Справа № 461/3313/22
Провадження № 1-кп/461/207/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023 року. м. Львів.

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 заявив клопотання про визнання недопустимими доказів, а саме: запиту старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 30.03.2022 № 3200/16/08-2022 року; листа начальника СВ ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області Василя Васька від 3 1.03.2022 № 4112/02/37-22, а також усі документи, які долучені до цієї відповіді, в тому числі носій електронної інформації ; протоколу старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 огляду речей, предметів та документів від 31.03.2022 року; постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 31.03.2022 року. Своє клопотання обґрунтовує тим, що старший слідчий в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_7 порушив положення глави 15 КПК України та не звернувся до слідчого судді з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів. У свою чергу, начальник СВ ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області ОСОБА_8 , також усупереч вказаним положенням КПК України, надав запитувані документи без відповідної правової підстави, хоча йому було достеменно відомо, що запитувані документи необхідні для використання у кримінальному провадженні. Таким чином, вважає, що порушено належну процедуру отримання допустимих доказів. Тому просить клопотання задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання захисника підтримав та просить таке задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні клопотання захисника, оскільки згідно з ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. Таким чином, слідчий згідно з нормами чинного законодавства може отримувати доказами шляхом їх витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб.

Згідно з ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Статтею 86 КПК України визначено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

У частині 3 ст. 62 Конституції України закріплено основний принцип допустимості доказів, який полягає у тому, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України, у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду .

Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2011 від 20.10.2011 року надано офіційне тлумачення положення першого речення ч. 3 ст. 62 Конституції України, відповідно до якого обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, необхідно розуміти так, що обвинувачення у вчиненні злочину не може ґрунтуватися на фактичних даних, одержаних в результаті оперативно-розшукової діяльності уповноваженою на те особою без дотримання конституційних положень або з порушенням порядку, встановленого законом, а також одержаних шляхом вчинення цілеспрямованих дій щодо їх збирання і фіксації із застосуванням заходів, передбачених Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність», особою, не уповноваженою на здійснення такої діяльності.

Згідно частин 1-3 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит. Недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Згідно з ч.2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Суд відхиляє доводи сторони захисту щодо визнання недопустимими як доказів: запиту старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 від 30.03.2022 № 3200/16/08-2022 року; листа начальника СВ ЛРУП № 1 ГУНП у Львівській області Василя Васька від 31.03.2022 № 4112/02/37-22, а також усі документи, які долучені до цієї відповіді, в тому числі носій електронної інформації; протоколу старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 огляду речей, предметів та документів від 31.03.2022 року; постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП у Львівській області ОСОБА_6 про визнання та приєднання речових доказів до матеріалів кримінального провадження від 31.03.2022 року, оскільки згідно з нормами ст. 93 КПК України слідчий здійснює збирання доказів шляхом, зокрема, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом. В даному випадку слідчим дотримано законну процедуру отримання доказів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні клопотання захисника про визнання недопустимими доказів слід відмовити, оскільки зазначені в клопотанні докази отримані належним шляхом у відповідності до норм чинного законодавства.

Керуючись ст.ст. 84, 86, 87, 89 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 про визнання доказів очевидно недопустимими - відмовити за безпідставністю.

Повний текст ухвали проголошено 20.10.2023 року о 15 год. 20 хв.

Ухвала остаточна, оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1 .