Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/114/24 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 111 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка Олександрівського району Кіровоградської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08.02.2024 року включно, без визначення застави.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000104 про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.1 ст.436-2 КК України.

В судовому засіданні районного суду прокурором заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , проти якого сторона захисту заперечувала та просила застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту, заявивши відповідне клопотання.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5

Задоволено клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 .

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, тобто до 08.02.2024 року включно, без визначення розміру застави.

Судове рішення мотивовано тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.111 КК України, а саме у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності України: шпигунстві, наданні іноземній державі, представнику іноземної організації допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненому в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Також, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, а саме у вчиненні виправдування збройної агресії Російської Федерації проти України, а також запереченні факту здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України, за яке передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або арештом на строк до шести місяців, або позбавленням волі на строк до трьох років. При цьому докази у кримінальному провадженні не досліджувалися, свідки не допитувалися.

Із врахуванням обставин, передбачених ст.178 КПК України, які наведені раніше, особи обвинуваченого, який неодружений, не має утриманців, оцінюючи суворість можливого покарання обвинуваченого, тяжкість висунутого обвинувачення в умисному особливо тяжкому злочині, суд першої інрстанції прийшов до висновків щодо існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, згідно з якими обвинувачений, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, може переховуватися від суду, впливати на свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення. Вищезазначені обставини є необхідними елементами (ризиками), що визначають та виправдовують потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

В апеляційній скарзі та в доповнення до неї обвинувачений ОСОБА_5 просить змінити йому запобіжний захід на домашній арешт та звільнити його з під-варти, відпустивши його до родини. В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що зобов`язується належним чином виконувати процесуальні обов`язки.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що у нього на даний момент погане здоров`я та має сім`ю з інвалідами, яка потребує його піклування та допомоги.

Вказує, що його вини не має, справа необґрунтована та фальсифікована зі сторони державних органів влади.

Дослідивши матеріали клопотання і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону судом першої інстанції належно дотримані.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2 КК України.

Так в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 08.02.2023, з ідеологічних та корисливих мотивів, вирішив надати представникам іноземної держави агресора - розвідувальних органів Російської Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України.

Досудовим розслідуванням ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що 08.02.2023 у ході особистого листування, отримав на свій номер акаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенджері «Телеграм» повідомлення від абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_7 », та в подальшому повідомив, що він має відношення до ФСБ РФ, з пропозицією повідомляти йому інформацію щодо розміщення воєнізованих підрозділів на території Кіровоградської області, в тому числі поставки іноземного озброєння та техніки, особового складу ЗСУ, а також їх переміщення автомобільними шляхами та залізничним сполученням в обмін на допомогу в отриманні ОСОБА_5 громадянства рф.

У подальшому, 12.06.2023, ОСОБА_5 , в ході особистого листування, отримав на свій номер акаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенжері «Телеграм» повідомлення від абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_7 », завдання працевлаштуватися на деякий час на «Кіровоградський ремонтний завод» на посаду охоронця, з метою подальшого збирання та передачі представникам Російської Федерації, інформації щодо діяльності підприємства.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на надання допомоги іноземній державі в підривній діяльності проти України, виконуючи завдання абонента з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_7 », усвідомлюючи та будучи впевненим, що останній є представником російських спецслужб, ОСОБА_5 30.06.2023 працевлаштувався до ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», отримавши від « ОСОБА_7 », завдання щодо збирання відомостей щодо діяльності даного підприємства, а саме здійснення фото- та відеозйомки внутрішньої документації підприємства, контрактів, договорів, креслень, відомостей стосовно замовників, обсягів виробництва тощо.

ОСОБА_5 , 04.07.2023 знаходячись у кабінеті № 110, розташованому у адміністративній будівлі ДП «Ремонтний завод радіотехнічного обладнання» Державного концерну «Укроборонпром», за адресою: м. Кропивницький, вул. Добровольського, 2, діючи умисно та усвідомлюючи наслідки своїх злочинних лій, та бажаючи їх настання, маючи на меті надання допомоги іноземній державі в підривній діяльності проти України та шпигунство, тобто збирання з метою передачі та передачі іноземній державі, іноземній організації або їх представникам відомостей, що становлять державну таємницю, на виконання завдання представника іноземної організації - розвідувальних органів Російської Федерації, використовуючи методи конспірації, зробив на свій мобільний телефон «ЛЕНОВО Х2-ЕU», ІМЕ1 НОМЕР_3 фотознімки документів стосовно господарської діяльності вказаного оборонного підприємства, які містять інформацію з обмеженим доступом, та які у подальшому, зі свого власного номеру акаунту НОМЕР_1 в Інтернет-месенджері «Телеграм», відправив абоненту з номером НОМЕР_2 , який підписався як « ОСОБА_7 », після чого був затриманий співробітниками СБУ.

Також, встановлено, що ОСОБА_5 06.07.2023 близько 14 год. 45 хв., після судового засідання з його участю у приміщенні зали судових засідань Ленінського районного суду м. Кіровограда, розташованого за адресою: Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Велика Перспективна, 40, надав добровільне інтерв`ю журналістам редакції контенту філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Кропивницька регіональна дирекція», під час якого публічно виправдовував, визнавав правомірною збройну агресію Російської Федерації проти України, а також заперечував факт здійснення Російською Федерацією збройної агресії проти України, звинувачуючи керівництво України у розв`язанні війни у 2014 році, при цьому не заперечував проти його оприлюднення.

У подальшому, 07.07.2023 даний сюжет, який містив інтерв`ю ОСОБА_5 , вийшов в ефір телеканалу «Суспільне Кропивницький», а також стаття та відео тривалістю 03 хв. 57 сек. під назвою «Збирав дані про українську техніку. Жителя Кіровоградщини підозрюють у шпигунстві на користь РФ» було опубліковано у загальнодоступному соціально орієнтованому ресурсі мережі Інтернет.

У промові ОСОБА_5 на відрізку відтворення 02 хв. 22 сек. - 03 хв. 38 сек., що зафіксована у даній публікації, останній висловлює міркування щодо того, хто винний в подіях, які зараз відбуваються в Україні. Акцентує, що він не підтримує війну між Україною, Республікою Білорусь та Російською Федерацією. На його думку, ми (Україна) не повинні були воювати, тому відповідальність за це покладається на київську владу, яка розв`язала цю війну. Отже, обвинувачення однієї сторони - України, та перекладання провини за здійснення збройної агресії з Російської Федерації на сторону конфлікту - українське керівництво, у теперішньому збройному конфлікті між Російською Федерацією та Україною, свідчить про виправдування іншої сторони - РФ.

Відповідно до висновку експерта Українського науково дослідного інституту спеціальної техніки та судових експертиз СБУ в ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях № 335 від 28.08.2023 у висловлюваннях ОСОБА_5 міститься інформація щодо виправдування Росії як однієї із учасників конфлікту.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_5 , що підтверджуються матеріалами кримінального провадження: зокрема,протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 28.06.2023, протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 26.06.2023, протокол огляду місця події від 04.07.2023, протокол огляду від 05.07.2023 з додатками, висновком експерта та іншими доказами.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_5 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час, колегією суддів не можуть бути враховані доводи апеляції про недоведеність обвинувачення ОСОБА_9 , оскільки вказане є лише версією сторони захисту, яка повинна бути перевірена в ході судового слідства та на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку.

Згідно п. 110 рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» тривале тримання під вартою може бути виправдане в кожному окремому випадку за наявності конкретних ознак існуючої необхідності захисту інтересів суспільства, незважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції.

Разом з тим, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_5 встановив наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_5 на особисту свободу.

Доводи обвинуваченого про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегією суддів, не можу бути враховано.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_5 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому обвинувачується ОСОБА_5 , передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.

Як вбачається з обвинувального ату, у ОСОБА_5 відсутні обставини, які пом`якшують покарання.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі « Московенко проти України», «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та/або суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Тобто, суддею районного суду належним чином враховано тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні. Врахував, що цілком можливу можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, шляхом залишення постійного місця проживання.

При цьому, в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_5 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого та його місцезнаходження.

При цьому ОСОБА_5 має сталі зв`язки з представниками іноземної держави агресора - рф, тому, може їх використати для виїзду за кордон або на тимчасово окуповані території України, таким чином може переховуватись від органів досудового розслідування, та враховуючи, що на всій території України введено військовий стан, вказаний ризик є реальним, а не є уявним.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

При цьому, колегія враховує, що неодноразово змінювався склад суд і судовий розгляд справи знаходиться на початковому етапі, та свідки ще не допитані.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на потерпілого та свідків, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 знає свідків, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_5 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінальних правопорушень, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить належне виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Що узгоджується з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини - повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість. (Ухвала про неприйнятність від 05.07.2018 року, справа «Роман Іванович Гарєєв проти України»).

Що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Не можуть бути враховані доводи про відсутність наміру ОСОБА_5 переховуватися від органу досудового розслідування, оскільки санкція статті закону за якою обвинувачується передбачає покарання у виді довічного позбавлення волі.

А тому, на думку колегії суддів, враховуючи невідворотність покарання, яка загрожує ОСОБА_5 останній з високою ймовірністю може вчинити спроби на переховування від суду, у тому числі спроби для виїзду за кордон.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 мав можливість взагалі не вчиняти кримінальне правопорушення. При цьому, безпосередні дії обвинуваченого ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв`язку з суспільно небезпечними наслідками, які інкримінуються обвинуваченому.

Отже, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і продовжують існувати. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт.

А тому, належна поведінка ОСОБА_5 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, зокрема і шляхом виїзду до іншої країні, впливати на свідків та інших обвинувачених, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_5 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 грудня 2023 року, якою ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, тобто до 08.02.2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4