Справа №591/5126/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/748/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані сп`яніння
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши без участі сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку ч. 4 ст. 422-1 КПК України, матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2023 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, що існували на момент застосування запобіжного заходу не зменшилися і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2023 року, продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , до 09 лютого 2024 року включно.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду зі скаргою, в якій просить ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2023 року скасувати та постановити нову, якою обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що вже як вісім місяців перебуває під вартою, проте стороною обвинувачення не надано суду належних доказів на підтвердження його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Так, не проведені відповідні експертизи дорожньо-транспортної пригоди та не надано належної оцінки показам обвинуваченого, який зазначив, що причиною скоєної пригоди стала саме поведінка потерпілої ОСОБА_7 . Остання будучи не пристебнутою паском безпеки, перелізла через переднє місце, схватила кермо та намагалася сама керувати автомобілем, тим самим своїми діями вчинила аварійну ситуацію.

Обвинувачений свою вину в керуванні транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, визнав, готовий співпрацювати зі стороною обвинувачення, намірів впливати на свідків не має.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_8 (шляхом направлення рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення) та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення обвинуваченому та захиснику. Від прокурора надійшла заява про розгляд справи без участі.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не зменшилися та існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, а саме, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, який спричинив травмування значної кількості осіб та загибель однієї особи. Також, у провадженні відносно обвинуваченого слухається інша справа, що в сукупності з тяжкістю покарання, яке йому загрожує, доводить наявність ризиків ухилення останнього від суду, можливості впливу на учасників провадження, про яких він обізнаний.

Суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають заміні запобіжного заходу на інший більш м`який запобіжний захід. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, не зменшилися й виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Колегія суддів вважає, що при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати і серйозність звинувачення та ризик втечі обвинуваченого. Крім цього, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_6 злочину, який віднесено до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, в сукупності із тяжкістю можливого покарання.

Також, при продовженні строку дії обраного запобіжного заходу підлягає врахуванню не тільки формальні критерії тяжкості злочину, визначені ст. 12 КК України, а і обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, що спричинило загибель людини за кваліфікуючою ознакою вчинене у стані алкогольного сп`яніння під час керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки та потребує від водія великої відповідальності та уважності під час його керування.

Тобто, ОСОБА_6 будучи особою, яка керує джерелом підвищеної небезпеки, обвинувачується в тому, що допустив свідоме нехтування заходами безпеки та усвідомлюючи свій стан сп`яніння, керував автомобілем, чим в подальшому заподіяв смерть людині, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність його дій .

Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти.

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду продовжує існувати, обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку, а також тим, що відносно обвинуваченого слухається інша справа.

Також, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, який є військовослужбовцем Збройних Сил України та не можливістю належним чином контролювати поведінку останнього на військовій службі, характером злочину в якому він обвинувачується, додатково свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Також, доведеним є ризик впливу обвинуваченого на свідків, оскільки такий ризик існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й буде існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Такий незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, що вчинив злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою.

Твердження обвинуваченого про можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок суду про наявність в даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доводів їх обґрунтованості.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4