Справа №591/5107/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/650/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

12 грудня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/5107/23 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023 щодо накладення арешту на майно,

учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі представник власника майна ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна ОСОБА_9 в межах кримінального провадження № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК; зобов`язати слідчих повернути ОСОБА_9 вилучене у нього майно, оскільки дане майно не має відношення до кримінального провадження, яке розслідується за фактом заволодіння майном ДП «Імпульс»; дозвіл на вилучення такого майна слідчим суддею не надавався, ухвали слідчого судді від 20.09.2023, 26.09.2023 та 29.09.2023 в частині повернення ОСОБА_9 карабіну АК-74 та предмету зовні схожому на пістолет Форт-12 № НОМЕР_1 з магазином з предметами зовні схожими на 12 набоїв до нього слідчим не виконані. ОСОБА_9 має єдину книжку підривника і як власник мисливської зброї має право на придбання, зберігання і перевезення боєприпасів до цієї зброї, патронів до пристроїв без отримання додаткового дозволу поліції. Також вказує на допущені слідчим порушення при вилученні електронних інформаційних систем.

07.09.2023 до Зарічного районного суду м. Суми з клопотанням про арешт майна, погодженим з прокурором, звернулася ст. слідча, яка обґрунтувала його тим, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідуванні в кримінальному провадженні № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК за фактом того, що службовими особами державного підприємства створені умови з протиправного відчуження продукції оборонного підприємства для її продажу у власних інтересах.

04.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.08.2023 за місцем мешкання ОСОБА_9 АДРЕСА_1 був проведений обшук, в ході якого вилучені: картонна коробка з написом «Львів Серветник М», в середині якого знаходиться поліетиленовий пакунок, горловина якого обмотана ниткою, в якому міститься речовина чорного кольору, ззовні схожа на порох; картонна коробка з написом «Львів Серветник М», в середині якого знаходиться 2 пакунки, а саме: 1) поліетиленовий з написом «АТБ», в якому міститься поліетиленовий пакунок з речовиною чорного кольору, ззовні схожою на порох; 2) газетний згорток, в якому міститься поліетиленовий пакунок з речовиною чорного кольору, ззовні схожою на порох; мобільний телефон марки «Хіаоmі» ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку з номером: НОМЕР_4 , належний ОСОБА_9 ; предмет, ззовні схожий на карабін АК-74 з маркуванням «МКМ-072 СБ № НОМЕР_5 »; предмет, ззовні схожий на пістолет «Форт-12» № НОМЕР_6 , з магазином та предметами, ззовні схожими на набої у кількості 12 штук; предмети у кількості 30 штук, ззовні схожі на набої; предмет, ззовні схожий на гільзу; відеореєстратор S/N: 8Е06А54РАХ16В38; кліше печатки «МІНІСТЕРСТВО оборони України» ВРУ А4027 код 26632648; кліше печатки «Окремий полк спеціального призначення ЗСУ «Азов» в/ч НОМЕР_7 ».

04.09.2023 постановою слідчої вилучене в ході обшуку майно визнано речовими доказами.

Зважаючи, що вилучене в ході обушку майно може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК, слідча просила накласти на це майно арешт шляхом обмеження права розпорядження та користування ним.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023 вказане клопотання слідчої задоволено частково і накладений арешт на: картонну коробку з написом «Львів Серветник М», в середині якого знаходиться поліетиленовий пакунок, горловина якого обмотана ниткою, в якому міститься речовина чорного кольору, ззовні схожа на порох; картонну коробку з написом «Львів Серветник М», в середині якого знаходиться 2 пакунки, а саме: 1) поліетиленовий з написом «АТБ», в якому міститься поліетиленовий пакунок з речовиною чорного кольору, ззовні схожою на порох; 2) газетний згорток, в якому міститься поліетиленовий пакунок з речовиною чорного кольору, ззовні схожою на порох; мобільний телефон марки «Хіаоmі» ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку з номером: НОМЕР_4 , належний ОСОБА_9 ; предмети у кількості 30 штук, ззовні схожі на набої; предмет, ззовні схожий на гільзу; відеореєстратор S/N: 8Е06А54РАХ16В38; кліше печатки «МІНІСТЕРСТВО оборони України» ВРУ А4027 код 26632648; кліше печатки «Окремий полк спеціального призначення ЗСУ «Азов» в/ч НОМЕР_7 ». Своє рішення слідчий суддя обгрунтував тим, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК та існує необхідність його збереження, як речових доказів.

Як убачається з матеріалів провадження ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а тому строк апеляційного оскарження для такої особи, у відповідності ч. 3 ст. 395 КПК, обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. З апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_8 убачається, що копію ухвали слідчого судді стороною захисту отримано 09.10.2023, доказів, які б це спростовували, матеріали провадження не містять, апеляційну скаргу адвокатом ОСОБА_8 було направлено на адресу суду електронною поштою 13.10.2023, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, доводи представника власника майна ОСОБА_8 , який підтримав апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити рішення слідчого судді без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК убачаєтьсь, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 131 КПК арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно ст. 7, 16 КПК, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом, а згідно вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватись відповідно до закону, а отже суб`єкт який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норму закону.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя виходив з того, що вилучені в ході обшуку речі та предмети мають відношення до вчинення злочинів, які розслідуються в межах даного кримінального провадження, прямо пов`язані із цією подією, мають ознаки, що притаманні речовим доказам.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком слідчого судді, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, і якими відповідно положень ч. 1 ст. 98 КПК є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як убачається з наданих матеріалів, ОВС СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК за фактом того, що службовими особами ДП «Шосткинський завод «Імпульс» ДК «Укроборонпром» створені умови з протиправного відчуження продукції оборонного підприємства для її продажу у власних інтересах.

04.09.2023 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.08.2023 за місцем мешкання ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 був проведений обшук, в ході якого вилучено зазначене в клопотанні слідчої майно, яке постановою цієї слідчої визнано речовими доказами.

Разом з тим, в ході апеляційного розгляду встановлено, що доводи клопотання слідчої про необхідність накладення арешту на майно, яке було вилучене у ОСОБА_9 , не підтверджено належними доказами.

Зі змісту ухвали слідчого судді убачається, що метою арешту є забезпечення збереження речових доказів, але вона не містить обґрунтування, яким чином арештоване майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК, згідно якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Є незрозумілим як арештоване майно ОСОБА_9 , який проживає у м. Львів, співвідноситься із кримінальним провадженням № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК, яке розслідується слідчим СУ ГУНП в Сумській області за фактом створення службовими особами ДП «Шосткинський завод «Імпульс» ДК «Укроборонпром» умов з протиправного відчуження продукції оборонного підприємства для її продажу у власних інтересах.

Зокрема, у кримінальному провадженні відсутні будь-які докази, що картонна коробка з написом «Львів Серветник М», в середині якого знаходиться поліетиленовий пакунок, горловина якого обмотана ниткою, в якому міститься речовина чорного кольору, ззовні схожа на порох; картонна коробка з написом «Львів Серветник М», в середині якого знаходиться 2 пакунки, а саме: 1) поліетиленовий з написом «АТБ», в якому міститься поліетиленовий пакунок з речовиною чорного кольору, ззовні схожою на порох; 2) газетний згорток, в якому міститься поліетиленовий пакунок з речовиною чорного кольору, ззовні схожою на порох; мобільний телефон марки «Хіаоmі» ІМЕI1: НОМЕР_2 , ІМЕI2: НОМЕР_3 , з сім-карткою оператора мобільного зв`язку з номером: НОМЕР_4 , належний ОСОБА_9 ; предмети у кількості 30 штук, ззовні схожі на набої; предмет, ззовні схожий на гільзу; відеореєстратор S/N: 8Е06А54РАХ16В38; кліше печатки «МІНІСТЕРСТВО оборони України» ВРУ А4027 код 26632648; кліше печатки «Окремий полк спеціального призначення ЗСУ «Азов» в/ч НОМЕР_7 » є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження № 0000012 відносно службових осіб державного підприємства, в тому числі бути об`єктами кримінально протиправних дій, або набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, що вимагає ст. 98 КПК, і залишилось поза увагою слідчого судді суду першої інстанції.

Необхідно зауважити, що постановою керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону від 15.09.2023 з кримінального провадження № 0000012 виділені в окреме провадження матеріали за фактом незаконного придбання та зберігання ОСОБА_9 за місцем мешкання у АДРЕСА_1 вибухової речовини, про наявність якої не свідчить арештоване майно.

Отже, органом досудового розслідування у клопотанні про арешт майна не наведено обставин, які б свідчили, що вилучене у ОСОБА_9 за місцем мешкання майно, має будь-яке доказове значення в цьому кримінальному провадженні з огляду на приписи ст. 98 КПК, у якому до того ж не повідомлено про підозру жодній особі, або ж про можливу причетність ОСОБА_9 до розслідуваного СУ ГУНП в Сумській області кримінального провадження № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК за фактом створення службовими особами ДП «Шосткинський завод «Імпульс» ДК «Укроборонпром» умов з протиправного відчуження продукції оборонного підприємства для її продажу у власних інтересах.

Не містять матеріали кримінального провадження й будь-яких відомостей на обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи третіх осіб, про який ідеться в клопотанні слідчої СУ ГУНП в Сумській області, завдяки чому може бути виконане завдання, для виконання якого слідча звернулась до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

На думку колегії суддів, в даному випадку, зважаючи на недоведеність органом досудового розслідування використання вищевказаного вилученого майна як доказів в кримінальному проваджені, накладений на нього арешт може призвести до порушення прав відповідного власника на законне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1, 2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження (ч. 1 ст. 7 КПК), а кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 8 КПК). При цьому під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень; у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 1-2, 6 ст. 9 КПК).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до переконання про відсутність на даний час підстав для застосування арешту вказаного вище майна, а тому на підставі ч. 3 ст. 407 КПК ухвала слідчого судді підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у накладенні арешту на майно ОСОБА_9 , внаслідок чого апеляційна скарга представника володільця майна ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника власника майна про зобов`язання слідчих повернути ОСОБА_9 вилучене у нього майно, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки згідно ч. 3 ст. 173 КПК відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. При цьому тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 КПК; 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку. Копія судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, копія судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно після його оголошення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення судового рішення його копія надсилається таким особам не пізніше наступного робочого дня. Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді (ст. 169 КПК).

Таким чином, у разі відмови судом у арешті майна, слідчий, прокурор з огляду на викладені вище вимоги кримінального процесуального закону повинні негайно повернути вилучене майно власнику.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_12 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 08.09.2023 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК України скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та постановити нову ухвалу.

Відмовити старшому слідчому в ОВС СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_13 у задоволенні її клопотання про арешт майна ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000012 за ч. 4 ст. 191, ч. 1 ст. 263 КК України, вилучене в ході обшуку 04.09.2023 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4