27.10.2023 Єдиний унікальний номер 205/9715/23
1-кп/205/1024/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/1024/23 Справа № 205/9715/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0002355 від 16 червня 2023 року стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, пенсіонера, який має середню освіту, одружений, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні не має, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , близько 15годин 30 хвилин 16 червня 2023 року, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (2,11%о), чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, керуючи технічно справним автомобілем «MERCEDES BENZ S 350L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить його дружині, ОСОБА_7 , здійснював рух по проїзній частині вул. Доблесній з боку вул. Велика Діївська в напрямку вул. Т. Гладченко в Новокодацькому районі міста Дніпра, перевозячи, в якості пасажира на передньому пасажирському сидінні сина, ОСОБА_8 .

Під час руху о 15:30 год. 16.06.2023 по проїзній частині вул. Доблесній у Новокодацькому районі міста Дніпра, водій ОСОБА_3 , у районі буд. 115, проявляючи злочинну самовпевненість, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги Правил дорожнього руху України, перед зміною напрямку руху в ліво не переконався що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, скоїв виїзд на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з електросамокатом «Kungoo Kihn M4Pro» під керуванням ОСОБА_6 , який рухався в зустрічному напрямку. Після зіткнення водій ОСОБА_3 залишив місце дорожньо-транспортної пригоди.

Своїми діями водій ОСОБА_3 , грубо порушив вимоги п.п. 2.9 а), 10.1 Правил дорожнього руху України (далі Правил) відповідно до яких:

п. 2.9а) «Водієві заборонено: керувати транспортними засобами у стані алкогольного сп яніння або перебуваючи піл впливом наркотичних чи токсичних речовин.»

п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху» невиконання яких, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Порушення п.п. 2.9 а), 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водієві електросамокату «Kungoo Kihn М4Рго» ОСОБА_6 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому шийки 5-ї пясної кістки та проксимальної фаланги 5-го пальця лівої кисті; двох синців передньо-зовнішній поверхні правого передпліччя у верхній третині; дев`яти саден - по задній поверхні правого променево-пясного суглобу по ліктьовому краю, по тильній поверхні правої кисті в проекції тіла головки 2-ї пясної кістки, голівок 3-ї та 4-ї пясних кісток, по тильній поверхні лівої кисті в проекції голівок 2-ї та 3-ї пясних кісток та проксимальної фаланги 2-гопальця, по задній поверхності лівого суглобу; забою та гемартрозу (кров в порожнині суглобу) лівого колінного суглобу, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовлюють тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день).

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному та суду пояснив, що дійсно він, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці та у вказаний час здійснив наїзд на електросамокат під керуванням потерпілого ОСОБА_6 , чим спричинив йому тілесні ушкодження. Зазначив, що він відшкодував потерпілому усі завдані збитки у повному обсязі, в тому числі витрати пов`язані з лікуванням та реабілітацією, а також компенсував йому моральну шкоду у повному обсязі та останній не має до нього будь-яких претензій матеріального та/або морального характеру.

Потерпілий ОСОБА_6 підтримав покази ОСОБА_3 у повному обсязі та зазначив, що дійсно останній відшкодував йому завдані збитки, щиро переймався його станом здоров`я, забезпечував ліками та необхідними продуктами харчування, допомагав в реабілітації, у зв`язку з чим будь-яких претензій до нього він не має. При цьому, просив суд не позбавляти волі ОСОБА_3 , а обмежитись іншим видом кримінального покарання, оскільки обвинувачений дійсно жалкує про вчинене та вжив усіх можливих заходів для усунення заподіяної шкоди.

Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).

Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачений та потерпілий не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежить дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Так, суд, допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суд про обставини вчинення ним кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 286-1 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належить до категорії необережних нетяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, зокрема, що ОСОБА_3 раніше не судимий, визнав свою провину у повному обсязі, щиро розкаявся у скоєному, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдані збитки у повному обсязі, чим усунув заподіяну шкоду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, за місцем проживання характеризується виключно позитивно.

До обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданих збитків.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям (абзац четвертий підпункту 4.2).

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду. (Постанова ККС ВС від 05.10.2023 у справі №542/26/23).

Суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив необережне кримінальне правопорушення, суспільно-небезпечні наслідки якого відвернуті шляхом відшкодування завданих збитків, останній є пенсіонером, має ряд хронічних захворювань, в тому числі й тяжких, за значний період свого життя жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про його схильність до правослухняної поведінки та дотримання правил і обмежень, встановлених Законом.

Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину суто з позицій психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміни в ціннісних пріоритетах та способі життя.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. (Постанова ККС ВС від 14.11.2022 у справі №640/3693/15-к).

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 10.02.2021 року у справі №643/13256/17 та від 27.04.2021 року у справі №520/16394/16-к.

Матеріали справи свідчать, що факт вчиненого злочину обвинувачений ОСОБА_3 визнав, просив вибачення у потерпілого під час судового розгляду, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, у повному обсязі відшкодував завдані збитки. Жодні розшукові дії органом досудового розслідування у цій справі не вживалися.

Статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

Суд зазначає, що з огляду на свої дискреційні повноваження, суд вправі призначити обвинуваченому покарання, більш м`яке, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, за наявності для цього відповідних підстав.

У даному випадку, як зазначалось вище, суд враховує наявність обставин, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування завданих збитків, відсутність обставин, що його обтяжують, характер та обставини вчинення конкретного кримінального правопорушення, яке вчинено з необережності, посткримінальну поведінку ОСОБА_3 , а саме, що останній всіляко надавав допомогу потерпілому під час його лікування та реабілітації, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та усіх обставин, що мають значення для розгляду кримінального провадження, похилий вік обвинуваченого та стан його здоров`я, а саме наявність у нього ряду хронічних захворювань, в тому числі й тяжких, що в умовах його утримання в місцях позбавлення волі та недостатнього медичного обслуговування може призвести до негативних та невідворотних наслідків, що, у своїй сукупності, суд відносить до обставин, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, а також суд додатково враховує й позицію потерпілого, який жодних претензій до обвинуваченого не має, просить не позбавляти його волі і те, що хоча дії обвинуваченого і полягали у грубому порушенні правил дорожнього руху, однак є необережними, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину.

За вказаних обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченим ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого ним злочину та наслідків від його скоєння, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції його від суспільства.

Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, реальні наслідки якого усунуті, вказані вище дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, обставини, що істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції його від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити йому покарання, з застосуванням ст. 69 КК, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення, з застосуванням додаткового покарання, передбаченого санкцією статті.

Можливість та правильність застосування положень ст. 69 КК у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286-1 КК була предметом касаційного розгляду Верховним Судом, який своєю постановою від 05.10.2023 у справі №542/26/23 не знайшов підстав для скасування судового рішення.

В цьому контексті, суд також зазначає, що позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами, як додаткове покарання, саме по собі зможе запобігти вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, оскільки за відсутності відомостей щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної або адміністративної відповідальності, суд переконаний у тому, що обвинувачений не буде керувати транспортними засобами, будучи позбавленим такого права, що у повному обсязі узгоджується з метою покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-23/22776-ІТ та судової експертизи технічного стану ТЗ №СЕ-19/104-23/22776-ІТ, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 витрати на її проведення на користь держави.

Питання речових доказів у цьому кримінальному провадженні вирішуються в порядку ст. 100 КПК.

Захисником обвинуваченого ОСОБА_3 під час судового розгляду було заявлено клопотання про скасування заходів забезпечення кримінального провадження у виді арешту на майно, а саме на автомобіль «MERCEDES BENZ S 350L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_7 .

З приводу цього клопотання, суд зазначає, що відповідно до абз. 4 п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Відтак, оскільки у даному випадку арешт на майно накладався з метою збереження речових доказів, подальший арешт вищевказаного майна суд вважає недоцільним, у зв`язку з чим він підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК та призначити йому покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК, у виді штрафу в розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одна тисяча) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судової товарознавчої експертизи судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/104-23/22776-ІТ у розмірі 3824 гривень 00 копійок та за проведення судової експертизи технічного стану ТЗ №СЕ-19/104-23/22776-ІТ від 14.07.2023 у розмірі 1912 гривень 00 копійок.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно, а саме автомобіль «MERCEDES BENZ S 350L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_7 , накладений ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2023 року скасувати.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази, яким визнано «MERCEDES BENZ S 350L» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, належить ОСОБА_7 та який зберігається на майданчику тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, пр. Богдана Хмельницького, буд. 105 повернути ОСОБА_7 за належністю.

Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.

Копії вироку вручити обвинуваченому ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1