ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 609/1294/23

1-кп/609/17/2024

11 січня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Шумськ матеріали обвинувального акту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000697 від 18.09.2023, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яськи, Біляївського району, Одеської області, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неодруженого, не депутата, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого на підставі ст. 89 КК України, солдата, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

До Шумського районного суду Тернопільської області із Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону надійшов затверджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 , внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000697 від 18.09.2023, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що 18 вересня 2023 року приблизно о 12 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та його рідним братом ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем їхньої спільної реєстрації та фактичного проживання, в приміщенні житлового будинку домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , під час вживання спиртних напоїв, виник словесний конфлікт на побутовому ґрунті, в ході якого у ОСОБА_3 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на умисне заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , ОСОБА_3 18 вересня 2023 року, приблизно о 12 год. 00 хв. (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за місцем спільного проживання, в приміщення житлового будинку домогосподарства, що розташоване за вищезазначеною адресою, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час раптово виниклої на побутовому ґрунті словесної суперечки, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально караним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, тримаючи у правій руці ніж, наніс один прямий удар ножем в область грудної клітки брата ОСОБА_6 , чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення правої половини грудної клітки з наскрізним пошкодженням середньої частки правої легені і пошкодженням правого склепіння діафрагми, що за своїми ознаками належить до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент заподіяння.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Під час розгляду вказаного кримінального провадження 11 січня 2024 року в приміщенні Шумського районного суду Тернопільської області між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000697 від 18.09.2023, з одного боку та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 121 КК України, істотних для даного кримінального провадження обставин, а також покарання, яке повинен понести обвинувачений ОСОБА_3 .

У вказаній угоді сторони дійшли згоди щодо міри покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням, тривалістю іспитового строку від одного до трьох років та покладенням на ОСОБА_3 обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, зокрема: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 474 КПК України розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду.

Сторони угод про визнання винуватості підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Крім того, згідно з умовою даної угоди обвинуваченому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, та наслідки невиконання угоди.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст.476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку та продовження судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Прокурор ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні зазначив, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені статтями 469, 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права. Просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену із обвинуваченим ОСОБА_3 і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з тривалістю іспитового строку від одного до трьох років, визначеного судом, та покладенням на ОСОБА_3 обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України, зокрема: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі. Прокурор ОСОБА_4 підтвердив, що угода укладена добровільно.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості сторонами, просив її затвердити і призначити йому узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 11 січня 2024 року між сторонами і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання у виді: 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не прибув, подав письмову заяву з проханням слухати справу без його участі і зазначив, що не заперечує проти укладення угоди про визнання винуватості в рамках зазначення кримінального провадження між прокурором та ОСОБА_3 , претензій до обвинуваченого не має, а також подав розписку про відшкодування обвинуваченим витрат на його лікування в сумі 13000 грн.

За таких обставин, суд вважає доведеним, що своїми умисними діями, які виразилися у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 121 КК України.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості є результатом вільного волевиявлення обвинуваченого. Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде застосовано до нього у разі затвердження угоди судом.

Таким чином, виконавши вимоги ст. 474 КПК України, вислухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника, суд дійшов висновку, що є всі підстави для затвердження угоди, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Потерпілий ОСОБА_6 надав письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Даний злочин відноситься до тяжких злочинів. Умови даної угоди відповідають вимогам КПК України. Сторони уклали угоду про визнання винуватості добровільно, що не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Потерпілий ОСОБА_6 відповідно до ч.4 ст. 469 КПК України надав свою письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 . ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з сторонами угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст.476 КПК України, що є підставою для її затвердження та призначення узгодженої сторонами міри покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий відповідно до ст. 89 КК України, на обліку у психіатра, нарколога не перебуває, учасник бойових дій.

Обставини, які обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння; вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. При цьому суд також враховує, що відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч.2 ст.50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів.

При розгляді даного кримінального провадження суд керувався принципами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно ст.6 якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом; кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

З урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставин, які пом`якшують та обтяжують його покарання, враховуючи роз`яснення, надані в п.2, п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід визначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки та покласти на нього обов`язки передбачені ч.1 ст. 76 КК України. Обрана обвинуваченому міра покарання буде необхідною і достатньою для його виправлення та попередження нових злочинів, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

З обвинуваченого слід стягнути процесуальні витрати за проведення судової експертизи, відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відносно ОСОБА_3 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу змінити на особисте зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 січня 2024 року, укладену між прокурором Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000697 від 18.09.2023, з одного боку та обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_3 , з іншого боку, за участі захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст.468, 469, 472 КПК України.

Визнати винним ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому за даною статтею узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк знаходження його під вартою з 18 вересня 2023 року по 11 січня 2024 року.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою змінити на особисте зобов`язання, звільнивши ОСОБА_3 з-під варти негайно в залі судового засідання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертизи зброї № СЕ/19/120-23/11477-ХЗ від 03.11.2023, вартість якої складає 1195 грн.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Кременецького районного суду Тернопільської області від 21 вересня 2023 року.

Речові докази, що передані для зберігання у камері зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, що по вул. Драгоманова, 5, міста Кременець Тернопільської області, а саме: об`єкт №1 дві краплі РБК, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №2 дві краплі РБК, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №3 помарки РБК, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №4 одна крапля РБК, що поміщена в паперовий конверт; об`єкт №5 ніж із пластиковим руків`ям, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №6 краплі РБК, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №7 17 крапель РБК, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №8 ніж із пластиковим руків`ям жовтого кольору, що поміщено в паперовий конверт; об`єкт №9 ніж з металевим руків`ям сірого кольору, на лезі якого з обох сторін наявне нашарування РБК, загальною довжиною 20 см., з яких лезо становить 9 см., ширина леза у ширшому кінці 2,8 см., у вужчому 1 мм. товщина 1 мм., що поміщений в паперовий конверт - після набрання вироком законної сили знищити.

Речові докази, що передані для зберігання у камері зберігання речових доказів Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області, що по вул. Драгоманова, 5, міста Кременець Тернопільської області, а саме: штани тактичні камуфляжні чоловічі, кофта чоловіча білого з чорним кольором, які поміщено до сейф-пакету WAR 1857036 - після набрання вироком законної сили повернути власнику.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.

Вирок може бути оскаржений до Тернопільського апеляційного суду через Шумський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником - виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, ч. 6, ч. 7 ст. 474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором - виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в порядку, визначеному ч. 6 ст. 376 КПК України.

Вирок, який набрав законної сили, є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, підлягає виконанню на всій території України й звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_7