Номер провадження: 11-кп/813/2005/23
Справа № 496/1580/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «Євроінс України» ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2023 у кримінальному провадженні №0000128, внесеному до ЄРДР 04.06.2021 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Червоноволодимирівка (Михайлівка) Березівського району Одеської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, приватного підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_9 звільнено від відбування покарання з випробуванням на 1 (один) рік.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Початок іспитового строку засудженому ОСОБА_9 відраховувати з 15.06.2023.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до ПраТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто з ПраТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_10 страхове відшкодування у розмірі 3928 грн. 52 коп. та моральну шкоду у розмірі 326 грн. 43 коп.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_11 до ПраТ «СК «Євроінс Україна» про стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнути з ПраТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_11 страхове відшкодування: за шкоду заподіяну майну у розмірі 56407 грн.; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 58115 грн. 27 коп.; моральну шкоду у розмірі 2905 грн. 76 коп.; за евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 2511 грн. 30 коп.; за проведення автотоварознавчої експертизи №7428 від 23.10.2022 року у розмірі 3232 грн., а загалом 120571 грн. 35 коп.

Вироком також вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнаний винним у тому, що він 04.06.2021 року о 06 годині 15 хвилин керуючи технічно справним автомобілем марки «Toyota», моделі «Ніlux», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись по автодорозі Об`їзд м. Одеса зі сторони селища Котовського в сторону селища Усатове Одеського району Одеської області, на прямій ділянці дороги не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не контролюючи в повному обсязі рух транспортного засобу, здійснив виїзд на регульоване світлофором перехрестя автодороги Об`їзд м. Одеса з вул. Шевченка в межах с. Латівка Одеського району Одеської області на сигнал світлофора, що забороняє рух, в результаті чого допустив зіткнення передньою правою частиною керованого ним автомобіля з лівою передньою частиною автомобіля марки «ВАЗ», моделі «2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався по вказаному перехресті на сигнал світлофора, що дозволяв рух, з права на ліво по відношенню до автомобіля ОСОБА_9 . Внаслідок ДТП водій автомобіля ВАЗ ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у формі струсу головного мозку. Гематоми повік правого ока, субконюктивального крововиливу справа. Перелому медіальної стінки орбіти праворуч. Переломів ребер 1-9 ліворуч. Закритого травматичного вивиху акроміального кінця лівої ключиці з пошкодженням акроміальної-ключичної, акроміально-клювоподібної та ключично-клювоподібних зв`язок. Наявні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Такими предметами могли бути виступаючі частини салону автомобіля, який рухався в умовах ДТП. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворилися одномоментно та складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом та згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Крім того, в результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобілю ВАЗ, ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки, переломів 5 та 6 ребер праворуч, 3,4,5,6,7,8 ребер ліворуч. Наявні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Такими предметами могли бути виступаючі частини салону автомобіля, який рухався в умовах ДТП. Всі вищевказані тілесні ушкодження утворилися одномоментно та складають єдиний морфологічний комплекс і оцінюються разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад трьох тижнів та згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до пошкоджень середньої тяжкості.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішення суду в частині вирішення цивільних позовів представник ПраТ «СК «Євроінс Україна» подав апеляційну скаргу, оскільки вважає вирок суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не зазначив належної правової процедури при розгляді цивільних позовів та в наслідок чого, ухвалив рішення без застосування та дотримання вимог норм матеріального права - спеціального закону - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказує, що суд першої інстанції повинен був задовольнити позов ОСОБА_10 частково та стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхове відшкодування за шкоду, заподіяну здоров?ю потерпілої ОСОБА_10 у розмірі 2869,26 грн., зазначивши в мотивувальній частині вироку про можливість звернення ОСОБА_10 до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» для отримання іншої частини належного їй страхового відшкодування (як шляхом подання заяви про страхове відшкодування безпосередньо до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як і шляхом пред`явлення позову у цивільному судочинстві.

Вважає, що витрати понесені на лікування ОСОБА_11 становлять 42893,32 грн.

Просить вирок районного суду змінити в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ПрАТ «СК «Євроінс Україна»:

Цивільний позов ОСОБА_10 задовольнити частково та стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на її користь страхового відшкодування 2869,26 грн., за шкоду, заподіяну здоров?ю.

В решті позовних вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_11 задовольнити частково та стягнути з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на його користь страхове відшкодування за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 42893,32 грн.; за шкоду, заподіяну здоров?ю, у розмірі 53474,47 грн., а всього 96367,79 грн. В решті позовних вимог відмовити.

В іншій частині вирок районного суду залишити без змін.

Потерпілі, їх представник та представник цивільного відповідача будучи належним чином повідомлені про дату та час судового розгляду до апеляційного суду не з`явились, про причини неявки не повідомили. При цьому в поданій апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просив розглянути скаргу без його участі.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку захисника та прокурора, які не заперечували проти розгляду апеляційної скарги за відсутності потерпілої, їх представника та представника цивільного відповідача, вважав за можливе провести судовий розгляд у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги, але положеннями ч. 2 цієї ж статті передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирок суду в частині доведеності винуватості у скоєні обвинуваченим ОСОБА_9 інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом ніким з учасників кримінального провадження не оспорюється, а тому в цій частині не переглядається.

Доводи представника цивільного відповідача щодо стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» страхового відшкодування на користь потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до положень ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зокрема, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон №1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону №1961-IV визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинні на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 23.1 статті 23 Закону №1961-IV встановлено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За змістом пункту 24.1 статті 24 Закону №1961-IV у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Статтею 26-1 Закону №1961-IV встановлено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до статті 28 Закону №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

За змістом статей 29, 30 Закону №1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону №1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 зазначено, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

За змістом ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено, зокрема в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною 2 статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки відображені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17, від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19.

Водночас, в судовому засіданні в суді першої інстанції ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не доведено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 або непереборної сили.

Таким чином цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілими, яким він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом №1961-IV порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілих осіб до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Разом з тим, виходячи із правил ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до абз. 7 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України в мотивувальній частині вироку у разі визнання особи винуватою зазначаються в тому числі підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За таких обставин, дослідивши матеріали справи та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи неведені вище норми матеріального права, всупереч доводів апеляційної скарги, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що страховик, в силу вимог статей 24, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язаний виплатити потерпілій ОСОБА_10 страхове відшкодування, яке включає обґрунтовані витрати на лікування у розмірі 3928 грн. 52 коп. та моральну шкоду у розмірі 326 грн. 43 коп., а потерпілому ОСОБА_11 страхове відшкодування, яке включає шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу у розмірі 56407 грн., обґрунтовані витрати на лікування у розмірі 58115 грн. 27 коп., моральну шкоду у розмірі 2905 грн. 78 коп. витрати на евакуацію пошкодженого автомобіля у розмірі 2511 грн. 30 коп., оскільки ці витрати підтверджені належними та допустимими доказами.

При цьому, враховуючи те, що вартість матеріального збитку, завданого потеплілому ОСОБА_11 внаслідок ДТП, яка сталася 04.06.2021, визначається такою, що дорівнює вартості утилізації КТЗ (металобрухту), згідно висновку експерта №7428 від 23.10.2022, а тому районний суд прийшов до вірного висновку про необхідність передати ПАТ СК «Євроінс Україна» автомобіль ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком суду про необхідність стягнути з ПрАТ СК «Євроінс Україна» на користь потерпілого ОСОБА_11 витрати на проведення автотоварознавчої експертизи №7428 від 23.10.2022 у розмірі 3232 грн, враховуючи те, що після подання до страхової компанії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, всупереч вимогам п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», представник страхової компанії не оглядав та не провів на протязі 10 діб оцінку пошкодженого автомобіля ВАЗ-21070, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Таким чином, суд першої інстанції керуючись принципами справедливості й виходячи з критерію реальності витрат, які підтверджені документально, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінальної справи, прийшов до обґрунтованого висновку, що розмір понесених потерпілими витрат, підлягають стягненню з ПрАТ СК «Євроінс Україна» на користь останніх.

Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли, і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Посилання представника на порушення судом першої інстанції норм матеріального права зводяться до його незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність вироку суду.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «Євроінс України» ОСОБА_8 залишити без задоволення, а оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 412, 415, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ПрАТ «СК «Євроінс України» ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2023 у кримінальному провадженні №0000128, внесеному до ЄРДР 04.06.2021 відносно ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4