Справа № 186/125/24
Провадження № 1-кс/0186/23/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2024 року м.Першотравенськ

Слідчий суддя Першотравенського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 24 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Керносівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

за участю: слідчого СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області - ОСОБА_3

прокурора - ОСОБА_4

захисників - адвоката ОСОБА_7 ,

адвоката ОСОБА_8

підозрюваного - ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , внесеним в рамках кримінального провадження №0000038, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Згідно клопотання слідчого, у провадженні СВ ВП №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000038 від 24.01.2024 року за ч.1 ст.263 КК України за фактом незаконного поводження зі зброєю, бойовими припасами.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у невстановлений слідством час, але не пізніше 24.01.2024 року, при невстановлених слідством обставинах, без передбаченого законом дозволу придбав автомат конструкції Калашникова (АК-74) калібру 5,45 мм. № НОМЕР_1 , 1986 року випуску, який є військовою автоматичною нарізною вогнепальною зброєю. Після чого, у нього виник злочинний умисел направлений на придбання та зберігання вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне придбання вогнепальної зброї, ОСОБА_5 , в невстановлений слідством час, при невстановлених слідством обставинах отримав автомат конструкції Калашникова (АК-74) калібру 5,45 мм. № НОМЕР_1 , 1986 року випуску, який є військовою автоматичною нарізною вогнепальною зброєю усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи, що вищевказаний автомат, є вогнепальною зброєю, а також розуміючи, що у нього не має передбаченого законом дозволу на поводження з вогнепальною зброєю, у подальшому заволодів вказаним автоматом, тим самим вчинивши придбання.

Після чого, маючи при собі без передбаченого законом дозволу, вогнепальну зброю, ОСОБА_5 , у невстановлений слідством час, при невстановлених слідством обставинах, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, автомат конструкції Калашникова (АК-74) калібру 5,45 мм. № НОМЕР_1 , 1986 року випуску, який є військовою автоматичною нарізною вогнепальною зброєю, переніс до салону транспортного засобу марки «ВАЗ-2109» р/ НОМЕР_2 , та направився за кермом вказаного транспортного засобу у напрямку м. Новомосковська, Дніпропетровської області.

У подальшому ОСОБА_5 , зберігав вищевказану вогнепальну зброю у транспортному засобі марки «ВАЗ-2109» р/н НОМЕР_3 , чим порушив постанову Верховної Ради України від 17.06.1992 року №2471-XII «Про право власності на окремі види майна», якою затверджено Перелік видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України (додаток № 1), ст.39 Закону України «Про Національну поліцію», «Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998 року, не маючи дозволу, передбаченого Положенням про дозвільну систему, яке затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №576.

Так, у період часу з 12 год. 29 хв. по 13 год. 35 хв. 24.01.2024 року, співробітниками поліції було проведено обшук автомобіля «ВАЗ-2109» р/н НОМЕР_3 , користувачем якого є ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого в салоні автомобіля, було виявлено та вилучено автомат конструкції Калашникова (АК-74) калібру 5,45 мм. № НОМЕР_1 , 1986 року випуску, який є військовою автоматичною нарізною вогнепальною зброєю яку ОСОБА_5 , придбав, носив та в подальшому зберігав без передбаченого законом дозволу до моменту вилучення 24.01.2024 року, вчинивши тим самим придбання, носіння та зберігання вогнепальної зброї, без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, а саме придбання, зберігання та носінні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу.

24.01.2024 року ОСОБА_5 , було затримано в порядку ст.208 КПК України.

25.01.2024 року ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Підозра ОСОБА_5 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, обґрунтовується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом огляду від 24.01.2024 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 від 24.01.2024 року; висновком експерта від 25.01.2024 року за результатами судової експертизи зброї.

З огляду на викладене, слідчий вважає, що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 3 до 7 років.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є те, що ОСОБА_5 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та в ході досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які заключаються у тому, що підозрюваний ОСОБА_5 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що ОСОБА_5 , офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду та враховуючи тяжкість злочину, після повідомлення про підозру, перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий обґрунтовує тим, що підозрюваний ОСОБА_5 , не працює, у нього відсутній постійний заробіток, у зв`язку з чим може вчинити інше кримінальне правопорушення, пов`язане з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами з корисливих мотивів.

У зв`язку з викладеним виникла необхідність у обранні підозрюваному ОСОБА_5 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як обрання більш м`якого запобіжного заходу не дає можливості запобігти вищевказаному ризику, оскільки ОСОБА_5 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється.

Враховуючи вищевикладене, слідчий просить слідчого суддю обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням підозрюваному застави у розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 214720,00 грн.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання та прохали його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_5 та його захисники адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 прохали суд відмовити у задоволенні клопотання та обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід -домашній арешт. Свою позицію захисники обґрунтовують тим, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має стійкі соціальні зв`язки та постійне місце проживання.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшла до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного 24 січня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

24 січня 2024 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.

25 січня 2024 року ОСОБА_5 , згідно вимог ст.ст. 276-278 КПК України, було вручено повідомлення про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, повністю обґрунтована і підтверджується матеріалами кримінального провадження, які долучені до клопотання.

Частиною 2 ст.29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановила, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, підтверджуються долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя вважає, що доводи, які зазначені у клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, та вчинення ним нового кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст.177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає слідчий та прокурор не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Таким чином, оцінюючи в сукупності усі вищенаведені обставини, беручи до уваги міцність соціальних зв`язків підозрюваного, наявність постійного місця проживання, наявність родини, відсутність судимостей, слідчий суддя дійшла висновку про достатніcть підстав для переконання про можливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі.

Так, на думку слідчого судді, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою, а відтак слідчий суддя приходить до переконання про доцільність відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини першої та другої статті 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи вимоги статті 181 КПК України, вважає за можливе та необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, так як даний запобіжний захід зможе запобігти ризикам зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий негайно звільняється з-під варти та зобов`язується невідкладно прибути до місця свого проживання, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло в певний період доби.

Враховуючи наведене та керуючись ст.29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, - слідчий суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Першотравенської окружної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000038 від 24 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Керносівка, Новомосковського району, Дніпропетровської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту строком на 58 днів, з 26 січня 2024 року по 23 березня 2024 року включно.

Заборонити ОСОБА_5 залишати постійне місце проживання по АДРЕСА_1 , з 19 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступного дня, на час дії запобіжного заходу.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, які здійснюють розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього;

- не відлучатись без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця проживання;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, які будуть здійснювати розслідування чи розгляд по суті кримінального провадження щодо нього, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Зобов`язати відділення поліції №2 Новомосковського РВП ГУНП у Дніпропетровській області:

- негайно поставити на облік підозрюваного ОСОБА_5 ;

-негайно повідомити суд про взяття на облік підозрюваного ОСОБА_5 ;

- періодично навідувати житло, визначене в ухвалі слідчого судді, з метою контролю поведінки підозрюваного ОСОБА_5 .

Підозрюваного ОСОБА_5 негайно звільнити з-під варти та зобов`язати невідкладно прибути до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1 .