ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2753/23 Справа № 203/6233/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисниці ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , подану на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року, якою щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Павлоград Дніпропетровської області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 12 вересня 2023 року перебуває на посаді начальника управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП в Дніпропетровській області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді у вигляді цілодобового домашнього арешту за фактичним місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , строком на два місяці, тобто до 27 січня 2024 року, із покладенням обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року задоволено клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 та застосовано щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, а саме: за першою вимогою прибувати на виклик слідчого, прокурора, суду; не залишати місце постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи; утримуватися від спілкування зі свідками у зазначеному кримінальному провадженні.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 перебуваючи на посаді начальника відділу протидії груповій злочинності та розкриттю злочинів, спрямованих на порушення рівноправності громадян управління карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області, будучи службовою особою, яка здійснює функції представника влади, в порушення вимог ст. 30 Конституції України, ч. 1 ст. 233 КПК України, 13 березня 2022 року приблизно о 17:00 год., перебуваючи в домоволодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 , спільно з працівниками карного розшуку ГУНП в Дніпропетровській області приступив до проведення у ньому обшуку без складання передбачених законом документів, в ході якого вилучено автомобіль марки «Mersedes-Benz» з номерним знаком НОМЕР_1 , що знаходився на території домоволодіння, відеореєстратор, ноутбук та автомобільний реєстратор, що за вказаних обставин органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України.

Слідчий суддя мотивував свої висновки тим, що в судовому засіданні знайшли підтвердження ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органів розслідування та суду, під усвідомленням тяжкості та невідворотності можливого покарання, а також незаконного впливу на свідків, з огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин будучи працівником правоохоронних органів, а тому обізнаний про методи та способи збору доказів під час досудового розслідування, при цьому підозрюваний має тривалий професійних досвід правоохоронної діяльності та має широкі зв`язки з іншими правоохоронцями, як у своєму районі, так і на території області, враховуючи також і зайняття ним нинішньої посади начальника управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП в Дніпропетровській області, а тому через них може впливати на ще не встановлених та не допитаних свідків, з чого також випливає ризик незаконного впливу щонайменше на свідка ОСОБА_13 ..

Слідчим суддею прийнято до уваги те, що підозрюваний раніше не судимий, має позитивні характеристики, з часу початку досудового розслідування з 18 серпня 2022 року жодних дій, спрямованих на перешкоджання досудовому розслідуванню не вчинив, проте ці доводи не спростовують наведених прокурором в засіданні ризиків, з огляду на те, що про підозру ОСОБА_8 повідомлено лише 27 листопада 2023 року, у зв`язку з чим наведений ризик переховування та впливу на свідків став актуальним, і забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного зможе такий запобіжний захід як домашній арешт.

Не погодившись із судовим рішенням, захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою обрати щодо її підзахисного більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Захисниця вказує, що під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею було допущено неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення вимог КПК України. Крім того, слідчим суддею було проігноровано заперечення сторони захисту, не було здійснено оцінки поданих заперечень та не було наведено жодних мотивів щодо неврахування наданих стороною захисту заперечень.

Сторона захисту зазначає, що матеріали, які були додані до клопотання про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не містять жодного процесуального джерела доказу в яких була наявна інформація, відомості, фактичні дані, з яких об`єктивний спостерігач міг би встановити, що ОСОБА_8 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.28, ч.2 ст.162 КК України.

Захисниця, крім того, вказує, що повідомлення про підозру не відповідає вимогам ст.277 КПК України та не має жодного відображення у наданих стороною обвинувачення письмових доказах.

Щодо заявлених стороною обвинувачення ризиків, захисниця стверджує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання. Слідчим та прокурором не доведено, що ОСОБА_8 знаючи про проведення службової перевірки та досудового розслідування вчиняв спроби щодо впливу на свідків, які, окрім іншого, не надавали викривних показів щодо останнього. Як висновок, слідчий, в порушення вимог п.5 ч.1 ст.184 КПК України, обмежився лише формальним (абстрактним, стандартним) переліком ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Також, слідчим суддею не в повній мірі було враховано дані про особу підозрюваного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей, має постійне місце проживання у місті Дніпро, що свідчить про міцність соціальних зв`язків ОСОБА_8 ..

Захисниця вказує, що заборона цілодобово залишати місце проживання завадить ОСОБА_8 працювати, що порушує його право на працю, гарантоване Конституцією України.

На переконання сторони захисту запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, створить умови існування достатнього балансу між обмеженнями, які застосовує держава до особи, яка на даній стадії досудового розслідування підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, з її правом на життя та здоров`я та забезпечить підозрюваному реалізацію його права на працю.

Під час апеляційного перегляду:

- захисниця ОСОБА_7 та підозрюваний ОСОБА_8 підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та обрати щодо останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту та просив рішення слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги захисниці, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону не в повній мірі дотримано слідчим суддею місцевого суду.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно вимог ч.1ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, за приписами ст.178 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного/обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного/обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного/обвинуваченого; його майновий стан та наявність у нього судимостей тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

З матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 є раніше не судимою особою, та санкція ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, за якою йому повідомлено про підозру, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та зважаючи на положення, закріплені у ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», слідчим суддям слід враховувати позицію ЄСПЛ, відображену зокрема у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, №182).

Згідно усталеної практики ЄСПЛ «обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими вона обґрунтовується, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення у справі «Wloch v. Poland», п.109).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України, всупереч твердженням сторони захисту, підтверджується наведеними в клопотанні слідчого, перевіреними під час судового розгляду слідчим суддею доказами.

Отже, на переконання колегії суддів, фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_8 підозри за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України.

Наявність ризику, передбаченого п.1, ч.1 ст.177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду належним чином мотивовано слідчим суддею у своїй ухвалі. Так, слідчий суддя зазначив, що про наявність існування вказаного ризику свідчить як тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, так і дані про особу підозрюваного. Слідчим суддею встановлено наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, ризику незаконного впливу на свідків, з огляду на те, що ОСОБА_8 вчинив злочин будучи працівником правоохоронних органів, при цьому підозрюваний має тривалий професійних досвід правоохоронної діяльності та має широкі зв`язки з іншими правоохоронцями, як у своєму районі, так і на території області, враховуючи також і зайняття ним нинішньої посади начальника управління боротьби з наркозлочинністю ГУНП в Дніпропетровській області, а тому через них може впливати на ще не встановлених та не допитаних свідків.

Доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, недоведеність існування підстав для обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу є безпідставними та суперечать матеріалам кримінального провадження.

Водночас посилання сторони захисту щодо неналежності та недоведеності доказів долучених до клопотання для підтвердження обґрунтованості підозри є неспроможними, так як вони не свідчать про незаконність судового рішення, оскільки на даній стадії кримінального провадження слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатність для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Проте, враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_8 кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу підозрюваного в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, репутацію підозрюваного, майновий стан та сімейний стан, те, що він раніше не судимий та має на утриманні двох малолітніх дітей, офіційно працевлаштований апеляційний суд дійшов до висновку, що обраний щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту не є обґрунтованим і не відповідає вимогам ст.ст. 177, 178, 181 КПК України, які регулюють правові основи вирішення питань щодо обрання щодо підозрюваної особи запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

На переконання апеляційного суду такий запобіжний захід як особисте зобов`язання здатен в повній мірі забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_8 та зможе запобігти встановленим у судді першої інстанції ризикам. Крім того, апеляційним судом взято до уваги долучені захисником у судовому засіданні документи, а саме свідоцтва про народження дітей, про реєстрацію шлюбу, службову характеристику та довідку про заохочення, які виступають підтвердженням наявності у останнього міцних соціальних зв`язків.

Таким чином апеляційна скарга захисниці підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року - скасуванню з постановленням нової ухвали про обрання щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 30 листопада 2023 року, якою щодо підозрюваного за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 27 січня 2024 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою частково задовольнити клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_11 , погоджене прокурором відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_12 та застосувати до підозрюваного за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на підозрюваного за ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 162 КК України ОСОБА_8 на строк дії ухвали суду наступні обов`язки:

- прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що відповідно до ч. 2 ст. 179 КПК України, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4