В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/3137/23

Провадження № 1-кп/348/179/24

29 січня 2024 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Надвірна кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Надвірна Івано-Франківської області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, який утриманців не має, раніше судимого:

- 25.12.2002 року вироком Надвірнянського районного суду за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 146, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі 5 років;

- 17.12.2008 року вироком Косівського районного суду за ч. 1 ст. 122 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 850 гривень;

- 02.12.2010 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст. 186, ст.357, ч.3 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень;

- 22.12.2011 року вироком Рівненського міського суду за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місці, на підставі ч.4 ст. 70 КК України приєднано невідбуте покарання у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень;

- 30.09.2014 року вироком Івано-Франківського міського суду від за ч. 2 ст. 186, ч.1 ст.69, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 11.10.2022 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.1 ст.263, ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки,

- 08.12.2023 року вироком Івано-Франківського міського суду за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ч.1 ст.69, ч.1 ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців,

який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_4 , будучи неодноразово судимим, на шлях виправлення не став, правильних висновків для себе не зробив, маючи не зняту і не погашену судимість, під час іспитового строку, повторно вчинив новий умисний корисливий злочин в період воєнного стану введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102 - IX, який продовжено Указом Президента України № 9533 від 26.07.2023 на 90 діб, при наступних обставинах.

Так, 08.09.2023 обвинувачений ОСОБА_4 перебуваючи у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що в АДРЕСА_3 , в якому здійснює господарську діяльність фізична особа - підприємець ОСОБА_5 , побачив на виставкових стелажах товари, в цей час у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з єдиним злочинним умислом, повторно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи їх настання, з корисливих мотивів в період з 11 год. 47 хв., по 13 год. 30 хв. 08.09.2023 таємно викрав із виставкових стелажів магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » лосьйон для гоління марки «Nivеа» вартістю 299,90 гривень, бритву марки «ВІС Flех 5 Hybrid blak» вартістю 344,90 гривень, дві пари шкарпеток марки «VО-9249» вартістю 59,80 гривень, станок для гоління марки «Аzzuro» вартістю 99,90 гривень, лосьйон для гоління марки «Gillette» вартістю 279,90 гривень, гель для гоління марки «ARKO Sensitive» вартістю 134,90 гривень, викрутку марки «Саnі» вартістю 59,90 гривень та плоскогубці марки «№8-2» вартістю 79,90 гривень.

Після вчинення злочину обвинувачений ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілій ФОП ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 1359 гривень 10 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив викладене в обвинувальному акті. У вчиненому розкаявся, зазначив, що шкодує про вчинене, обіцяв, що подібного більше вчиняти не буде. Суду пояснив, що 08.09.2023 зранку приїхав до м. Надвірна. Зайшовши до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », взяв з прилавку деякі речі, поклав в сумку, після чого вийшов з магазину та пішов до лікарні, після чого повернувся додому. Вкрадені речі продав на ринку, кошти витратив на свої особисті потреби. Відшкодував потерпілій заподіяну майнову шкоду. Просив не призначати йому суворе покарання.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, однак, подала до суду заяву, в якій просить кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 розглядати без її участі. Зазначила, що цивільного позову подавати не буде.

Суд відповідно до ст. 349 ч.3 КПК України за згодою учасників судового провадження визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, з`ясувавши перед цим, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнів у добровільності їх позиції не має, їм роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, заслухавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

При цьому, суд вважає, що дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій сторонами не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, який критично ставиться до вчиненого, історію правопорушень, його посередню характеристику за місцем проживання, те що він перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, однак відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 405/2023 психічними розладами не страждає, здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними, примусових заходів медичного характеру не потребує. Також судом враховано добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілій.

Відповідно до ст. 66 КК України, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнає щире каяття у вчиненому, та добровільне відшкодування завданого збитку, оскільки обвинувачений повністю визнає свою вину, щиро розкаявся перед судом та добровільно відшкодував завдані потерпілій збитки, в суді давав послідовні визнавальні показання.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.

Щодо застосування вимог ч.1 ст. 69 КК України суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Конкретні обставини вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення оцінені судом повно та всебічно, при цьому також враховується наведені вище дані, що характеризують обвинуваченого.

Міра покарання встановлюється судом з урахуванням вищезазначених обставин справи, з врахуванням позиції державного обвинувачення.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду, надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Зазначені дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Отже, у відповідності до положень ч.1 ст.69 КК України, суд приймає до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме дійсне щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди потерпілій, беручи до уваги думку державного обвинувачення, а тому суд приходить до переконання про можливість призначення ОСОБА_4 покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Також судом встановлено, що згідно вироку Івано-Франківського міського суду від 08.12.2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69, ч.1 ст. 71 КК України призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, вказаний вирок набрав законної сили 09.01.2024 року.

В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 епізод від 08.09.2023 вчинив до постановлення вироку Івано-Франківським міським судом від 08.12.2023, а тому остаточне покарання слід призначити за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Враховуючи викладене в сукупності, тяжкість вчиненого злочину, а також те, що обвинувачений маючи непогашену судимість за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та знову вчинив злочин під час іспитового строку, суд дійшов до переконливого висновку, що за спрямованістю поведінки ОСОБА_4 не бажає стати на шлях виправлення та його виправлення та перевиховання повинно відбуватися в умовах ізоляції від суспільства, а отже йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі.

На думку суду дане покарання є необхідним і достатнім для можливого перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, справедливим у співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і що цілком відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого.

Міра запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_4 не обиралася та підстав для обрання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов у справі заявлений не був.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним за вироком Івано-Франківського районного суду від 08.12.2023 року, менш суворого покарання за даним вироком, остаточно визначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 рахувати з часу набрання даним вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили речовий доказ у справі DVD-R диск із відеозаписами з камер відео спостереження, який знаходиться в матеріалах кримінального провадження- залишити в матеріалах кримінального провадження № 000387.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1