ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/304/23 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.345 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2023 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю - прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

апелянта ОСОБА_9 ,

представника апелянта ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_9 на вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком затверджено угоду про примирення, укладену 25.07.2023 року між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 , за участю захисника адвоката ОСОБА_12 , у кримінальному провадженні №0001213, відомості про яке 22.05.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначено йому узгоджене сторонами сторонами покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень.

На підставі ч.4 ст.174 КПК України скасовано арешт на майно, а саме: садову сапу, якою ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження поліцейському УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_9 , яку було вилучено у ході проведення огляду місця події, за адресою м. Тернопіль, вул. Південна, 15, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2023 у справі №607/9437/23 після набрання вироком законної сили.

Повернуто заставодавцю ОСОБА_7 внесену ним на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в Тернопільській області (банк отримувача ДКСУ м. Київ, рахунок отримувача UA0003454, МФО 820172, код ЄДРПОУ отримувача 26198838) заставу за ОСОБА_7 у розмірі 20 (двадцяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) гривень на підставі ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.05.2023 року по справі №607/9164/23 та відповідно до квитанції №0.0..2 від 26.05.2023 року, після набрання вироком законної сили.

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 21.05.2023 о 20:00 год. поліцейський роти №3 УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_9 спільно із поліцейським УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_11 заступили на чергування у складі екіпажу «Юпітер 110» у форменому одязі із спецзасобами та табельною вогнепальною зброєю. Цього ж дня, о 22:28 год. на службовий планшет надійшло повідомлення від ОСОБА_13 , про те що ОСОБА_7 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , де проживає його колишня дружина, вчиняє бійку, а також пошкодив автомобілі, які знаходяться у дворі будинку.

Прибувши за вказаною адресою, а саме на АДРЕСА_2 , було виявлено заявницю ОСОБА_13 , яка провела поліцейських у двір будинку де знаходився ОСОБА_7 , який одразу почав поводити себе агресивно у сторону працівників поліції, нецензурно виражався та у зухвалому тоні вимагав пояснень причин свого перебування за вказаною адресою.

Надалі, поліцейський УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_9 зробила зауваження ОСОБА_7 та попросила поводитися спокійніше, на що останній підійшов до неї та штовхнув її обома руками в груди. Побачивши, що ОСОБА_7 вчиняє неправомірні дії відносно ОСОБА_14 , поліцейський УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_11 підійшов до ОСОБА_7 та зробив йому зауваження з подальшою вимогою дотримуватися дистанції, однак ОСОБА_7 на вказані законні вимоги працівників поліції не реагував та продовжив свою протиправну поведінку, а саме нецензурно виражався в сторону працівників поліції, виганяв їх з двору будинку, в цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень працівникам правоохоронного органу.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 21.05.2023, близько 22:45 год. ОСОБА_7 скоротивши відстань, наблизився до поліцейського роти №3 УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_11 , та усвідомлюючи, що перед ним знаходиться працівник правоохоронного органу, умисно наніс один удар кулаком правої руки в ділянку лівої половини обличчя ОСОБА_11 , чим спричинив останньому фізичний біль та завдав тілесних ушкоджень у вигляді синця нижньої повіки ока із забиттям м`яких тканин, які за степенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ, України, Київ, 1995).

За таких обставин, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України, а саме умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легкого тілесного ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9 просить визнати її потерпілою у межах даного кримінального провадження, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2023 року скасувати та призначити новий розгляд цього провадження в суді першої інстанції.

Свої вимоги мотивує тим, що даний вирок підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення та внаслідок істотного порушення вимог КПК України.

Так, апелянт ОСОБА_9 вказує, що 25.07.2023 року між потерпілим ОСОБА_11 та обвинуваченим ОСОБА_7 в порядку ст.ст. 468, 469, 471 КПК України укладено угоду про примирення.

Однак, зі змісту вироку, який постановлено на підставі угоди про примирення видно, що 21.05.2023 вона разом із ДПП ОСОБА_11 заступили на чергування і близько 22 год прибула за викликом відносно ОСОБА_7 , який перебуваючи за адресою його колишньої дружини вчиняв бійку та пошкодив автомобілі, що знаходились у дворі будинку. Там ОСОБА_7 застосував фізичну силу стосовно неї та іншого поліцейського, чим спричинив їй фізичний біль та тілесних ушкоджень. По даному факту нею як потерпілою було зроблено заяву про вчинення кримінального правопорушення і в межах кримінального провадження вона була визнана потерпілою і наділена правами та обов`язками визначеними ст.ст. 56, 57 КПК України.

Однак, в подальшому у вироку на підставі угоди в даному кримінальному провадженні вказаний лише один потерпілий ОСОБА_11 , а вона зникла з даного кримінального провадження, хоча у вироку вказується, що їй було заподіяно тілесні ушкодження.

Вказує, що під час досудового розслідування її було допитано як потерпілу, вручено пам`ятку про права та обов`язки потерпілої, проходила судово-медичну експертизу, цікавилась в органу досудового розслідування, як проходить досудове розслідування, в телефонному режимі адвокат обвинуваченого ОСОБА_15 , пропонував відшкодувати моральну шкоду, однак вона на це не погодилась.

ОСОБА_9 стверджує, що 21.08.2023 року їй стало відомо, що у даному кримінальному провадженні постановлено вирок без її участі, чим порушено її права як потерпілої, оскільки її не повідомили про завершення досудового розслідування та не повідомили про час та місце розгляду справи.

Також вказує, що вона набула статусу потерпілої, будь якої постанови в порядку ч.5 ст.55 КПК України не отримувала, а угода про примирення не могла бути затверджена судом, оскільки вона її не укладала та не підписувала, що є порушенням п.3 ч.7 ст.474 КПК України.

Також зазначає, що ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, в тому числі за насильницькі правопорушення, зокрема в Тернопільському міськрайонному суді перебувають справи про адміністративні правопорушення вчинені обвинуваченим зокрема справа №607/15186/23, №607/15187/23, №607/15706/23, це свідчить про те, що на шлях виправлення не став та продовжує вчиняти правопорушення.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_7 заподіяної шкоди їй не відшкодував та не попросив вибачення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, доводи апелянта та її представника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, та думку прокурора, обвинуваченого, його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги і просили залишити вирок без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Частиною другою статті 345 КК України передбачено кримінальну відповідальність за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Як вбачається зі змісту оскарженого вироку, суд першої інстанції визнав установленим, що 21.05.2023р. на АДРЕСА_2 обвинувачений ОСОБА_7 поводив себе агресивно відносно працівників поліції, а зокрема зауваження поліцейського роти №3 УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_9 підійшов до неї і штовхнув обома руками в груди.

З матеріалів провадження видно, що вказаний вирок постановлено в судовому засіданні без участі ОСОБА_9 та на підставі угоди про визнання винуватості, яка укладена без її відома.

Натомість зі змісту апеляційної скарги видно, що ОСОБА_9 стверджує про завдання їй обвинуваченим ОСОБА_7 саме удару в груди і заподіяння внаслідок цього тілесних ушкоджень.

Також, з доданого до обвинувального акту Реєстру матеріалів досудового розслідування видно, що ОСОБА_9 дійсно була допитана в цьому кримінальному провадженні за ч.2 ст.345 КК України в якості потерпілої.

Відповідно до ст.ст.55,56 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Під час судового провадження в будь-якій інстанції потерпілий має право: 1) бути завчасно поінформованим про час і місце судового розгляду; 2) брати участь у судовому провадженні; 3) брати участь у безпосередній перевірці доказів; 4) підтримувати обвинувачення в суді у випадку відмови прокурора від підтримання державного обвинувачення; 5) висловлювати свою думку під час вирішення питання про призначення покарання обвинуваченому, а також висловлювати свою думку при вирішенні питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) знайомитися з судовими рішеннями, журналом судового засідання і технічним записом кримінального провадження в суді; 7) оскаржувати судові рішення в порядку, передбаченому цим Кодексом. На всіх стадіях кримінального провадження потерпілий має право примиритися з підозрюваним, обвинуваченим і укласти угоду про примирення.

Відповідно до ст.469 КПК України у разі якщо в кримінальному провадженні беруть участь кілька потерпілих від одного кримінального правопорушення, угода може бути укладена та затверджена лише з усіма потерпілими.

Згідно ст. 471 КПК України в угоді про примирення зазначаються, зокрема, формулювання обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також істотні для відповідного кримінального провадження обставини.

Згідно ст.475 КПК України вирок на підставі угоди повинен відповідати загальним вимогам до обвинувальних вироків з урахуванням особливостей, передбачених частиною третьою цієї статті, а саме мотивувальна частина вироку на підставі угоди має містити, зокрема, формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

Відповідно до п. ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо існує вирок по тому самому обвинуваченню, що набрав законної сили.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги і зміст оскарженого вироку апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив істотне порушення наведених вимог кримінального процесуального закону, оскільки при затвердженні угоди про визнання винуватості і постановленні вироку визнав у формулюванні обвинувачення за ч.2 ст.345 КК України доведеним, що обвинувачений ОСОБА_7 на зауваження поліцейського роти №3 УПП в Тернопільській області ДПП ОСОБА_9 підійшов до неї і штовхнув обома руками в груди.

Таким чином, суд визнав доведеним обставини, що стосуються прав ОСОБА_9 , яка не була стороною цієї угоди про визнання винуватості і не була залучена до судового розгляду, внаслідок вона позбавлена можливості доводити як в цьому так і в будь-якому іншому провадженні ті обставини події інкримінованого ОСОБА_7 злочину, які на її думку мали місце, а саме нанесення їй удару і заподіяння їй тілесних ушкоджень.

В даному випадку суд першої інстанції повинен був на виконання вимог п. 3 ч.7 ст.474 КПК України відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості між обвинуваченим ОСОБА_7 і потерпілим ОСОБА_11 , оскільки в цій угоді вони визначили таке формулювання обвинувачення, яке стосується прав, свобод чи інтересів ОСОБА_9 .

Недотримання наведених вимог кримінального процесуального закону перешкодило суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до ст.ст.409,412 КПК України є підставою для скасування оскарженого вироку.

Також, оскільки апеляційний суд не може корегувати зміст угоди та досліджувати докази, які не досліджуватись у суді першої інстанції, то в даному випадку заявлена в апеляційній скарзі ОСОБА_9 вимога про визнання апеляційним судом її статусу як потерпілої в цьому провадженні є передчасною і підлягає вирішенню в установленому КПК України порядку під час нового судового розгляду цього кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 за ч.2 ст.345 КК України, який необхідно призначити в суді першої інстанції.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.9,404,405,407,409,419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 задовольнити, а вирок Тернопільського міськрайонного суду від 27 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити в цьому кримінальному провадженні новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Головуючий

Судді