Провадження № 1-кп/761/1202/2023
У Х В А Л А

Іменем України

29 вересня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

судді ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

захисників - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

при секретарі ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Жмеринка Вінницької області,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Небит-Даг, Туркменістан,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про здійснення спеціального судового провадження щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обґрунтовуючи його тим, що останні обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України, умисно та безпідставно ухилялися від явки на виклики слідчих, переховувались від органу досудового розслідування та прокурора, та на даний час переховуються від суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, перебувають за межами території України.

Захисник ОСОБА_6 заперечував щодо клопотання прокурора, обумовлюючи відсутністю доказів того, що ОСОБА_10 коли-небудь переховувався від органу досудового розслідування, прокурора та суду. Крім того вказав, що ОСОБА_10 не набув статусу підозрюваного у встановленому законом порядку. Заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Захисник ОСОБА_7 просила суд скасувати арешт, який накладено в межах даного кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_5 заперечував щодо клопотання прокурора, обумовлюючи відсутністю доказів того, що ОСОБА_9 коли-небудь переховувався від органу досудового розслідування, прокурора та суду. Крім того вказав, що ОСОБА_9 не набув статусу підозрюваного у встановленому законом порядку. Просив суд повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із його невідповідністю вимогам КПК України.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , будучи належним чином повідомленими про час та місце проведення підготовчого судового засідання, до суду не з`явились, що не перешкоджає розгляду.

Вислухавши позицію учасників підготовчого судового засідання, суд прихоить до наступного висновку.

В провадження Шевченківського районного суду м. Києва, 15.08.2019 року, з Київського апеляційного суду, надійшов обвинувальний акт з додатками у кримніальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається, за участю обвинуваченого (крім випадків, коли здійснювалось спеціальне досудове розслідування).

Відповідно до ч. 5 ст.139 КПК України ухилення від явки на виклик слідчого, прокурора чи судовий виклик слідчого судді, суду (неприбуття на виклик без поважної причини більш як два рази) підозрюваним, обвинуваченим, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, є підставою для здійснення спеціального досудового розслідування чи спеціального судового провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 323 КПК України судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності(спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук. За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Отже, під час розгляду клопотання про спеціальне судове провадження, суд має встановити:

- чи передбачає КПК України спеціальне судове провадження щодо злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа;

- чи переховується обвинувачений від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором та /або оголошений особа у міжнародний розшук.

- чи знав або чи міг знати обвинувачений про розпочате кримінальне провадження і чи підтверджується це матеріалами, доданими до клопотання.

В своєму клопотанні прокурор зазначає, що місце перебування ОСОБА_9 на території України не встановлене. За останнім відомим місце реєстрації та проживання він відсутній, у зв`язку із чим останнього було оголошено у державний та міжнародний розшук.

Також в клопотанні зазначено, що місцезнаходження ОСОБА_10 невстановлено, у зв`язку із чим останнього оголошено у державний і міжнародний розшук.

Ухвалами Печерського районного суду м. Києва надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваних ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Прокурор зазначає, що підозрюваним ОСОБА_10 та ОСОБА_9 було відомо про здійснення відносно кожного з них досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду.

Для встановлення наявності підстав здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (спеціальне судове провадження) перш за все слід перевірити те, чи ухиляється обвинувачений від явки на виклик суду (неприбуття без поважної причини більш як два рази).

Так, від обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, до суду, надходили клопотання, в яких вказані особи зазначали, що ОСОБА_10 належним чином повідомлений про час та місце проведення підготовчих судових засідань, які були призначені на 07.06.2021 року о 15 год. 00 хв., 14.11.2022 року о 13 год. 00 хв., 14.02.2022 року о 13 год. 00 хв., та висловлював своє бажання приймати участь в підготовочому судовому засіданні в режимі відеоконференції. Також про обізнаність у часі та місці проведення судового засідання та готовність обвинуваченого ОСОБА_10 приймати участь в підготовчому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, зазначав захисник ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні 16.06.2023 року.

Аналогічні клопотання про обізнаність про час та місце проведення підготовочого судового засідання, та про бажання приймати в них участь в режимі відеоконференції, надходили від обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника 14.11.2022 року та 13.03.2023 року.

В ході здійснення досудового розслідування захисником ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_11 , до Генеральної прокуратури України 20.05.2016 року подавалось клопотання, де зазначалось, що ОСОБА_9 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також у вказаному клопотанні було зазначено, що ОСОБА_9 з 19.12.2014 року не проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того з 27.11.2015 року документально підтверджено припинення в примусовому порядку реєстрації місця проживання ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вказане клопотання було зареєстровано в Генеральній прокуратурі України 20.05.2016 року, за вхідним № 61.

Не дивлячись на наявність дійсних контактних даних ОСОБА_9 , щодо його місця проживання, орган досудового розслідування направляв усі процесуальні документи за адресою: АДРЕСА_2 , в якій останній не проживав.

Також, органу досудового розслідування та прокуратурі було відомо про знаходження ОСОБА_10 на території Республіки Кіпр, про що свідчить запит Генеральної прокуратури України від 08.06.2015 року до Міністерства Юстиції та громадського порядку Республіки Кіпр, про видачу ОСОБА_10 .

Крім того ОСОБА_10 повідомляв прокурора у кримінальному провадженні про своє місце проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , у листі від 26.11.2019 року, який як зазначає захисник було подано до Генеральної прокуратури України.

Не дивлячись на наявність дійсних даних ОСОБА_10 , щодо його місця проживання, орган досудового розслідування направляв усі процесуальні документи за адресою: АДРЕСА_4 , в якій останній не проживав.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває, зокрема, на тимчасово окупованій території України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Виходячи з вказаної норми, достатньою підставою для оголошення розшуку підозрюваного є наявність у матеріалах досудового розслідування доказів того, що він перебуває на тимчасово окупованій території України, або за кордоном, та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого за умови його належного повідомлення.

В той же час матеріали кримінального провадження не містять даних щодо належного повідомлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про виклик, враховуючи що слідчими та прокурорами у даному кримінальному провадженні не брались до уваги реальні місця проживання осіб.

Отже надсилання судових повісток і викликів під час спеціального досудового розслідування та судового провадження, а також публікування вказаних викликів у засобі масової інформації загальнодержавного значення обвинуваченому, який проживає на тимчасово окупованій території України, або за кордоном, із вказівкою на іншу адресу проживання, ніж та, що міститься в матеріалах кримінального провадження, вважається неналежним повідомленням підозрюваного про виклик, а відтак і неналежним повідомленням про підозру.

Під час здійснення судового розгляду за процедурою «in abstentia» суду належить перевіряти, чи вжив орган досудового розслідування всіх належних заходів для вручення підозрюваному повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

В той же час направлення повідомлення про підозру на адреси, за якими підозрювані не проживають, враховуючи наявність у органу досудового розслідування інформації про реальні місця проживання ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , не може вважатись належним повідомленням про підозру.

Крім того в ході здійснення досудового розслідування слідчий та прокурор не звертався з міжнародним дорученням про вручення ОСОБА_10 та ОСОБА_12 процесуальних документів, що також свідчить про недотримання вимог ст. 135, 278 КПК України.

Отже суду не надано беззаперечних доказів, того що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були у встановленому законом порядку проінформовані про те, що відносно них здійснюється досудове розслідування, а також відсутні підстави з яких можна було б зробити висновок, що обвинувачені відмовились від свого права приймати участь в слуханні справи.

Особиста присутність особи у судовому процесі, виділена як одна з найбільш фундаментальних гарантій права на справедливий розгляд справи, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої «кожна людина має право під час будь - якого кримінального обвинувачення, що їй пред`явлене, на справедливий розгляд справи судом».

Процедури «in absentia» неминуче припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці ЄСПЛ були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.

Так, у рішенні «Медєніца проти Швейцарії» ЄСПЛ зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією. Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа «Сейдовіч проти Італії»). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення від співробітників ЗМІ (справа «Шомоді проти Італії»), є необґрунтованими. У справі «Сейдовіч проти Італії» Суд зазначив, що питання, яке слід вирішити в даній справі, полягає в тому, чи можна за відсутністю офіційного повідомлення про справу вважати заявника в достатній мірі проінформованим про те що він був притягнутий до кримінальної відповідальності та відбудеться судовий розгляд його справи, щоб він мав можливість вирішити: відмовитися від свого права приймати участь в слуханні справи чи ухилитися від правосуддя. Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження. З моменту опублікування повістки про виклик у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Отже в процесі розгляду, у спеціальному судовому провадженні (in absentia), суд першої інстанції повинен уживати всіх необхідних заходів для реалізації захисником та обвинуваченим своїх процесуальних прав, забезпечувати сторонам рівні умови для реалізації їхніх прав та надавати кожній стороні розумну можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище щодо іншої сторони.

А відтак суд не може обмежити доступ обвинувачених до судового засідання, шляхом заборони участі в режимі відео конференції.

В той же час сама участь обвинувачених в судовому засіданні при вирішенні клопотання про здійснення розгляду клопотання про здійснення спеціального судового розгляду (in absentia) суперечить суті даного виду судового розгляду.

В підготовчому судовому засіданні встановлено, що обвинувачені не переховуються від суду та не переховувались від органу досудового розслідування.

Крім того ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не були у встановленому законом порядку повідмоленні про розпочате кримінальне провадження.

Таким чином, наразі у цьому кримінальному провадженні серед досліджених доказів, які були надані прокурором на обґрунтування клопотання про здійснення спеціального судового провадження, суд не знаходить беззаперечних доказів, з яких можна було б зробити висновок про те, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ухиляться від явки до суду, що є обов`язковими умовами для прийняття рішення про здійснення спеціального судового провадження.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що наразі відсутні підстави для здійснення спеціального судового провадження, у зв`язку з чим вважає за необхідне у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Крім того, згідно з ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не відповідає вимогам ст.291 КПК України.

Так, відповідно до вимог ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити, зокрема: анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням.

В той же час викладені в обвинувальному акті відомості про обвинувачених є недійсними, а саме щодо місця проживання останніх, та були недійсними на момент направлення обвинувального акту до суду, про що було відомо прокурору.

Також, відповідно до ст. 3 КПК України, обвинувачення - це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому в КПК України.

Згідно вимог ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам ст..291 КПК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст.91 КПК України - у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Однак, всупереч вказаним нормам закону, в обвинувальному акті викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, однак не викладено формулювання обвинувачення відповідно до положень п.1 ч.1 ст.91, п.5 ч.2 ст.291 КПК України.

Обвинувальний акт хоча і містить виклад окремих обставин справи, але відсутня вказівка щодо дій, умислу, мотиву та мети дій ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що свідчить про їх не встановлення в результаті неповного розслідування органом досудового розслідування.

Обвинувальний акт містить неодноразові посилання на кваліфікацію дій ОСОБА_10 за різними частинами ст. 191 КК України, що саме по собі є неконкретним та помилковим, оскільки не співвідноситься з обвинуваченням, незважаючи на його неконкретність.

Крім цього, не конкретизовано обвинувачення ОСОБА_9 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України, оскільки вказується про вчинення ним розтрати в особливо великих розмірах, вчинене групою осіб, натомість в ч.5 ст. 191 КК України в якості кваліфікуючої ознаки зазначається вчинення розтрати організованою групою осіб.

Така неконкретність пред`явленого особам обвинувачення випливає з того, що ОСОБА_9 та ОСОБА_13 пред`явлено обвинувачення, яке за своїм змістом не розмежоване як таке, що є особливо кваліфікованим видом розтрати майна, оскільки одночасно пред*явлено обвинувачення у розтраті чужого майна, яке перебувало у віданні особи та у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Окрім іншого, зазначаючи у обвинувальному акті правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, якою дії ОСОБА_9 та ОСОБА_10 кваліфіковано за ч.2 ст. 366 КК України як видача службовою особою завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційного документу, а в формулюванні обвинувачення за ч.2 ст. 366 КК України вказуючи про вчинення злочину кожним з обвинувачених як «видача службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей», що взагалі не відповідає ч.2 ст. 366 КК України, остаточно прокурором вказується про те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_14 , кожен окремо, вчинив кримінальне правопорушення - злочин, передбачений ч.2 ст. 366 КК України, а саме, будучи службовою особою, видав завідомо неправдиві офіційні документи, що спричинило тяжкі наслідки.

За змістом норм процесуального закону, про які згадується вище, формулювання обвинувачення має містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням часу, місця, форми вини і мотивів, способу вчинення, наслідків та інших даних, на підставі яких відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України можна встановити в діянні обвинуваченого склад кримінального правопорушення.

А тому, спрощений підхід до викладу формулювання обвинувачення за згаданими епізодами, фактично свідчить про нівелювання органом досудового розслідування, прокурором, завдань та загальних засад кримінального провадження.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст.ст.314,315,316 КПК України,

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання прокурора про здійснення спеціального судового розгляду кримінального провадження № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - відмовити.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000362 від 10.03.2015 року, по обвинуваченню ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 366 КК України - повернути прокурору.

Клопотання про скасування арешту, які були заявлені на стадії підготовчого судового засідання, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в частині повернення обвинувального акту прокурору, шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом 7 (семи) днів з дня її оголошення.

Судді:

________________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2