25.10.2023
Справа № 642/6121/23
1кс/642/3301/23
УХВАЛА
23 жовтня 2023 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді ОСОБА_1
при секретарі: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 на постанови слідчого від 04.10.23р , від 07.10.23р. про відмову в визнанні потерпілим та на не розгляд клопотання від 14.09.2023 р, -
в с т а н о в и в:
В судовому засіданні представник заявника адвокат ОСОБА_3 доводи скарги підтримала посилаючись на підстави в ній викладені. Пояснила що дві постанови про відмову у визнанні скаржника потерпілим за різними датами виникли оскільки з відповідними заявами зверталась вона та сам ОСОБА_4 .
Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явились.
Суд, заслухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
04.10.23 року слідчим було винесено постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю на даному етапі проведення досудового розслідування підстав для визнання його потерпілим.
Аналогічного змісту постанова винесена також 07.10.23р.
Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно зі ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.
Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.
За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні особою, якій відмовлено у визнанні потерпілим, може бути оскаржене рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим.
Так, слідчий у своїх постановах послався на те, що в кримінальному провадженні не встановлено підстав для визнання ОСОБА_4 потерпілим.
При цьому, всупереч положенням ст.110 КПК України, вказані постанови слідчого не містить відомостей про зміст обставин, які стали підставами для прийняття постанови, у ній не наведено мотивів на спростування доводів ОСОБА_4 , зазначених у заяві, не наведено обґрунтування необхідності прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 , потерпілим у кримінальному провадженні.
Посилання на положення кримінального процесуального закону та кримінального закону не можна ототожнювати з відомостями про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотивами прийняття постанови, їх обґрунтуванням.
Слід зазначити, що ч.5 ст.55 КПК України надає слідчому, прокурору право винести постанову про відмову у визнанні потерпілим в тому разі, якщо заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди.
Не зважаючи на це та не спростувавши в постановах про відмову у визнані потерпілим доводів відносно заподіяння ОСОБА_4 шкоди, слідчий в порушення вимог ст.55 КПК України, відмовив у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні.
Водночас, слідчим, в порушення вимог ч.5 ст. 110 КПК України, якою передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, обмежився лише згадкою про етап розслідування, посилання на відсутність об`єктивних даних, які б свідчили про завдання шкоди як у матеріалах кримінального провадження, так і у заяві ОСОБА_4 про залучення у якості потерпілого, разом з тим будь-якого висновку чи обґрунтування, тобто мотивів, за яких слідчий прийняв рішення про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні, останнім у постановах не наведено, що є неприпустимим.
Враховуючи викладене, постанови від 04.10.23р. та 07.10.23р. підлягають скасуванню, а скарга ОСОБА_3 в цій частині задоволенню.
Судом встановлено що адвокат в інтересах ОСОБА_4 14.09.23р. подала слідчому клопотання про виконання певних слідчих дій яке, згідно до вимог ст. 220 КПК України, в 3 денний строк повинно бути розглянуті і наслідки розгляду повинні бути повідомлені заявнику.
Згідно до матеріалів кримінального провадження клопотання не розглянуто оскільки постановою від 07.10.23 р. ОСОБА_4 відмовлено у визнанні потерпілим.
Таким чином , оскільки суд скасовує вказану постанову від 07.10.23р. скарга підлягає задоволенню в частині забов*язання слідчого розглянути клопотання ОСОБА_4 від 14.09.23 року та повідомлення заявника про результати його розгляду.
Вимоги скарги щодо забов*язання судом слідчого визнати ОСОБА_4 потерпілим задоволенню не підлягають оскільки з аналізу положень норм ст.9, 223 КПК України вбачається, що необхідність проведення слідчих дій визначається саме прокурором або слідчим. Натомість, з огляду на принцип змагальності кримінального провадження (ст.22 КПК України), положення кримінально-процесуального закону надають стороні захисту право ініціювати певні слідчі дії з метою сприяння повному та всебічному встановленню обставин під час досудового розслідування по кримінальному провадженню. Проте, потреба у проведенні слідчих дій за ініціативою сторони захисту визначається в кожному конкретному випадку з огляду на можливість досягнення мети задля якої проводиться зазначена слідча дія (ч.2 ст.223 КПК України). Зазначене свідчить про право прокурора або слідчого з огляду на результативність слідчої дії визначати необхідність її проведення в той чи інший час досудового розслідування, щоб запобігти марному витрачанню часу на проведення дій, які не мають значення для кримінального провадження взагалі або матимуть значення, але за умови їх проведення після встановлення інших обставин кримінального провадження.
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій, згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється.
Процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження. Крім того, слідчий суддя не є стороною обвинувачення й не може давати вказівки або зобов`язати прокурора/слідчого провести певну слідчу дію.
Отже, слідчий суддя, виходячи із ч. 5 ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому на здійснення конкретних слідчих (розшукових) дій, в тому числі про винесення постанови про визнання потерпілим, зважаючи на специфіку слідчих дій, адже останній є самостійним у своїй процесуальній діяльності,
З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги в цій частині.
Керуючись ст.ст. 2, 26, 55, 303, 304,306, 309 КПК України -
У Х В А Л И В:
Скаргу задовольнити частково.
Скасувати постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу ( з дислокацією в м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтава ОСОБА_5 від 04.10.23р. та 07.10.23р. р. про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_4 .
Забов*язати слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_4 від 14.09.2023 р. та повідомити заявника про результати його розгляду.
В іншій частині скаргу залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1