Справа № 953/7466/22
н/п 1-кс/953/8827/23
"10" листопада 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
прокурора ОСОБА_2 ,
підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 ,
секретар судового засідання ОСОБА_6 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, має малолітню дитину 2013 року народження, офіційно працює водієм ТОВ «ДК «Глобал-Сервіс»», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,
У ході досудового розслідування встановлено, що 18 грудня 2022 року близько 19 годин 30 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF696P», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Героїв Сталінграда у м. Харкові, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 2.9 а) «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин».
Під час руху ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем «ЗАЗ TF696P», державний номерний знак НОМЕР_1 біля будинку № 21В, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Героїв Сталінграда, діючи необережно, не врахував дорожню обстановку, не зміг контролювати та безпечно керувати транспортним засобом, внаслідок чого допустив зіткнення з тролейбусом № НОМЕР_2 , який стояв в нерухомому стані з правої сторони, при цьому, який об`єктивно мав змогу побачити. У результаті ДТП пасажир транспортного засобу «ЗАЗ TF696P», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.
Своїми діями ОСОБА_4 порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».
09 листопада 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Слідчий стверджує про наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді до трьох років позбавлення волі, що може спонукати підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. Крім того, вказаний ризик, на переконання сторони обвинувачення, підтверджується також тим, що підозрюваний намагається затягнути досудове розслідування, заперечуючи факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, зловживанням своїми правами як свідка (відмова від дачі показань), а також підбурювання потерпілого ОСОБА_7 щодо затягування досудового розслідування, що виразилося у відмові останнього від надання показів, а також в умисному ненаданні медичної документації, яка необхідна для проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні. Також підозрюваний ОСОБА_4 , перебуваючи на волі та розуміючи зміст інкриміновано йому кримінального правопорушення та передбачену кримінальну відповідальність, може незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому кримінальному провадженні з метою ухилення від кримінальної відповідальності. Існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за порушення ПДР України та будучи переконаним у тому, що він може своїми діями уникнути кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим способом перешкоджати кримінальному провадженню, у тому числі здійснюючи вплив на інших учасників кримінального провадження.
Прокурор ОСОБА_2 у судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.
Підозрюваний ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував щодо пред`явленої йому підозри та просив обрати стосовно нього більш м`який запобіжний захід.
Захисник адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на недоведеність заявлених слідчими та прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому просив суд застосувати щодо його підзахисного запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання, що на переконання сторони захисту, зможе забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. Акцентував увагу на тому, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце мешкання, одружений, має малолітню дитину 2013 року народження, офіційно працевлаштований, що свідчить про наявність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків.
09 листопада 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.
Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Підставою для звернення з даним клопотанням стало те, що у діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, а також перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином.
Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у п.175 рішення ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.
Слідчий суддя вважає підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, обґрунтованою, докази можливої причетності ОСОБА_4 до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення достатніми.
Слідчий суддя зазначає, що стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.
При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.
Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Як передбачено п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
У судовому засіданні стороною обвинувачення підтверджений ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки він підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі до трьох років, тому з урахуванням суспільної небезпеки злочину слідчий суддя вважає, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.
Крім того, стороною обвинувачення підтверджений ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).
Одночасно з цим, стороною обвинувачення у судовому засіданні не доведений ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки жодних доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_4 вчиняє дії, які перешкоджають здійсненню досудового розслідування, стороною обвинувачення не надано.
Щодо вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України про те, що крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, прокурор повинен довести, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину, слідчий суддя вказує на таке.
Слідчий та прокурор у судовому засіданні не навели жодних доказів того, що ОСОБА_4 , з моменту повідомлення про підозру 07 листопада 2023 року, перебуваючи у статусі підозрюваного, переховувався від органу досудового розслідування. До того ж у судовому засіданні слідчий пояснив, що за період досудового розслідування вказаного кримінального провадження з 18 грудня 2022 року ОСОБА_4 викликався слідчим один раз для дачі показів та він прибув до слідчого.
Сторона обвинувачення, обґрунтовуючи доцільність обрання стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою, посилається на те, що підозрюваний перешкоджає кримінальному провадженню, зокрема тим, що відмовляється давати покази відносно себе, а також відносно особи, яка, за його словами, перебувала за кермом, здійснює підбурювання потерпілого щодо відмови від надання показів, тим самим затягує досудове розслідування.
Слідчий у судовому засіданні повідомив, що під час досудового викликав ОСОБА_4 для допиту як свідка, однак він відмовився від надання показів щодо себе на підставі положень ст. 63 Конституції України. Крім того, підозрюваний як свідок відмовився від надання показів стосовно іншої особи, яка, за його версією, перебувала під час ДТП за кермом.
Відповідно до статті 63 Конституції України особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначаться законом.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 66 КПК України визначено, що свідок має право відмовитися давати показання щодо себе, близьких родичів та членів своєї сім`ї, що можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним, близькими родичами чи членами його сім`ї кримінального правопорушення, а також показання щодо відомостей, які згідно з положеннями статті 65 цього Кодексу не підлягають розголошенню.
Аналіз наведених норм свідчить, що будь-яка особа, викликана для її допиту в межах відповідного провадження, вправі не свідчити проти себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, якщо такі показання можуть стати підставою для підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення
Слідчий суддя зауважує на тому, що закріплене у ст. 63 Конституції України право особи відмовитися давати показання під час провадження дізнання, досудового слідства або в суді щодо себе, а також членів її сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом, є важливою гарантією захисту від незаконного тиску на особу з метою змусити її своїми показаннями створити підставу для притягнення її до відповідальності. Це важлива гарантія дотримання положення про презумпцію невинуватості особи, що покладає тягар доведення вини особи виключно на сторону обвинувачення. Дотримання права не свідчити проти себе є складовою реалізації права особи на справедливий і публічний розгляд її справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, закріпленого у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Слідчий суддя звертає увагу, що слідчий у судовому засіданні повідомив, що відомості за ч. 1 ст. 385 КК України за фактом відмови свідка ОСОБА_4 від надання показів щодо іншої особи, можливо причетної до вчинення ДТП, без поважних причин під час провадження досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідування не вносились, іншої підозри ОСОБА_4 не повідомлено.
Отже слідчий суддя встановив, що всупереч вимогам п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України стороною обвинувачення не доведено, що, перебуваючи на волі підозрюваний переховувався від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджав кримінальному провадженню або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Посилання сторони обвинувачення на те, що підозрюваний ОСОБА_4 відмовляється давати покази та таким чином перешкоджає кримінальному провадженню, що є підставою у розумінні вимог п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою є недоведеним.
Дослідивши матеріали клопотання, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, слідчий суддя встановив, що виключні обставини, передбачені п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України, для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою - відсутні, а тому слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .
Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Положеннями ч. 1 ст. 181 КПК України встановлено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.
При цьому слідчий суддя відповідно до ст. 178 КПК України належним чином врахував існуючі обставини у справі, вагомість наявних доказів, які дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання його винуватим та дані про його особу, який має постійне місце мешкання, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2013 року, офіційно працевлаштований, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що підозрюваному необхідно обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, заборонивши підозрюваному залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин ранку наступної доби з покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.
На переконання слідчого судді, запобіжний захід у виді домашнього арешту забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Згідно з ч. 6 статті 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.
З урахуванням викладеного, з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 належної поведінки та запобігання вищезазначеним ризикам, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, дані про особу останнього, слідчий суддя вважає необхідним застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби у межах строку досудового розслідування, заборонивши підозрюваному залишати місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин ранку наступної доби.
Всі інші питання фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 194, 197 КПК України,
Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту у межах строку досудового розслідування до 09 січня 2024 року, заборонивши підозрюваному залишати житло за місцем його мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин ранку наступної доби, за виключенням необхідності перебувати в безпечному місці в період оголошення сигналу тривоги.
Зобов`язати ОСОБА_4 протягом часу дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту:
- не залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період часу з 19 години 00 хвилин до 07 години 00 хвилин ранку наступної доби, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- прибувати до слідчого СУ ГУНП в Харківській області, прокурора Харківської обласної прокуратури чи до Київського районного суду м. Харкова за першою вимогою;
- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця мешкання та місця роботи;
- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у вказаному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Встановити строк дії ухвали до 09 січня 2023 року включно.
Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання вищевказаних зобов`язань, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.
Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Органу Національної поліції негайно поставити ОСОБА_4 на облік, як особу, щодо якої застосований запобіжний захід у виді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому.
Ухвалу про застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання до органу Національної поліції за місцем мешкання ОСОБА_4 .
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_4 - у той же строк, але з моменту вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13 листопада 2023 року.

` Слідчий суддя ОСОБА_1