Провадження №11-кп/801/1396/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 06.10.2021 року за № 0001205,

якою задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 04.02.2024 року включно, відносно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Саша Теплицького району Вінницької області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла справа з обвинувальним актом з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001205 від 04.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, згідно з положеннями ч. 3 ст. 35 КПК України, для розгляду кримінального провадження визначено суддю ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2022 року відносно ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави в сумі 198 480 грн, що складає 80прожиткових мінімумів для працюючих громадян, який ухвалою суду від 17.10.2023 року продовжено до 15.12.2023 року

07.12.2023 до суду надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 .

В обґрунтування свого клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочином, її вина підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, вона ніде не працевлаштована, що свідчить про відсутність соціальних зв`язків, тому існують достатні підстави вважати, що перебуваючи на вона вони зможе здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, здійснювати незаконний вплив на інших обвинувачених та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним та малоефективним, в зв`язку з чим слід продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів.

У зв`язку з викладеним прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 на 60 днів з можливістю внести заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів, адже наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 підтримав та просив його задовольнити. Вважає, що ризик, зазначений у клопотанні не зменшився, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої

Обвинувачена ОСОБА_9 просила суд встановити розмір застави, яку необхідно внести у разі продовження строку тримання під вартою, оскільки вона важко хворіє та потребує лікування, яке не надається їй в умовах перебування в слідчому ізоляторі.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію своєї підзахисної, просив суд у разі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначити розмір застави та обов`язково вказати суму, яку необхідно внести на рахунок.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_7 , просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження його підзахисній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої. У разі відмови обрати домашній арешт, задовольнити клопотання прокурора про визначення внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 задоволено, продовжено обвинуваченій ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 04 лютого 2023 року (включно).

У своїх висновках суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 та ч. 3 ст. 307 КК України, тобто у вчиненні тяжких та особливо тяжких умисних злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, вчинених у складі організованої злочинної групи, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі, зокрема за ч. 2 ст. 307 КК України на строк до 10 років, з конфіскацією майна, за ч. 3 ст. 307 КК України на строк до 12 років з конфіскацією майна. Крім того, у неї не має достатніх соціально-стримуючих факторів та соціальних зв`язків, оскільки не має постійного законного джерела доходів, а тому перебуваючи на волі зможе переховуватись від суду, розуміючи про міру покарання, яка може бути застосовано у разі визнання винною у скоєному, а також продовжити вчиняти інші кримінальні правопорушення. Обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, що унеможливлює застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу.

Також твердження сторони захисту про неможливість перебування обвинуваченої під вартою внаслідок стану здоров`я, то такі обставини встановлюються у визначеному законом порядку. Будь-які належні докази, які б свідчили про те, що ОСОБА_8 страждає на хвороби, які унеможливлюють перебування її під вартою, та стан здоров`я погіршився у зв`язку з перебуванням у слідчому ізоляторі, суду надані не були.

Тому зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, суд прийшов до висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик того, що обвинувачена ОСОБА_8 ймовірно може переховуватись від суду. Тобто, прокурором доведено, що заявлений ним раніше ризик не зменшився.

Таким чином суд не знайшов підстав для зміни обвинуваченій запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Так суд вірно зазначив, що запобіжний захід у виді застави є безстроковим та вже визначений судом раніше ухвалою від 02.06.2022 року.

При цьому судом було звернуто увагу на практику Європейського суду з прав людини, у низці рішень якого, а саме, у справах «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 наголошено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків перевиховання або повторного вчинення злочинів.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В поданій апеляційній скарзі в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року, постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора відмовити, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, а у разі відмови застосувати більш м`який запобіжний захід, задовольнити клопотання прокурора про можливість внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 198 480 грн.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувану ухвалу прийнято безпідставно, з неповнотою судового розгляду та невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Вважає, що суддя взяв до уваги лише те, що ОСОБА_8 вчинено особливо тяжкий злочин, прокурором у клопотанні про продовження застосування тримання під вартою не наведено фактів неналежної процесуальної поведінки. Також посилається, що суддя не врахував, що у ОСОБА_8 на утриманні двоє неповнолітніх дітей, вона одноособово займається їхнім вихованням, має важкі хронічні захворювання, має постійне джерело доходів (оператор торгівельної мережі), позитивно характеризується за місцем проживання. Також зазначає, що суд безпідставно вказав, що обвинувачена не визнає своєї вини у вчиненому та заперечує обставини викладені в обвинувальному акті, оскільки допит ОСОБА_8 ще не відбувся. Суддею при продовженні запобіжного заходу відповідно до п. 3 ст. 194 КПК України не обґрунтовано, в чому полягає недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Також суддею не вказано, які саме докази доводять існування кожного з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд безпідставно не визначив розмір застави, який може бути внесений підозрюваною.

Позиції учасників судового провадження

В судовому засіданні апеляційного судузахисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просивїї задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви суду

Заслухавши доповідача, пояснення захисника обвинуваченої, заперечення прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з виділених матеріалів судового провадження за №127/13726 вбачається, що в провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2022, до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних громадян, що становить 198 480 грн, який ухвалою суду від 17.10 2023 року продовжено до 15.12.2023 року.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Зокрема, при розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_8 прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків передбачених п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та не відпали враховуючи те, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, постійне місце проживання в Україні, робота та інші вагомі соціальні та особисті чинники стримуючого характеру у обвинуваченого відсутні, існують достатні підстави вважати, що перебуваючи на волі вони зможе здійснити спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду, здійснювати незаконний вплив на інших обвинувачених та вчиняти інші кримінальні правопорушення, а тому застосування більш м`якого запобіжного заходу є недоцільним та малоефективним, в зв`язку з чим слід продовжити обвинуваченим запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів.

Так, відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити вищезазначені дії.

Перевіряючи в апеляційному порядку ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07 грудня 2023 року апеляційним судом встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання прокурора дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність продовження застосованого виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до тяжкого та особливо тяжкого злочину.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність подовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченій ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного його продовження, а з необхідності уникнення ризику, визначеного ст.177 КПК України, зокрема, переховування від суду та запобіганню спробам вчинити інші кримінальні правопорушення.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами апеляційної скарги захисника щодо зміни його підзахисній продовженого судом першої інстанції запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюта обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, так як при розгляді питання щодо обрання чи продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід враховувати у сукупності з іншими обставинами також і тяжкість звинувачення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 умисного, пов`язаного із незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, вчинення злочину в складі організованої злочинної групи, свідчить про її підвищену суспільну небезпеку, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, вказують на обґрунтованість продовження судом запобіжного заходу саме у виді тримання під вартою.

Вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризик якого існує у вказаному кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти суд.

При цьому наявність в обвинуваченої двох неповнолітніх дітей, які перебувають на утриманні у ОСОБА_8 відсутність намірів уникати та переховуватися від суду, за відсутності документів, що підтверджують погіршення стану здоров`я, не є безумовними підставами для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченої, та не є такими, що спростовують встановлений судом ризик.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою та в судове засідання апеляційного суду надані не були.

Апеляційний суд звертає увагу захисника та обвинуваченої на те, що у відповідності до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я.

Окрім цього, відповідно до Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Міністерства охорони здоров`я України 10 лютого 2012 року № 239/5/104, керівництво СІЗО (ІТТ) забезпечує перевезення особи, узятої під варту, до закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку та направляє довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, органу або особі, в провадженні яких знаходиться кримінальна справа цієї особи.

Наявність наведених прокурором у заявленому клопотанні ризиків доведена як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді, ґрунтується на реальних фактичних даних.

Колегія суддів переконана, що продовження щодо ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Судом щодо висловленої в судовому засіданні позиції обвинуваченого та захисника наведені достатні мотиви для відмови в обранні останній запобіжного заходу у вигляді як цілодобового домашнього арешту, так і підстав для визначення іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який зміг би запобігти встановленим в ході розгляду справи та доведеним в судовому засіданні прокурором ризикам.

Окрім того, колегія суддів зважає і на те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченої, характеру злочину, у якому вона обвинувачується, додатково свідчить про правильність висновків суду, оскільки в зазначених умовах здійснення контролю за обвинуваченою правоохоронними органами, в разі застосування до неї інших більш м`яких запобіжних заходів, в тому числі цілодобового домашнього арешту, є ускладненим.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не визначив розмір застави, апеляційний суд зазначає наступне.

Суд першої інстанції вірно виснув, що запобіжний захід у вигляду застави визначений ухвалою Вінницького міського суду від 02.06.2022 року носить безстроковий характер, а відтак не потребує повторного визначення.

Таким чином зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, оцінивши у сукупності встановлені судом обставини у контексті конкретних фактичних обставин вчинення ОСОБА_8 тяжкого та особливо тяжкого злочинів, даних про особу обвинуваченої, відсутність соціально-стримуючих зв`язків на території України, введення воєнного стану в Україні, апеляційний суд вважає, що буде достатнім та обґрунтованим продовження застосованого до ОСОБА_8 саме виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як менш суворі запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити належне виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що вказаний запобіжний заходу не має карального характеру, а його метою є саме забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого, для того щоб суд зміг виконати завдання передбачені ст.2 КПК України.

Колегія суддів вважає, що вказаний запобіжний захід є пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого продовжують існувати у вказаному кримінальному провадженні на даний час, а також тим завданням, які має досягти суд.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу суду першої інстанції на необхідність вжити всіх можливих заходів для недопущення затягування розгляду вказаного кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційної скарги захисника викладених в ній висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4