Справа № 347/1050/23
Провадження № 1-кп/347/179/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області , в складі:

головуючої судді: ОСОБА_1

секретаря: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Косів кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000058 від 12.04.2023 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чортків, Чортківського району, Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, РНОКПП - НОМЕР_1 , офіційно не працевлаштованого, освіта середня, не одруженого, депутатом не обирався, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.164 КК України, суд, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів) за наступних обставин :

Досудовим розслідуванням встановлено, згідно рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року (справа №347/1320/22), ОСОБА_4 , зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 жительки АДРЕСА_1 , на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 08 серпня 2022 року.

Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 13 вересня 2022 року (справа №347/1320/22) набрало законної сили 14 жовтня 2022 року та 25 жовтня 2022 року Косівським районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української PCP від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно положень, визначених ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, частин 7, 8 статті 7 Сімейного кодексу України - при вирішенні будь-яких питань щодо дітей необхідно виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.

Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст.51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі України (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст. 15 Сімейного кодексу України чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття закріплений також в ст.180 Сімейного Кодексу України.

Крім того, статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Однак, ОСОБА_4 діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, достовірно знаючи про необхідність сплати, аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття - від сплати аліментів злісно ухиляється у визначеному рішенні порядку, грошові кошти на утримання дитини не виплачує, що призвело до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають, 15 768 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень.

Тобто, ОСОБА_4 злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дитини (аліментів), вчинив дії спрямовані на невиконання рішення Косівського районного суду в Івано-Франківській області, які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 грубо порушує обов`язки, покладені на нього рішенням суду та визначені нормами Конституції України і Сімейного кодексу України, та посягає на нормальний розвиток і здоров`я дітей.

ОСОБА_4 з 25.10.2022 року (часу відкриття виконавчого провадження) та його ознайомлення, будучи зобов`язаним сплачувати грошові кошти, від сплати аліментів злісно ухиляється.

У визначеному судовому рішенні, грошові кошти на утримання дитини умисно не виплачував, заходів щодо працевлаштування з метою погашення заборгованості зі сплати аліментів не вживав, на попередження державного виконавця про необхідність сплачувати аліменти не реагував, тобто злісно ухиляється від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів).

В результаті чого, через злісне ухилення ОСОБА_4 від сплати коштів (аліментів) на утримання дитини за період із 08.08.2022 року - заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 , станом на 01 квітня 2023 року становить 15 768, 45 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 45 копійок .

Тим самим, ОСОБА_4 допустив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), тобто вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 164 КК України,

Потерпіла ОСОБА_5 подала суду заяву про закриття кримінального провадження у зв`язку з її відмовою від обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку за ч.1 ст. 164 КК України та відсутністю претензій майнового, морального характеру. Ствердила, що обвинувачений в повній мірі погасив заборгованість по сплаті аліментів.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив проти закриття кримінального провадження у зв`язку з відмовою потерпілої від обвинувачення.

Прокурор не заперечив щодо поданої заяви потерпілої ОСОБА_7 та вважає за можливе провадження у справі закрити за відмовою потерпілої від обвинувачення.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, які не заперечили щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілої від обвинувачення, суд приходить до висновку, що заява потерпілої ОСОБА_7 підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до поданої потерпілою в справі ОСОБА_5 протоколу - заяви про вчинене кримінальне правоопрушення від 12.04.2023 року СД Косівського РВП ГУ НП в Івано-Франківській області було внесено відомомості в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000058 від 12.04.2023 року, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ч.1 ст.164 КК України.

Долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження дитини стверджено, що на утриманні в обвинуваченого є малолітня дитина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Судом враховано той факт, що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності, добровільно погасив суму заборгованості по сплаті аліментів, що в судовому засіданні підтвердив також і свідок державний виконавець відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ОСОБА_8 , відповідно до долучених довідок за №№ 143, 147, від 14.04.2023 року на обліку в наркологічному та психоневрологічному кабінетах не значиться, за місцем проживання характеризується позитивно, що підтверджується характеристикою за № 306 від 13.04.2023 року виданою виконавчим комітетом Космацької сільської ради .

Стаття 477 КПК України визначає, що кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених, в тому числі, ч.1 ст.164 КК України.

Згідно із п.1 ч.1 ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, згідно із п.7 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст.284 КПК України, якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.164 КК України, відноситься до категорії кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, потерпіла відмовилася від обвинувачення та просить закрити кримінальне провадження, проти чого не заперечив і обвинувачений, а тому дане кримінальне провадження підлягає закриттю.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витратив справі відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід не застосувавувся і підстави для його застосування на цій стадії судового розгляду відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ч .4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284, ст. 477 КПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 0000058 від 12.04.2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України закрити в зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_5 від обвинувачення.

Речовий доказ: копії виконавчого провадження № АСВП: НОМЕР_2, які зберігаються при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах справи.

Процесуальні витрати в справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

Копію ухвали негайно після її оголошення вручити сторонам кримінального провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Косівський районний суд протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1