провадження не містять доказів того, що ОСОБА_5 страждав на наркотичну залежність такого ступеня, який би потребував лікування від цього захворювання, а поставлений діагноз «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності на даний час під клінічним наглядом на підтримуючому або замісному режимі (контрольована залежність)» сам по собі дає підстави стверджувати про епізодичність вживання засудженим наркотичних засобів, відсутність стійкої залежності від наркотичних засобів та недосягнення того ступеня захворювання, який би змушував вчиняти засудженого кримінальні правопорушення, що підпадають під ознаки статті 309 КК, та вимагав би лікування обвинуваченого від наркоманії.

Крім того, на думку прокурора, факт такого лікування ОСОБА_5 необхідно розцінювати як його намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок шляхом штучного створення підстав, передбачених частиною 4 статті 309 КК.

Зазначає про те, що апеляційний суд вказаним обставинам ніякої оцінки не надав та безпідставно послався на постанови Верховного Суду від 21 вересня та 22 листопада 2022 року.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 438 КПКпередбачено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

У частині 4 статті 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними»від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника, а наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною.

Зі змісту ухвали Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року вбачається, що в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження щодо нього на підставі частини 4 статті 309 КК, яке підтримано його захисником ОСОБА_6 .

Відповідно до вказаної ухвали районного суду від 28 вересня 2022 року, судом першої інстанції встановлено, що згідно довідки від 17 липня 2022 року, виданої Медичним центром Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи», ОСОБА_5 встановлено діагноз: F11.22. Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності на даний час під клінічним наглядом на підтримуючому або замісному режимі (контрольована залежність). Наркотичний засіб отримано в ЗОЗ для подальшого прийому відповідно до листа призначень.

Крім того, районний суд у рішенні зазначив про те, що згідно з відповіді на запит № 21 від 12 серпня 2022 року Медичного центру Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи», ОСОБА_5 звернувся для проходження лікування в медичний центр, де йому було призначено амбулаторне лікування за програмою замісної підтримуючої терапії, діагноз: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності на даний час під клінічним наглядом на підтримуючому або замісному режимі (контрольована залежність) (F11.22)». До вищевказаної довідки надано листок призначень, а саме лікування у виді призначення медичного препарату.

Суд першої інстанції, з огляду на вищезазначене, вважав, що будь-які особи, які відчувають потребу у такому лікуванні, мають право звернутись до лікувального закладу та розпочати лікування від наркоманії незалежно від того, чи підтверджується їх наркотична залежність відповідними медичними висновками та перебуванням на обліку у лікаря-нарколога.

Таким чином, районний суд дійшов висновку про те, що встановлений ОСОБА_5 діагноз не викликає сумнівів, а на час звернення до лікувального закладу він потребував лікування, у зв`язку із чим розпочав лікування добровільно, ставив за мету вилікуватися, а не ухилитись у такий спосіб від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний проступок.

Апеляційний суд правильно погодився з таким висновком суду першої інстанції та вмотивовано відмовив у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Зокрема, суд апеляційної інстанції зазначив у своєму рішенні про те, що посилання прокурора на те, що медичною установою не встановлено діагноз «Наркоманія», як того вимагає Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», не може слугувати підставою для скасування судового рішення, оскільки встановлений ОСОБА_5 діагноз відповідає діючій в Україні Міжнародній статистичній класифікації хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МХК-10) і узгоджується з характеристикою діагнозу «Наркоманія».

При цьому, апеляційний суд вказав на те, що прокурор не надав суду будь-яких даних про те, що діагноз ОСОБА_5 , а саме «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності на даний час під клінічним наглядом на підтримуючому або замісному режимі (контрольована залежність)» (F 11.22)», для подальшого лікування був встановлений в інший спосіб, ніж це передбачено законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, та звертає увагу на те, що відповідно до наказу МОЗ № 297 від 08 жовтня 1998 року «Про перехід органів і закладів охорони здоров`я України на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду» в Україні здійснено перехід на Міжнародну статистичну класифікацію хвороб і споріднених проблем охорони здоров`я десятого перегляду (МКХ-10), як єдиного міжнародного нормативного документу для формування системи обліку і звітності в охороні здоров`я - з 01 січня 1999 року. Згідно з чинним Класифікатором хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я НК 025:2021 (далі - НК 025:2021) Міністерства охорони здоров`я України, узгодженим з МКХ-10, у системі обліку і звітності в охороні здоров`я хворобу за класифікацією «наркоманія» не зазначено.

У НК 025:2021 усі види залежності від психоактивних речовин кодуються в межах діагностичного модуля F10 - F19, що об`єднує «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психоактивних речовин», водночас у ОСОБА_5 встановлений діагноз: F11.22 «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності на даний час під клінічним наглядом на підтримуючому або замісному режимі (контрольована залежність)».

Отже, суд першої інстанції, встановивши факт захворювання і добровільного звернення ОСОБА_5 за лікуванням, застосував положення частини 4 статті 309 КК, з чим правильно погодився суд апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи прокурора про те, що діагноз ОСОБА_5 не підтверджується належним чином є безпідставними, оскільки, як вже зазначалося, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки від 17 липня 2022 року, виданої Медичним центром Київського міського відділення Міжнародної благодійної організації «Реабілітаційний центр «Сходи», ОСОБА_5 встановлено діагноз: F11.22. Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності на даний час під клінічним наглядом на підтримуючому або замісному режимі (контрольована залежність).

Такий встановлений діагноз наявний у діючій в Україні Міжнародній статистичній класифікації хвороб та узгоджується із визначенням наркоманії у статті 1 закону «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними».

Посилання прокурора на порушення вимог статі 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» є неспроможними, оскільки вказана норма закону не визначає порядок встановлення діагнозу у разі добровільного звернення за лікуванням, а стосується порядку виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, що за своїм характером становлять примусові заходи.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які потребують перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення касаційної скарги прокурора немає.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 2 частини 2 статті 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити прокурору ОСОБА_4 , який брав участь під час розгляду кримінального провадження судом апеляційної інстанції, у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3