Справа № 308/2094/17
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27.11.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників апеляційного розгляду: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 , та її представника, адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/80/23, за апеляційними скаргами, які подали прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та адвокат ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2022 року,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Люта Великоберезнянського району, Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 3 (три) роки з покладенням, на підставі ст. 76 цього Кодексу, на ОСОБА_6 таких процесуальних обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком ухвалено речовий доказ: транспортний засіб марки SKODA-Fabia р/н НОМЕР_1 , автомобіль марки «Renault» моделі «Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_2 , автомобіль марки «Renault» моделі «Megane» реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_3 , повернути власникам або уповноваженим ними особам.

Ухвалено цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди кошти у розмірі 55250,00 грн та 20000 грн моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Вироком ухвалено цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 про відшкодування завданої злочином матеріальної та моральної шкоди, задовольнити частково : стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди кошти у розмірі 62692,47 грн та 20000 грн моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення злочину до ОСОБА_6 відмовлено.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у справі, а саме 4071,85 грн, з яких: 550,25 грн, за виконання судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу - автомобіля марки «Skoda» модель «Fabia», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_1 (висновок експерта №10/270 від 09.12.16) ; 550,25 грн, за виконання судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу - автомобіля марки «Renault» моделі «Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_4 (висновок експерта №10/269 від 05.12,16) ; 550,25 грн, за виконання судової авто-технічної експертизи технічного стану транспортного засобу - автомобіля марки «Renault» моделі «Megane», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_3 (висновок експерта №10/268 від 09.12.16) ; 550,25 грн, за виконання судової транспортно - трасологічної експертизи (висновок експерта № 10/271 від 12.12.16) ; 1100,50 грн, за виконання судової авто-технічної експертизи (висновок експерта № 10/316 від 10.01.17), 770,35 грн, за виконання судової авто-товарознавчої експертизи транспортного засобу - автомобіля марки «Renault» моделі «Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 (висновок експерта №11/676 від 03.02.17.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

23 жовтня 2016 року, приблизно о 13 годині 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Renault Megane» реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_5 , рухаючись автодорогою сполученням «Київ-Чоп» у с. Холмок, по вул. Свободи зі сторони міста Ужгород у напрямку міста Чоп, неподалік будинку № 73, не оцінив дорожню обстановку та будучи самовпевненим, розраховуючи на свій незначний досвід, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушуючи вимоги п. п. 1.3, 1.4, 1.5. 10.1 Правил дорожнього руху України, здійснюючи маневр повороту ліворуч з головної дороги на другорядну дорогу вулиці Молодіжна в с. Холмок, Ужгородського району, не надав перевагу у русі зустрічному транспортному засобу у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер Словацької республіки НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_14 , який у той час рухався зі сторони м. Чоп, у напрямку м. Ужгорода, після чого від удару автомобіль марки «Renault Megane» реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_5 розвернуло за годинниковою стрілкою, де він задньою частиною контактував із передньою частиною автомобіля марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_13 , яка в той час знаходилася на вулиці Молодіжна, що в с. Холмок, Ужгородського району. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажири автомобіля марки «Renault Megane», реєстраційний номер Словацької Республіки НОМЕР_5 ОСОБА_11 , згідно з висновком судово-медичної експертизи №1104 від 08.12.2016, отримала тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Таким чином, своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 вказує на незаконність вироку суду, просить його скасувати. Стверджує, що місцевим судом, всупереч вимогам ст. 75 КК України, обвинуваченого ОСОБА_6 безпідставно звільнено від призначеного додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 2 роки. На переконання апелянта, судом першої інстанції допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить вирок скасувати, ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від призначеного судом основного покарання у виді позбавлення волі.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_6 , адвокат ОСОБА_7 , вказує на необґрунтованість та незаконність вироку суду. Зазначає, що при формулюванні обвинувачення у обвинувальному акті на сторінці № 5 вказано, що своїми діями обвинувачений скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, кваліфікуючою ознакою якого є порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли тяжке тілесне ушкодження, чим порушено принцип «презумпції невинуватості», закріплений у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також апелянт звертає увагу на відсутність відомостей у обвинувальному про обставини, які обтяжують покарання, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, дату, місце його складення та затвердження. З огляду на наведене, апелянт вважає, що обвинувальний акт необхідно було повернути прокурору. Зазначає, що на стадії досудового розслідування підозрюваному не були роз`яснені права щодо відмови свідчити проти себе під час проведення слідчої дії. Адвокат ОСОБА_7 стверджує, що проти його підзахисного як на досудовому розслідуванні, так і в суді першої інстанції під час розгляду кримінального провадження були використані докази, які зібрані не у процесуальний спосіб. Так, слідчий, з метою збирання доказів медичної інформації про стан здоров`я потерпілих отримав доступ до них без ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей та документів. Просить вирок скасувати, а матеріали кримінального провадження повернути до місцевого суду на новий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційних скарг, пояснення учасників апеляційного розгляду: обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та заперечили щодо поданої прокурором апеляційної скарги; прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги сторони захисту, підтримавши подану ним апеляційну скаргу; потерпілої ОСОБА_8 та її представника - адвоката ОСОБА_9 , дослідивши зібрані у кримінальному провадженні докази, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_5 та захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційних скарг про незаконність та необґрунтованість вироку підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, з мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винуватим у порушенні вимог, передбачених п. п. 1.3, 1.4, 1,5, 10.1 ПДР України, однак не зазначив, які саме дії вчинив ОСОБА_6 , що кваліфіковані як порушення приписів, передбачених п. п. 1.3, 1.4, 1,5, 10.1 ПДР України, у тому числі суд не встановив, порушення яких саме приписів Правил перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, тобто з виникненням ДТП та заподіянням потерпілим тілесних ушкоджень.

На переконання колегії суддів вказане свідчить про те, що судом не викладено об`єктивну сторону передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України кримінального правопорушення.

При цьому, у мотивувальній частині вироку не відображено, тобто судом не встановлено, обставини зіткнення автомобілів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, зокрема не конкретизовано, якими саме частинами транспортних засобів відбулось між ними контактування.

Крім того, зміст показань свідка ОСОБА_14 , який керував зустрічним транспортним засобом марки «Шкода Фабіа», та свідка ОСОБА_15 , який був пасажиром цього транспортного засобу, дають підстави вважати, що водієм ОСОБА_14 порушено вимоги ПДР України, а саме імовірно перевищено швидкість у населеному пункті.

Разом із тим, апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції, посилаючись на протоколи огляду транспортних засобів («Renault Megane», реєстраційний номер Словацької республіки МІ 408 DD, «Skoda Fabia» реєстраційний номер Словацької республіки МІ 168 OU, «Renault Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_4 ) від 08.12.2016, не дав їм відповідного аналізу, не зазначив, які саме пошкодження виявлені на транспортних засобах - учасниках дорожньо-транспортної пригоди.

У порушення вимог ст. 372-374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 16 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« (із змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 3 грудня 1997 року № 12, у мотивувальній частині вироку суд не дав аналіз усім зібраним у справі доказам, які підтверджують пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення, а обмежився лише зазначенням цих доказів - протоколи огляду транспортних засобів («Renault Megane», реєстраційний номер Словацької республіки МІ 408 DD, «Skoda Fabia» реєстраційний номер Словацької республіки МІ 168 OU, «Renault Sandero» реєстраційний номер НОМЕР_4 ) від 08.12.2016.

При цьому, у мотивувальній частині вироку у підтвердження доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, суд посилається на протокол огляду місця події від 23.10.2016, однак при оцінці цього доказу не зазначив, де саме мало місце зіткнення транспортних засобів, у тому числі не вказавши на смузі руху якого саме транспортного засобу мало місце зіткнення автомобілів - учасників дорожньо-транспортної пригоди.

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що зі змісту показань обвинуваченого ОСОБА_6 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_6 частково визнає вину у недотриманні ним окремих приписів ПДР, що судом першої інстанції показанням обвинуваченого у цій частині відповідна оцінка дана не була.

При цьому, у порушення вимог ст. 372-374 КПК України та роз`яснень, які Пленум Верховного Суду України дав у п. 17 постанови від 29 червня 1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку« (зі змінами, внесеними постановами Пленуму Верховного Суду України від 4 червня 1993 року № 3 та від 03 грудня 1997 року № 12), судом не вмотивовані висновки про прийняття одних і відхилення інших доказів, зокрема судом належним чином не вмотивовані висновки щодо відхилення показань ОСОБА_6 щодо недотримання іншим учасником ДТП швидкісного режиму.

Поряд із цим, суд першої інстанції, призначивши обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами та застосовуючи положення ст. 75 КК України, не зазначив, від відбування якого саме покарання обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено - основного чи додаткового.

Вказане свідчить про те, що викладені у судовому рішенні висновки не підтверджені доказами, які безпосередньо досліджені у судовому засіданні.

Наведені обставини також свідчать і про неповноту та поверховість при дослідженні інкримінованих ОСОБА_6 фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчить про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення, а також про те, що викладені у вироку висновки не підтверджені дослідженими безпосередньо під час судового розгляду доказами.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі. При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що сторонами кримінального провадження не заявлялись клопотання про дослідження апеляційним судом тих чи інших доказів на спростування (підтвердження) доводів апеляційних скарг.

При цьому, апеляційним судом також не встановлено обставин, які б свідчили про необхідність призначення нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засідання.

У зв`язку з цим, вимоги апеляційної скарги сторони обвинувачення про ухвалення апеляційним судом нового вироку, а також вимоги апеляційної скарги сторони захисту про призначення нового розгляду в суді першої інстанції зі стадії підготовчого судового засіданні, не можуть бути задоволені.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційних скаргах доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України.

Тому, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги, які подали прокурор відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_10 , та адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 грудня 2022 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286 КК України, - скасувати, а матеріали кримінального провадження направити на новий судовий розгляд в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді: