Справа № 481/1613/23
Провадж.№ 1-кс/481/697/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року Слідчий суддя Новобузького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Новобузького районного суду Миколаївської області клопотання прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 , про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР 01.09.2023 року за №0000437, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч.4 КК України,

Встановила:

До Новобузького районного суду Миколаївської області надійшло клопотання прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000437 від 01.09.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що 01.09.2023 року до ЧЧ ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшла заява від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи, яка 01.09.2023 року в ранковий час доби, шляхом вільного доступу з приміщення її домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 викрала її мобільний телефон марки Samsung Galaxy А-12 та банківську картку АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 з якої в подальшому було викрадено грошові кошти на загальну суму 1441 грн.

01.09.2023 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР за №0000437 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

21.09.2023 року ОСОБА_5 добровільно видала органу досудового розслідування даного кримінального провадження вищевказану банківську картку.

21.09.2023 року банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 постановою слідчої визнано речовим доказом у кримінальному провадженні0000072 .

Вилучена банківська картка АТ КБ «Приватбанк», має значення речових доказів, оскільки є предметом правопорушення в даному кримінальному провадженні, тобто відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

B зв`язку із вищевикладеним, з метою забезпечення збереження речових доказів, попередження їх втрати, псування та знищення, а також з метою забезпечення відшкодування завданим злочином збитків потерпілому, та те, що вилучені речі є тимчасово вилученим майном та визнані речовими доказами, виникла необхідність у накладенні арешту на таке майно.

В судове засідання власник майна не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся своєчасно та належним чином, поважної причини своєї неявки суду не надав.

Прокурор подала до суду клопотання про розгляд справи без її участі, подання підтримала та просила його задовольнити.

Оскільки, згідно ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття осіб, які беруть участь у розгляді клопотання про арешт майна, в судове засідання не перешкоджає розгляду вказаного клопотання, а тому вважаю доцільним розглянути питання про арешт майна за відсутності учасників судового розгляду.

Оскільки в судове засідання учасники судового провадження не з`явилися, про час та місце розгляду клопотання були повідомлені та заявили про розгляд клопотання за їх відсутності, то розгляд клопотання проводиться за відсутності учасників розгляду та без фіксування ходу засідання за допомогою технічних засобів відповідно до положень ч.4 ст. 107 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що воно обґрунтоване і підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим (прокурором) вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів в провадженні ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000437 відомості про яке внесені 01.09.2023 року до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.185 КК України.

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000437 від 01.09.2023 року, рапорт помічника чергового відділення поліції № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 від 01.09.2023 року, заява ОСОБА_4 про вчинення крадіжки; заява ОСОБА_5 про добровільну видачу банківської картки, протоколи допиту свідка та потерпілої, протокол огляду предмету, вказують на встановлення слідчим подій, що мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4ст.185 КК України.

21.09.2023 року ОСОБА_5 добровільно видала органу досудового розслідування даного кримінального провадження банківську картку АТ КБ «Приватбанк».

21.09.2023 року слідчим проведено огляд предмету, а саме банківської картки АТ КБ «Приватбанк», яку добровільно видала ОСОБА_5 , в ході чого встановлено, що банківську картку АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_1 , належить потерпілій. За результатами даного огляду вищевказану картку вилучено до ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Банківську картку АТ КБ «Приватбанк» визнано речовим доказом за постановою слідчого СВ ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області від 21.09.2023 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що вилучена банківська картка АТ КБ «Приватбанк» має значення речового доказу, є предметом вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт вказаного майна з дотриманням строків, встановлених ч. 5 ст.171 КПК України

Слідчий суддя погоджується з думкою прокурора, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному проваджені і ці обставини доведено прокурором доданими до клопотання доказами, а відтак існують реальні підстави для накладення арешту на це майно, яке вилучене 21.09.2023 під час огляду предмету та перебувало у фактичному користуванні ОСОБА_5 , з метою збереження такого і використання його як доказу у кримінальному провадженні.

Разом з тим, необхідно зазначити, що на цьому етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є арешт майна.

На підставі викладеного, клопотання прокурора, про накладення арешту на майно, підлягає задоволенню, що відповідатиме розумності і співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98,170-173 КПК України, слідчий суддя,

Постановила:

Клопотання прокурора задовольнити .

Накласти арешт в рамках кримінального провадження №0000437 від 01.09.2023 року у вигляді заборони користування, розпорядження майном, вилученим 21.09.2023 року під час огляду предмету та яке перебувало у фактичному користуванні ОСОБА_5 та належне потерпілій ОСОБА_4 , а саме:

- на банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 .

Забезпечити подальше збереження арештованого майна у ВП №1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Відповідно ч. 1 ст.174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, його захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя