Номер провадження:1-кп/521/1998/23
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 жовтня 2023 року м. Одеса
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаїв, громадянина України, студента Миколаївського інституту розвитку людини університету "Україна" 2го курсу заочної форми навчання, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,-
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_4 15.05.2023 року приблизно о 23 годині 55 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду не встановлено, знаходячись на території проїжджої частини вулиці Косівська в місті Одесі, напроти будинку №3 «В», розташованого по вулиці Чернишевського в м.Одесі, в ході конфлікту із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розпочався внаслідок раптово виниклих, неприязних відносин, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, розуміючи протиправний характер своїх дій, переслідуючи та реалізуючи свій злочинний умисел та мету, спрямовану на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, озброївся наявним при собі розкладним ножем, яким з метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , наніс останньому два удари в область живота, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді двох колото-різаних ран передньої черевної стінки, а також один удар в область лівого передпліччя ОСОБА_6 , чим спричинив тілесне ушкодження у вигляді різаної рани лівого передпліччя.
Дві колото-різані рани передньої черевної стінки, що проникають в черевну порожнину з пораненням тонкої кишки та великого сальника, які згідно з п. 2.1.3 «к» «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
Різана рана лівого передпліччя не була небезпечною для життя, викликає розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день), і за цим критерієм, згідно п.п. 2.3.3. і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Після скоєного кримінального правопорушення, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник.
Кримінальна відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, передбачена ч.1 ст.121 КК України, а саме за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав повністю свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, не оспорює фактичні обставини його вчинення, викладені у обвинувальному акті, зазначив, що дійсно за вказаних обставин та у зазначений період часу завдав тілесних ушкоджень потерпілому, які є тяжкими у наслідок раптово виниклого конфлікту між ними. З висновком судово-медичної ексертизи повністю згоден. У вчиненому розкаюється, для себе зробив певні висновки. Потерпілому матеріальну шкоду відшкодував добровільно у повному обсязі, вибачився перед ним. Просив врахувати його щире каяття, відшкодування матеріальної шкоди потерпілому та суворо не карати. Також зазначив, що є студентом 2го курсу, здобуває вищу освіту, займався професійно спортом.
Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не прибув, суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, матеріальних претензій до обвинуваченого не має, оскільки останнім йому матеріальна шкода відшкодована в повному обсязі, цивільний позов заявляти не бажає, покарання просить призначити на розсуд суду.
Відповідно до ч.1 ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд, враховуючи позицію обвинуваченого щодо вчиненого злочину, за згодою учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними. Тому суд, за згодою учасників судового провадження вважає доцільним обмежитись дослідженням доказів, а саме допитом обвинуваченого, дослідженням даних, які характеризують його особу та обставин, що мають значення для визначення міри покарання та стосовно речових доказів.
При цьому судом з`ясовано, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.
Допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали кримінального провадження, стосовно характеристики особи обвинуваченого, суд приходить до висновку, що події кримінального правопорушення мали місце, вина обвинуваченого доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
У відповідності до вимог ст.50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших злочинів.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.
Згідно зі ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.
Відповідно до ст.12 КК України правопорушення, інкриміноване обвинуваченому відноситься до категорії тяжкого злочину.
Призначаючи покарання ОСОБА_4 суд, відповідно до ст.66 КК України, враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, який щиро розкаявся у вчиненому, вину визнав повністю, дав правдиві свідчення, відшкодував матеріальну шкоду потерпілому у добровільному порядку.
Відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.
Щодо особи обвинуваченого, то він раніше не судимий, не працює, є студентом вищого навчального закладу, на обліку у лікаря-психіатора та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується, проживає з матір`ю та братами і сестрами.
Таким чином, враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, особу обвинуваченого, позиції сторони обвинувачення та потерпілого, сторони захисту суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.121 КК України .
Враховуючи особу обвинувавеного, його поведінку після вчинення злочину, а саме те, що він зрозумів та усвідомив протиправність своєї поведінки, обставини справи, вік обвинуваченого, який є молодою людиною, до кримінальної відповідальності притягується уперше, обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд проиходить до висновку про можливість звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для його виправлення, досягнення інших цілей покарання, буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.
Під час досудового розслідування обвинуваченого ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України 15.05.2023 рорку та 17.05.2023 року звільнено з-під варти у зв`язку із обранням стосовнно нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нійчний час ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.ОДеси від 17.05.2023 року.
Долю речових доказів суд вирішцє відеповідно до вимог ст.100 КПК України.
В кримінальному провадженні заявлений цивільний позов не заявлявся, судові витрати відсутні.
Керуючись ст. ст. 100, 373,374 КПК України, суд-
У Х В А Л И В :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.121 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нове кримінальне правопорушення та виконає покладені на нього згідно п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки:
-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_4 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.
Строк покарання ОСОБА_4 відраховувати з 04.10.2023 року.
На підставі вимог ст.72 КК України зарахувати у строк призначеного покарання ОСОБА_4 строк поперднього ув`язнення з 15.05.2023 року по 17.05.2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. .
Після набрання вироком законної сили речові докази :
-предмет, зовні схожий на розкладний ніж, який зберігається у кімнаті збереження речових доказів ВП№1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., квитанція № 007779 від 23.09.23 - знищити, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 17.05.2023 року;
-куртку чорного кольору із елементом оранжевого кольору «Sроrt-іt from СеІІЬеs 9», футболку сірого кольору «Mare Clear Sportline 2XL», які зберігаються у кімнаті збереження речових доказів ВП№1 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл., квитанція № 007778 від 23.09.23 - повернути потерпілому ОСОБА_6 , скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 26.05.2023 року.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд м.Одеси протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційних скарг, якщо такі скарги не було подано.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копії вироку негайно після його проголошення вручаються обвинуваченому та прокурору.
Суддя ОСОБА_1