Справа № 643/4720/21
Провадження № 1-кп/643/140/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000207 від 21.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, -

в с т а н о в и в :

Згідно з ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 30 травня 2023 року, задоволено подання голови Полтавського апеляційного суду у кримінальному провадженні №0000207 від 21.01.2021 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, вказане кримінальне провадження направлено до Московського районного суду м. Харкова для його розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 06.06.2023 визначено головуючого суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08 червня 2023 року у даному кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

Прокурором у судовому засіданні 30 січня 2024 року заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вмотивовуючи клопотання, прокурор посилався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, позаяк він не має зареєстрованого місця проживання в Україні, в нього відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем його фактичного проживання, є уродженцем Федеративної Республіки Нігерія, громадянином Федеративної Республіки Нігерія, не має місця роботи, що свідчить про відсутність в обвинуваченого законних джерел отримання доходів, обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років; може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 непрацевлаштований, законного джерела доходу не має, а відтак, наявні підстави вважати, що єдиним джерелом доходу обвинуваченого є протиправна діяльність. Посилався, що на даний час ризики, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують мати місце та повністю виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою. За вказаних обставин просив продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Просив не визначати обвинуваченому розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 у судовому засідання 30 січня 2024 року проти задоволення клопотання прокурора заперечував, посилався, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування доводів клопотання, відсутні. Зазначив, що ОСОБА_7 притягається до кримінальної відповідальності вперше, а також обвинувачений має друзів, які будуть підтримувати його, в тому числі матеріально. Просив змінити запобіжний захід обвинуваченому з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі. Також просив суд визначити заставу або зменшити її розмір до 20-30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, якщо заставу було визначено.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника.

Крім того, прокурор у судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

В обґрунтування клопотання посилався на наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватися від суду, просив продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби строком на 2 місяці. Зазначив, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, обвинувачений офіційно не працевлаштований, неодружений, тобто не має міцних соціальних зв`язків за місцем свого проживання, виїжджав на заробітки до російської федерації, де проживає його батько, а тому у сторони обвинувачення є підстави вважати, що ОСОБА_5 може переховуватися від суду. Як про це зазначив прокурор, на даний час ризики, які послугували підставою для обрання вказаного запобіжного заходу, продовжують існувати та цілком виправдовують подальше його застосування.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що проти задоволення клопотання він не заперечує.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні не заперечував проти продовження стосовно його підзахисного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_8 підтримали позицію обвинуваченого ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 з таких підстав.

Та, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 22 січня 2021 року стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів з моменту затримання.

Ухвалами Московського районного суду м. Харкова та Октябрського районного суду м. Полтави у подальшому строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжувався на шістдесят днів, востаннє до 23 грудня 2023 року.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 закінчується 17 лютого 2024 року.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 21 квітня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, заборонено залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 19-00 години до 07-00 години, строком до 21 червня 2023 року, з покладенням на обвинуваченого обов`язків: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не залишати місця свого проживання під домашнім арештом в період часу з 19-00 години до 07-00 години без дозволу прокурора або суду; 3) утримуватися від спілкування з потерпілою та свідками по даному кримінальному провадженню.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року задоволено клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 в частині визначення йому адреси перебування під домашнім арештом з адреси АДРЕСА_1 , на адресу АДРЕСА_2 .

За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Положеннями ст. 177 КПК України унормовано, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу та інше.

Вимогами ст. 178 КПК України закріплено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_5 слідчий суддя встановив наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Під час зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 з тримання під вартою на домашній арешт у нічний час доби, суд встановив, що ризики, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшилися.

У клопотанні про продовження стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: спроба переховуватися обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

У клопотанні про продовження стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби прокурор посилається на наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: спроба переховуватися обвинуваченого від суду.

Під час вирішення питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні суд установив наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , а саме: спроба переховуватися обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у судовому засіданні суд установив наявність ризиків, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно ОСОБА_5 , а саме: спроба переховуватися обвинуваченого від суду.

Фактичні обставини та характер та інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчать про його суспільну небезпеку. Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 та запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 суд оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість злочину, який, згідно з положеннями ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину. Також суд враховує суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченим, а також особистість обвинувачених, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Беручи до уваги тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується - у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років з конфіскацією майна, враховуючи, що дії ОСОБА_7 за вчинення яких він обвинувачується, носять характер тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, що обвинувачений не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, не має в Україні зареєстрованого місця проживання, не одружений, суд доходить висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 є неможливим. Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що в обвинуваченого ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, відтак, судом не встановлено обставин, які суттєво зменшують ризики у даному кримінальному провадженні.

З огляду на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про застосування запобіжного заходу, суд вважає, що ризики, передбачені п. п. 1, 5 ст. 177 КПК України, на існування яких у поданому клопотанні посилається прокурор, які, серед інших, стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , доведені прокурором та продовжують існувати.

Наведені вище обставини у їх сукупності свідчать про продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, виправдовують тримання особи під вартою, а тому суд вважає за доцільне продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

З приводу доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 стосовно можливості зміни його підзахисному запобіжного заходу на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, зокрема визначити розмір застави, суд зважає на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення із застосуванням насильства, а тому визначення розміру застави суд не вбачає за можливе.

Суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , позаяк стороною захисту не надано жодного доказу на підтвердження наявності в обвинуваченого ОСОБА_7 житла, за адресою якого він буде перебувати під домашнім арештом, а посилання захисника на наявність в обвинуваченого друзів, які забезпечать йому місце проживання, за адресою якого він матиме змогу перебувати під домашнім арештом, не доведені захисником жодними доказами, в зв`язку з чим про існування таких обставин можливо лише припускати. Між тим, зважаючи на тяжкість злочину, скоєння якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_7 , суспільну небезпечність злочину, відсутність в обвинуваченого офіційного місця роботи, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, відсутність в останнього в Україні зареєстрованого місця проживання, відсутність міцних соціальних зв`язків, суд, доходить висновку, що застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є неможливим.

З огляду на тяжкість злочину, який інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, які викладені в ухвалі про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, суд вважає, що ризики, передбачені п. 1 ст. 177 КПК України, які, серед інших, стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 , доведені прокурором та продовжують існувати, а тому суд доходить висновку про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт у нічний час доби, тому вважає за доцільне продовжити застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на два місяці з покладенням на обвинуваченого обов`язків.

Беручи до уваги наведене вище, суд зважає на те, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_5 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку.

Санкція ч. 2 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від семи до десяти років з конфіскацією майна. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, водночас таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою та домашній арешт. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини вказав, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

З огляду на наведене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199 КПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строків застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 29 березня 2024 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 29 березня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою.

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - задовольнити.

Продовжити застосування обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком на 2 (два) місяці.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не залишати місце свого проживання під домашнім арештом за адресою: АДРЕСА_2 , кожного дня в період часу з 19-00 години до 07-00 години наступного дня без дозволу прокурора або суду; 3) утримуватися від спілкування з потерпілою у даному кримінальному провадженні.

Встановити строк дії ухвали до 30 березня 2024 року.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено 31 січня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1