У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000693 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2023 року, стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Первомайська Миколаївської області, громадянина України, з загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей та осіб похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8

захисник ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції

за допомогою сервісу «EasyCon»)

потерпіла ОСОБА_7

представник потерпілої - адвокат ОСОБА_9

(в режимі відеоконференції за допомогою сервісу «EasyCon»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду змінити в частині призначення покарання ОСОБА_6 та призначити більш м`яке покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В апеляційній скарзі потерпіла просить вирок суду в частині призначення покарання скасувати. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.190, ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України, і призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців.

На підставі ч. 1 ст. 72 КК України перераховано ОСОБА_6 строк покарання у виді 80 годин громадських робіт за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2022 року у справі № 484/305/22 провадження №1-кп/484/172/22 на 10 днів позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до призначеного покарання приєднано невідбуте покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2022 року у справі № 484/305/22 провадження №1-кп/484/172/22, та остаточно до відбуття ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років 6 (шість) місяців 10 (десять) днів.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк тримання під вартою в період з 04.05.2023 року і до набрання вироком законної сили включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення експертних досліджень в сумі 220 (двісті двадцять) грн. 00 коп. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що обвинувачений свою провину визнав повністю, як на стадії досудового розслідування так і на стадії судового розгляду, повідомив про обставини злочину, дав таким чином покази які були використані під час досудового розслідування, а також судового розгляду, що прискорило розгляд справи. ОСОБА_6 добровільно прийняв участь у проведенні слідчих експериментах, в яких вказав спосіб та місце вчинення злочину, щиро розкаявся у вчиненому та попросив суворо не карати його. На думку сторони захисту, обвинуваченому для виправлення, достатньо було би призначити більш м`яке покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

В апеляційній скарзі потерпіла не погоджується з призначеним ОСОБА_6 покаранням. Пояснює, що судом не взято до уваги пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття обвинуваченого, те що він в повній мірі співпрацював з органами досудового розслідування, під час розгляду справи у судових засіданнях давав покази та запевнив, що неодмінно стане на шлях виправлення. Вважає, що існують всі обставини для призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 03 жовтня 2022 року близько 09:00 години ОСОБА_6 проходив по вулиці Садовій в м. Первомайську Миколаївської області, де зустрів свого знайомого ОСОБА_10 . В ході розмови з ОСОБА_10 , у ОСОБА_6 виник злочинний намір, спрямований на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою. ОСОБА_6 реалізуючи злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, з корисливих мотивів, звернувся до ОСОБА_10 з проханням передати йому мобільний телефон, при цьому запевнивши останнього у тому, що відразу після здійснення необхідних телефонних дзвінків він поверне йому мобільний телефон. ОСОБА_10 , не здогадуючись про злочинні наміри ОСОБА_6 , погодився на прохання ОСОБА_6 та добровільно передав належний йому мобільний телефон "Ulefone Armor X8 4/64Gb" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , вартістю 3989,30 грн. з сім-карткою мобільного оператора "Київстар" з номером НОМЕР_3 , вартістю 50 грн. Після чого, ОСОБА_6 , отримавши від потерпілого ОСОБА_10 вказаний мобільний телефон, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, обернувши його на свою користь та розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому матеріального збитку на загальну суму 4039,3 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.

Крім того, в період дії воєнного стану в Україні, 11 жовтня 2022 року близько 22:00 години у ОСОБА_6 , який тимчасово проживав у бабусі ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 , виник умисел направлений на викрадення чужого майна, а саме: грошових коштів, належних його бабусі, які знаходились у літній кухні. Реалізуючи задумане, ОСОБА_6 , скориставшись тим, що його бабуся - ОСОБА_7 відпочивала, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може чинити перешкоду, шляхом демонтажу віконної рами, через отриманий віконний отвір, проник до середини приміщення літньої кухні, де повторно таємно викрав, грошові кошти в сумі 5500 грн., які були розміщені в кишені халату та з місця злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток на суму 5500 грн.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників провадження на підтримку доводів своїх апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг в їх межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Висновок суду, щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав правильну юридичну оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про його винність у вчинені вказаних кримінальних правопорушень.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 185 КК України є правильною і апелянтами не оспорюється. А тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України, вирок в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Що стосується доводів апеляційних скарг, щодо невідповідності призначеного покарання особі обвинуваченого внаслідок суворості, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру . Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Вказуючи в апеляційних скаргах на те, що суд призначив явно несправедливе покарання та висуваючи вимогу про зміну призначеного покарання, апелянти не наводять жодних мотивів про існування істотної диспропорції, неадекватності між визначеним судом розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке просять призначити.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції у відповідності до ст. 65, 66, 67 КК України урахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України, один з яких є нетяжким злочином, інший тяжким злочином. Судом належним чином враховані фактичні обставини вчинених кримінальних правопорушень, відомості, що характеризують особу обвинуваченого, який частково визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, раніше судимий за корисливі злочини, за місцем проживання скарг на нього від мешканців кварталу не надходило, однак, зарекомендував себе негативно, періодично зловживає спиртними напоями, зі слів мешканців кварталу також вживає і наркотичні речовини, схильний до вчинення крадіжок та інших правопорушень, на заходи виховного впливу реагує слабко, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря - психіатра, лікаря - нарколога не перебуває, строкову військову службу не проходив в зв`язку з неявкою до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття, обставинами, що обтяжують покарання є вчинення злочину щодо особи з інвалідністю та вчинення злочину щодо особи похилого віку, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкціями ч. 2 ст. 190 та ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України, яке він має відбувати реально в умовах ізоляції від суспільства.

Врахувавши всі наведені вище обставини, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що мета покарання, визначена ч.2, 3 ст. 50 КК України, може бути досягнута при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 міри покарання у виді позбавлення волі, належним чином вмотивувавши таке рішення у вироку.

Крім того, суд вірно врахував, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_6 вчиняв кримінальні правопорушення в період з 03.10.2022 року по 11.10.2022 року, тобто в період відбуття покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.01.2022 року, що вказує на те, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив та продовжив злочинну діяльність.

Вищевказане, на переконання суду, свідчило, що попри суттєві заходи впливу, які раніше вже застосовувалися до обвинуваченого з боку держави з метою не лише його покарання, а й виправлення і запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, ОСОБА_6 , маючи не зняту і не погашену в установленому законом порядку судимість, знову вчинив умисний тяжкий злочини проти власності шляхом зловживання довірою (шахрайство), щодо особи похилого віку.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_6 ніде не працює, суспільно-корисною діяльністю не займається, натомість шляхом вчинення корисливих кримінальних правопорушень задовольняє свої матеріальні потреби. Це доводить, що вчинення кримінальних правопорушень є наслідком свідомо обраного обвинуваченим способу життя, який він змінювати не бажає, реального негативного ставлення до вчиненого не виявляє та в дійсності свою злочинну поведінку не засуджує.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд погоджується з призначеним ОСОБА_6 покаранням та вважає, що таке покарання, відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченого, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. З урахуванням цього, підстав вважати призначене обвинуваченому покарання таким, що не відповідає вимогам кримінального законодавства, апеляційний суд не вбачає.

Судом у відповідності до п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання додержано вимоги ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, за принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Зазначені вище обставини свідчать про високий рівень ризику вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та його стійку антисоціальну поведінку, а тому його виправлення без відбування покарання є неможливим. Інших обставин, пом`якшуючих покарання або позитивно характеризуючих особу обвинуваченого, які б не були предметом розгляду та аналізу суду першої інстанції, апеляційні скарги не містять.

У зв`язку з викладеним, апеляційний суд вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому вважати призначене покарання явно несправедливим через його суворість, апеляційний суд не вбачає.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б стали підставою для зміни або скасування вироку, апеляційним судом не встановлено, у зв`язку з чим апеляційні скарги захисника та потерпілої слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 серпня 2023 року, стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення

Головуючий

Судді