Справа №577/3680/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/496/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 577/3680/22 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Усінськ Республіка Комі Російської Федерації, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі (із доповненнями) обвинувачений ОСОБА_10 просить змінити вирок суду, застосувавши до нього ст. 69 КК, оскільки призначене покарання є занадто суворим, від слідства він не переховувався, вину визнав, має проблеми зі здоров`ям і дітей.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2023 ОСОБА_11 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді 7 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, шляхом приєднання невідбутої частини покарання у виді 1 місяця арешту за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 14.07.2022, призначене остаточне покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі. Стягнуто 5000 грн на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування заподіяної їй моральної шкоди.

Згідно вироку, 23.09.2022 близько 10:30 ОСОБА_11 у стані алкогольного сп`яніння неподалік будинку АДРЕСА_2 у особи похилого віку ОСОБА_12 вирвав з руки сумку, в якій знаходились особисті речі та грошові кошти в сумі 26 377 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу обвинуваченого, доводи прокурора ОСОБА_8 про залишення вироку суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, за обставин, викладених у вироку, в апеляційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_11 про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Зокрема, КК має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням; для здійснення цього завдання КК визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ст. 1 КК).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК), а згідно ч. 1-2 ст. 65 КК суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

З огляду на ці положення закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання суд має враховувати не тільки межі караності діяння, встановлені у відповідній санкції статті Особливої частини КК, а й норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, а також регулюються питання, пов`язані з призначенням покарання, що можуть вплинути на вибір (обрання) судом певних його виду і розміру.

Відповідно ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо, що визнається (дискреційні повноваження суду) і ЄСПЛ, який, зокрема, у своєму рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінальних правопорушень, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо. При цьому під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду першої чи апеляційної інстанції (прокурора, потерпілого, обвинуваченого чи його захисника), а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

На національному рівні КСУ у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив, що «справедливе застосування норм права передбачає передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

При визначенні виду і розміру покарання підлягає також врахуванню й те, що одним із європейських стандартів кримінального судочинства є принцип «пропорційності», тобто коли призначене особі покарання повинно бути пропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12). При цьому колегія суддів дотримується автономної концепції поняття «покарання» в усталеній судовій практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09.10.2003 у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

Призначаючи ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення, позицію потерпілої, особу винного, який не працює, не має постійного джерела доходу, веде антигромадський спосіб життя та зловживає спиртними напоями, має попередні судимості та невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, обставинами, що обтяжують покарання суд першої інстанції визначив вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння і щодо особи похилого віку та дійшов цілком обґрунтованого висновку про призначення покарання у мінімальному розмірі в виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК, що на переконання колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Враховуючи особу обвинуваченого, суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування ст. 69 КК, оскільки під час судового розгляду кримінального провадження не встановлені обставини, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_11 кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що він визнав вину в повному обсязі, розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, давав правдиві свідчення, жалкує про свій вчинок, бажає відшкодувати потерпілій заподіяну моральну шкоду, хоча і мають місце, але вже були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, яке, як було вказано вище, визначене у мінімальних межах санкції статті для даного виду покарання.

Оскільки визначене судом першої інстанції покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, то вид і розмір призначеного ОСОБА_11 покарання за ч. 4 ст. 186 КК є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, а будь-яких законних підстав для призначення йому покарання із застосуванням положень ст. 69 КК колегією суддів не встановлено, незважаючи на наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання, на які посилаються в своїй апеляційній скарзі обвинувачений, але які істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень.

Твердження обвинуваченого ОСОБА_11 про те, що на час вчинення ним злочину в місті не велись бойові дії, а йому призначене покарання з урахуванням кваліфікуючої ознаки «в умовах воєнного стану» є необґрунтованим, оскільки 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 на території України введено воєнний стан, період якого в подальшому був продовжений згідно зі змістом відповідних нормативних актів і триває на даний час. Вирішальним для кваліфікації дій особи за ч. 4 ст. 186 КК за кваліфікуючою ознакою «в умовах воєнного стану» є час вчинення кримінального правопорушення - до введення воєнного стану чи після цього. При цьому не має значення, чи велися в населеному пункті, де було вчинене кримінальне правопорушення, бойові дії, чи мало місце масове вогневе ураження, тимчасова окупація, прохід військ тощо.

Посилання ОСОБА_11 на хворобу та дітей також є необґрунтованими, оскільки це не є обставинами, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржене судове рішення є належним чином обґрунтованим та умотивованим, тому вирок суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06.06.2023 відносно ОСОБА_13 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4