Справа № 461/2440/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/936/23 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2023 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_9 та прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2023 року, -

встановила:

вироком Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.2 ст. 69 КК України у виді одного року обмеження волі без позбавлення права керування транспортним засобом.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_6 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09 березня 2023 року на автомобіль марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

Згідно вироку, 07 листопада 2022 року приблизно о 17год. 37хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м.Львові по вул.С.Наливайка, в напрямку вул.Гнатюка, на не регульованому перехресті вул.С.Наливайка - вул.І.Тиктора, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б) і д); Розділу 10 п.п.10.1; Розділу 16 п.п.16.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, маючи об`єктивну та технічну можливість дотримуватися Правил дорожнього руху України, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, під час виконання повороту ліворуч на вул.І.Тиктора не дав дорогу пішоходам та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася по вище вказаній вулиці.

У результаті вищевказаного порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримала наступні тілесні ушкодження: часткові розриви латеральної, колатеральної зв`язок, медіальних волокон сухожилка латерального широкого м`язу, розрив латеральної зв`язки наколінника, розриву поодиноких волокон передньої схрещеної зв`язки, набряків клубово-гомілкового пасма, підшкірної клітковини латеральної чистини колінного суглоба, які ускладнились запаленням зв`язок, сухожилля синовіальної оболонки суглоба та правого гомілково-ступневого суглоба: пошкодження малогомілково-надп`яткової зв`язки, набряків кісткової структури надп`яткової і п`яткової кісток, діалізу(тіла) 2-ї плеснової кістки, наявність рідини в пазусі заплесни з ознаками запального процесу. Вказана травма правої нижньої кінцівки із пошкодженням зв`язок колінного гомілково-ступневого суглобів, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

На вирок суду потерпіла ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, та ухвалити новий вирок яким визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, цивільний позов потерпілої задовільнити та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 грошову суму у розмірі 150000 грн. (Сто п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.) в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що дана подія наклала свій негативний відбиток на життя і здоров`я потерпілої та заподіяло моральну шкоду, яку оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко.

Зазначає, що у зв`язку з отриманою травмою в наслідок ДТП потерпіла втратила роботу - адміністратора стоматологічної клініки Bioclinic за адресою, Львівська область, с.Зимна Вода, вул.Тичини, 9.

Відповідач 07 листопада 2022р. вчинив ДТП від якого потерпіла отримала травму (розірване сухожилля в правому коліні та на правій ступні) станом на даний час відновити своє здоров`я не може постійно кульгає на праву ногу.

Наголошує, що обвинувачений після вчинення ДТП втік з місця події, працівників поліції не викликав. Після вчинення ДТП відповідач обіцяв відшкодувати лікування повністю та благав в той день не викликати поліції, вона його пошкодувала, що стало її помилкою. Після того як пройшло пару днів після ДТП обвинувачений категорично відмовився від будь якого відшкодування та грошової компенсацій повідомив їй, що спочатку треба довести що було ДТП та припинив будь які контакти з нею, обвинувачений вважав оскільки в день ДТП потерпіла не повідомляла про ДТП до поліції, доказів в цей день на місці ДТП зібрано не було в зв`язку з чим він уникне відповідальності та може нічого не відшкодовувати, оскільки потерпіла вже нічого довести не зможе. Обвинувачений потерпілу банально обдурив.

Підкреслює, що в кримінальному проваджені слідство не зазначило обтяжуючої обставини, що обвинувачений втік з місця події та всіляко ухилявся від відповідальності.

Вважає, що враховуючи зазначені вище обставини, та за відсутності обставин, що пом`якшують покарання і наявності обставин, що обтяжують покарання Галицький районний суд м.Львів призначив ОСОБА_6 найменш можливе покарання та безпідставно застосував ч.2 ст.69 КК України.

На вирок суду прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просить скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність в частині призначеного покарання. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначити покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. Покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України, а саме протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. В іншій частині вирок Галицького районного суду м.Львова від 10.08.2023 у справі №461/2440/23 залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого, правильності кваліфікації його дій, вважає, що зазначене судове рішення суду першої інстанції є незаконним і таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що ч.1 ст.69 КК України може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч.2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку (за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч.2 ст.69 КК України при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

На апеляційну скаргупотерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав заперечення, просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок без змін.

На апеляційний розгляд потерпіла ОСОБА_9 та її представник ОСОБА_11 не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представник потерпілої ОСОБА_11 скерував до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у відсутності потерпілої ОСОБА_9 , а тому їх неявка у відповідності до ч.4 ст. 405 КПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора, який підтримав подану ним апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу потерпілої частково, думку обвинуваченого та його захисника, які подані потерпілою та прокурором апеляційні скарги заперечили, просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 слід задоволити частково, апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 задоволити, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні ним інкримінованого йому злочину за ч.1 ст.286 КК України, відповідає фактичним обставинам справи і підтверджуються представленими в справі доказами в їх сукупності та в апеляційних скаргах не оспорюються.

Як встановлено колегією суддів, 07 листопада 2022 року приблизно о 17год. 37хв. ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у м.Львові по вул.С.Наливайка, в напрямку вул.Гнатюка, на не регульованому перехресті вул.С.Наливайка - вул.І.Тиктора, порушив вимоги Розділу 1 п.п.1.5; Розділу 2 п.п.2.3 б) і д); Розділу 10 п.п.10.1; Розділу 16 п.п.16.2 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що він, керуючи технічно справним транспортним засобом, маючи об`єктивну та технічну можливість дотримуватися Правил дорожнього руху України, був неуважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, створив своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, під час виконання повороту ліворуч на вул.І.Тиктора не дав дорогу пішоходам та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася по вище вказаній вулиці.

У результаті вищевказаного порушення водієм ОСОБА_6 правил дорожнього руху пішохід ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримала наступні тілесні ушкодження: часткові розриви латеральної, колатеральної зв`язок, медіальних волокон сухожилка латерального широкого м`язу, розрив латеральної зв`язки наколінника, розриву поодиноких волокон передньої схрещеної зв`язки, набряків клубово-гомілкового пасма, підшкірної клітковини латеральної чистини колінного суглоба, які ускладнились запаленням зв`язок, сухожилля синовіальної оболонки суглоба та правого гомілково-ступневого суглоба: пошкодження малогомілково-надп`яткової зв`язки, набряків кісткової структури надп`яткової і п`яткової кісток, діалізу(тіла) 2-ї плеснової кістки, наявність рідини в пазусі заплесни з ознаками запального процесу. Вказана травма правої нижньої кінцівки із пошкодженням зв`язок колінного гомілково-ступневого суглобів, відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я.

За змістом статей 408, 420 КПК України погіршення становища обвинуваченого можливе лише при ухваленні судом апеляційної інстанції свого вироку, а при постановленні ухвали не допускається.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Водночас за приписами 1 ст. 421 КПК України, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

З апеляційних скарг прокурора та потерпілої вбачається, що апелянти, вважають, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, ці доводи, а саме про не застосування додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає слушними та зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно вимог ч.2 ст.69 КК України, на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З вищевикладеного вбачається, що ч.1 ст.69 КК України може бути застосована лише при призначенні особі основного виду покарання, а ч.2 надає суду можливість не призначати особі додаткове покарання, яке є обов`язковим, проте за винятком вищевикладеного випадку (за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян).

Тобто, суд, незважаючи на наявність підстав, визначених у ч.1 ст. 69 КК України, позбавлений права застосувати ч.2 ст. 69 КК України і зобов`язаний призначити це додаткове покарання.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 визнано винним та засуджено за ч.1 ст.286 КК України, санкція якої передбачає одне з основних покарань у виді штрафу від трьох до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що виключає можливість застосування ч.2 ст.69 КК України при вирішенні питання щодо призначення засудженому додаткового покарання, яке є обов`язковим.

Зазначений правовий висновок узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №185/1030/22.

Враховуючи наведене, вирок підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_6 покарання підлягає скасуванню і враховуючи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке віднесене ст.12 КК України до категорії нетяжких злочинів; особу обвинуваченого ОСОБА_6 який є одруженим, працює лікарем стоматологом КНП «Стоматологічна поліклініка№1» м. Львова, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимий, не притягався до адміністративної відповідальності, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання у відповідності до ч. 1 ст. 66 КК України, а саме щире каяття у вчиненому, активне сприяння розкриттю злочину, часткове добровільне відшкодування завданого збитку потерпілій; відсутність обставин, що обтяжують покарання, приходить до висновку, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_6 та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік. При цьому, колегія суддів вважає за доцільне на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, зобов`язавши обвинуваченого відповідно до ст. 76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Що стосується доводів потерпілої в апеляційній скарзі в частині відшкодування моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди в користь потерпілої ОСОБА_9 судом першої інстанції взято до уваги, ступінь вини цивільного відповідача, обставин за яких вчинено злочин, тривалості моральних страждань цивільного позивача та негативних наслідків, які настали для позивача у зв`язку із вчиненням по відношенню до неї дій, на підставі вказаного, суд вважав, що 50 000 грн. є достатнім розміром для відшкодування заподіяної даним кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Водночас, суд першої інстанції не прийняв доводи позивачки, що у зв`язку з отриманою травмою внаслідок ДТП вона втратила роботу - адміністратора стоматологічної клініки Bioclinic за адресою: Львівська область, с. Зимна Вода, вул.Тичини, 9, оскільки такі доводи не доведені належними та допустимими доказами. У суду відсутні будь-які підтверджуючі документи, що потерпіла була працевлаштована у зазначеній клініці або проходила там стажування із можливістю подальшого працевлаштування. Також відсутня письмова відмова роботодавця у працевлаштуванні потерпілої ОСОБА_9 .

Встановлено, що в матеріалах кримінального провадження міститься копія розписки написаної та власноручно підписаної потерпілою ОСОБА_9 , відповідно до якої остання отримала від обвинуваченого ОСОБА_6 гроші в сумі 1500 доларів США як компенсацію за заподіяні їй моральні та матеріальні збитки внаслідок ДТП, що мала місце 07.11.2022 по вул. Тиктора у м. Львові, претензій морального чи матеріального характеру з даного приводу до ОСОБА_6 не має та в майбутньому мати не буде.

Станом на момент ухвалення судом вироку, тобто на 10.08.2023 року, згідно з офіційним валютним курсом НБУ на 10.08.2023, 1500 доларів США становить 54852.9 грн. (1500*36,5686=54852,9 грн.).

Доказів про те, що така розписка ОСОБА_12 була дана під тиском суду апеляційної інстанції представлено не було, відтак доводи з даного приводу слід визнати безпідставними.

Сталою судовою практикою визначено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З огляду на наведене колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань за завдану потерпілій моральну шкоду в розмірі по 50 000 грн. відповідає вимогам розумності та справедливості.

Такий розмір відшкодування завданої моральної шкоди буде справедливим й відповідатиме принципу розумності, відповідатиме ступеню понесених потерпілою моральних страждань, понесених внаслідок протиправних дій обвинуваченого та буде достатньою компенсацією такої шкоди.

Керуючись ст.ст. 615, 404, 405, 407, 409, 420КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 задоволити частково, апеляційну скаргу прокурора Галицької окружної прокуратури м. Львова ОСОБА_10 задоволити.

Вирок Галицького районного суду м. Львова від 10 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати в частині призначеного покарання та постановити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_6 покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця свого проживання, та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з дня його оголошення та може бути оскаржений до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4