Справа № 932/9754/23
Провадження № 1-кс/932/4031/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001192 від 28.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001192 від 28.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, в якому останній просить, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження вказаного майна, у тому числі прошу заборонити реєстраторам (державним чи приватним) вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно вказаного майна.

В обґрунтування свого клопотання зазначає, що Слідчим відділенням ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001192, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню встановлено, що 28.09.2023 до ЧЧ ВП No7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від ОСОБА_5 , мешкає: АДРЕСА_2 , про те, що невстановлена особа, знаходячись в невстановленому місці, шахрайським шляхом, заволоділа майном, чим завдала шкоди. (31667)

Допитаний у якості потерпілого у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив що 29.07.2019 року на аукціоні, що був проведений під судовим контролем у справі № 908/976/19 про банкрутство ПП «Мілітарі», ОСОБА_5 придбав за відплатним договором купівлі-продажу квартиру, за адресою: АДРЕСА_3 .

На даний час вказана квартира, як і інше нерухоме майно ОСОБА_5 , є предметом розгляду в межах справи про поділ майна подружжя № 201/990/20, що розглядається Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська.

Крім того, досі триває судовий спір ОСОБА_5 , з первісним власником даної квартири. Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 24 березня 2023 року по справі № 183/7765/15 було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_6 про витребування квартири. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року вказане рішення скасовано, та ухвалено нове про задоволення позову витребувано квартиру у ОСОБА_5 . Разом з тим, суд апеляційної інстанції визнав ОСОБА_5 добросовісним набувачем квартири.

Наразі готується до подання касаційна скарга на Постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року.

В межах обох цивільних справ було вжито заходи забезпечення позову, які наразі не скасовані.

1. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.02.2020 року по справі № 201/990/20заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державними реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та проводити будь-які інші дії з набуття, зміни або припинення державної реєстрації речових прав. Інформація про заборону на підставі вказаної ухвали суду внесена до ДРРПНМ (номер запису 36667061 стор. 32 інформаційної довідки, що додається).

2. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2017 року по справі № 183/7765/15 заборонено в будь-який спосіб здійснювати відчуження, передавати в іпотек, заставу квартиру. . Інформація про заборону на підставі вказаної ухвали суду внесена до ДРРПНМ (номер запису 36347746).

Обидві ухвали є чинними на даний час, оскільки:

1. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року по справі № 201/990/20 відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову.

2. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2023 року по справі № 183/7765/15 клопотання про скасування заходів забезпечення позову повернуто ОСОБА_6 .

Однак, 14.09.2023 року заявнику стало відомо, що 05.09.2023 року здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_6 на підставі вступної резолютивної частини Постанови Дніпровського апеляційного суду від 31 серпня 2023 року по справі № 183/7765/15.

Відповідно до ст. 265 ЦПК України, рішення суду складається з вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин.

Проте ОСОБА_6 надала державному реєстратору вступну та резолютивну частини рішення суду, адже повний текст постанови складений лише 08 вересня 2023 року.

Крім того, відповідно до п. 17 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, «у разі наявності у базі даних заяв судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, заяви власника про заборону вчинення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав зупиняє державну реєстрацію прав з посиланням на зареєстроване відповідне судове рішення чи заяву».

Таким чином, вбачається, що державний нотаріус Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 всупереч вимог законодавства та попри наявні зареєстровані чинні заборони на здійснення будь-яких реєстраційних дій здійснив державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за ОСОБА_6 ..

23.10.2023 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , визнана речовим доказом у кримінальному провадженні оскільки є достатні підстави вважати, що вона є предметом кримінального правопорушення та була набута ОСОБА_6 кримінально протиправним шляхом.

На підставі викладеного, з метою збереження речового доказу, враховуючи, що є достатні підстави вважати, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна : 01, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки не застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді заборони відчуження, розпорядження та/або користування майном в подальшому може призвести до його незаконного відчуження або володіння ним, що в свою чергу позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

У судове засідання слідчий не з`явився. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином. В своєму клопотанні просить розглянути без виклику та участі сторін.

Власник майна та його представник у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим суддею встановлено, що відділенням поліції № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001192, відомості про яке внесені до ЄРДР 28.09.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України за заявою ОСОБА_5 за фактом заволодіння шахрайським шляхом майна останнього.

Даний факт зареєстровано в ЖЄО за № 31667.

Згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_5 від 20.10.2023 року вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР слугувало майно, щодо якого вчиняються дії, які мають ознаки ч. 3 ст. 190 КК України, а саме квартири АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 від 23.10.2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0001192 від 31.10.2023 року квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_8 від 19.02.2020 року задоволено заяву ОСОБА_9 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5 про визнання права власності на частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчинювати (здійснювати) будь-які реєстраційні дії та/або вносити будь-які відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приймати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та проводити будь-які інші дії з набуття, зміни або припинення державної реєстрації будь-яких речових прав, похідних від права власності, щодо нерухомого майна, а саме: квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Дана ухвала чинна на момент подання до суду слідчим клопотання про арешт вищевказаної квартири.

Відповідно до ст. 94 КПК, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких згідно ст. 131 КПК України відноситься арешт майна, у системному тлумаченні з функціями слідчого судді відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження під судовим контролем за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб в порядку, визначеному процесуальним законом.

Особливий порядок застосування арешту майна визначається у 17 главі КПК України, за правилами якої передбачена у п. 2 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу легітимною метою втручання у право власності визнається завдання запобігання можливості приховування такого майна, його пошкодженні, псуванні, знищенні, перетворенні чи відчуженні, а його суть згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України полягає в обмеженні особи у здійсненні і реалізації свого конституційного права власності.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Зокрема, стороною обвинувачення не доведено необхідність здійснення такого арешту, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, не зазначений розмір можливої конфіскації майна та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не зазначено про наслідки арешту майна для інших осіб, не було доведено необхідності саме такої заборони.

Тобто, враховуючи сукупність обставин, зокрема неповноту матеріалів та необґрунтованість клопотання, слідчий суддя позбавлений можливості застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 98, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 7 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001192 від 28.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ