КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/129/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2023 про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 23 лютого 2024 року включно, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа (обвинувальний акт) про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, п. 4), п. 6) ч. 2 ст. 115 КК України /ЄУНС 396/1548/19/.

У межах даного кримінального провадження, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати і не зменшились у тому обсязі, як їх раніше встановлено: переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню в інший спосіб, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховано судом тяжкість інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, особу обвинуваченого.

Із судовим рішенням судді не погоджується адвокат підозрюваного - ОСОБА_9 , який в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, цілодобовий домашній арешт.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Судом першої інстанції формально розглянуто клопотання прокурора, залишено поза увагою доводи сторони захисту, ухвала не відповідає фактичним обставинам справи.

Висновки суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не ґрунтуються на доказах, не є достатньо підтвердженими; відсутні вагомі докази вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 тримається під вартою з березня 2019 року; обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами; триває судове слідство.

Як вбачається з матеріалів, судом першої інстанції проводиться судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 187, п. 4), п. 6) ч. 2 ст. 115 КК України (№ 0000227, ЄУНС 396/1548/19).

Згідно із пред`явленим обвинуваченням, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуваючи з дозволу господаря будинку ОСОБА_10 по АДРЕСА_1 , де у кухні даного будинку розпивав спиртні напої спільно з господарем будинку.

В ході проведення дозвілля, ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, реалізуючи виниклий корисливий умисел на заволодіння майном ОСОБА_10 та вбивство останнього з цією метою, спричинив потерпілому кухонним ножем 13 ножових поранень в область спини та шиї; внаслідок вказаних дій ОСОБА_8 на тілі ОСОБА_10 виявлено п`ять ран по задній поверхні шиї, вісім ран на спині, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, в результаті чого настала смерть ОСОБА_10 .

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №1391 від 25.03.2019 смерть ОСОБА_10 наступила внаслідок гострої крововтрати та травматичного гематорокса викликаного множинними відкритими ранами стінки грудної клітки.

Впевнившись в тому, що ОСОБА_10 перестав подавати ознаки життя, ОСОБА_8 заволодів належним ОСОБА_10 майном, а саме: грошовими коштами в сумі 10 000 гривень, системним блоком до персонального комп`ютеру, та мобільним телефоном ТМ «Lenovo». Після чого, ОСОБА_8 з місця скоєння злочину зник, обернув майно ОСОБА_10 на свою користь, чим завдав потерпілому майнову шкоду у розмірі 15 000 грн.

Кримінальне правопорушення, передбачене п. 4), п. 6) ч. 2 ст. 115 КК України, відноситься до категорії умисних, особливо тяжких, інкримінується вчиненням з корисливих мотивів та з особливою жорстокістю, карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна у випадку, передбаченому пунктом 6 частини другої цієї статті, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України - є умисним, корисливим, особливо тяжким і передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Наслідки від вчинення кримінального правопорушення - тяжкі і невідворотні, посягають на найвищу цінність - життя людини; спричинено смерть людини.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_8 має місце реєстрації проживання та проживання, працевлаштований, не одружений, без утриманців.

В цілому, можливо стверджувати, що обвинувачений не має міцних соціальних зв`язків.

Колегія суддів вважає наявними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Зважаючи на тяжкість інкримінованих злочинів, розуміючи, яка міра покарання загрожуватиме йому у разі визнання винуватим (зокрема й довічне позбавлення волі), обвинувачений ОСОБА_8 може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочинів, в тому числі виїхати на тимчасово непідконтрольні території держави, зважаючи також на насильницький характер злочину, може чинити незаконний вплив на потерпілих та/або свідків з метою зміни ними показань та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. У зв`язку із тим, що обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень пред`явлене ОСОБА_8 із корисливих мотивів, через незадовільний майновий стан обвинуваченого, існує вірогідність вчинення останнім нового кримінального правопорушення з аналогічних мотивів.

Наразі більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Доводи захисту з приводу того, що пред`явлене ОСОБА_8 обвинувачення є необґрунтованим: наразі суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями оцінювати по їх суті, оскільки розпочато судове слідство і питання доведеності вини, правильності кваліфікації дій обвинуваченого можуть оцінюватись тільки місцевим судом у провадженні якого перебуває справа, після дослідження обставин провадження та доказів у їх сукупності.

Відтак, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 406, 407, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 26.12.2023 про продовження стосовно обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. 4), п. 6) ч. 2 ст. 115 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, а саме до 23 лютого 2024 року включно, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4